ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2025 року місто Київ

Справа № 757/44768/24-п

Провадження № 33/824/677/2025

Київський апеляційний суд у складі судді Желепи О.В. розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Штіфонов Павло Сергійович, на постанову Печерського районного суду міста Києва від 19 листопада 2024 року

у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП

ВСТАНОВИВ

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 128201 ОСОБА_1 12.09.2024 о 23 год. 50 хв. у м. Києві на вул. Еспланадна, 34/2 керував автомобілем марки «Рено», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці, які не реагують на світло, поведінка, що не відповідає обстановці, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння в установленому законом порядку відмовився, що зафіксовано на бк 472118, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Печерський районний суд м. Києва постановою від 19 листопада 2024 року ОСОБА_1 визнав винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосував до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн у дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, стягнув судовий збір у розмірі 605,60 грн на користь держави.

Не погодившись з такою постановою, Штіфонов П.С. в інтересах ОСОБА_1 29 листопада 2024 року подав через Печерський районний суд м. Києва апеляційну скаргу, у якій просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

02 січня 2025 року Штіфонов П.С. в інтересах ОСОБА_1 подав доповнення до апеляційної скарги у яких вказує на незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції з огляду на грубе порушення норм процесуального та матеріального права, оскільки суд перебрав на себе функцію обвинувача, не був безстороннім арбітром. Зокрема, суд не вивчив, не дослідив, не проаналізував, а просто проігнорував та залишив поза увагою доводи сторони захисту, чим порушив принцип змагальності.

Вказує, що суд в постанові не зазначив чи визнав він встановленими обставини керування ОСОБА_1 транспортним засобом саме о 23:50 з ознаками наркотичного сп`яніння, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, що саме в цей час ОСОБА_1 був зупинений чи затриманий працівниками поліції, які виявили в нього ознаки наркотичного сп`яніння та від проходження медичного огляду на стан сп`яніння водій відмовився саме в цей час.

Зазначає, що відмова ОСОБА_1 від проходження медичного огляду зумовлена провокацією з боку поліцейських, а також перебуванням ним поблизу місця свого проживання та скорим початком комендантської години. Натомість поліцейські не запропонували йому пройти огляд на місці зупинки, хоча ОСОБА_1 був згоден на це, вигадали наявність у нього ознак наркотичного сп`яніння, відсутність яких підтверджується відеозаписом та постійно пропонували йому відмовитися від огляду.

У матеріалах справи відсутні докази вручення направлення ОСОБА_1 , а саме направлення не може вважтися допустимим доказам, оскільки він суперечить зафіксованим обставинам справи, зокрема написане 12.09.2024 о 00:55, коли відеозапис розпочинається 12.09.2024 о 23:57:05, тобто майже за добу до того як відбулися події. Також направлення виписане до іншого протоколу ЕПР1 № 138201, коли щодо ОСОБА_1 була складено протокол ЕПР1 № 128201, у направленні вказано про доставку ОСОБА_1 до закладу охорони здоров`я, у той час як фактично його не було туди доставлено.

Вважає зупинку транспортного засобу безпідставною, оскільки з відеозапису вбачається освітленість номерного знаку, а винесена постанова про накладення адміністративного стягнення за таке порушення містить ознаки фальсифікації, оскільки суперечить обставинам справи, за яких непрацююча підсвітка була виявлена о 23:55, а транспортний засіб було зупинено о 23:50.

Стверджує про невідповідність фабули адміністративного правопорушення, що інкримінується ОСОБА_1 , ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки поліцейськими вказано про керування ОСОБА_1 транспортним засобом «з ознаками наркотичного сп`яніння», а не «у стані наркотичного сп`яніння».

Вказує на порушення працівниками поліції процедури огляду особи на стан сп`яніння, зокрема не складено акт огляну на стан сп`яніння, не відсторонено ОСОБА_1 від керування транспортним засобом.

Протокол про адміністративне правопорушення не відповідає ст. 256 КУпАП, оскільки до матеріалів справи не долучено окремого аркушу пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У судовому засіданні, ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Штіфонов П.С. апеляційну скаргу підтримали в повному обсязі, просили її задовольнити з підстав, викладених у ній.

Заслухавши пояснення учасників провадження, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Відповідно до ст. 17 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність як за керування транспортними засобами особами, які перебувають у стані наркотичного сп`яніння, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.

За логікою цього складу адміністративного правопорушення відмовою є свідома, вольова та цілеспрямована поведінка водія, за якої він після отримання від працівника поліції законної вимоги пройти огляд на стан сп`яніння, роз`яснення порядку його проходження та наслідків відмови від проходження огляду не вчиняє дій, які від нього вимагаються та/або своїми діями перешкоджає виконанню таких дій.

Відповідно до п. 2 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 (далі - Інструкція) огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно з п. 4 Розділу І Інструкції ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є:

а) наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота), тобто:

1) порушення координації рухів;

2) порушення мови;

3) виражене тремтіння пальців рук;

4) різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя;

5) поведінка, що не відповідає обстановці.

б) звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло;

в) сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови;

г) почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що вина ОСОБА_1 підтверджується достатніми, належними та допустимими доказами у справі, а саме: письмовими поясненнями, відеозаписом з місця події, з якого вбачається, що інспектором патрульної поліції було виконано усі вимоги законодавства при пропозиції ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння. Доводи захисника суд першої інстанції не взяв до уваги, оскільки працівники поліції відповідно до відеозапису з місця події ОСОБА_1 роз`яснили наслідки відмови від проходження огляду. Також ОСОБА_1 на відеозаписі з місця події зазначено про вживання ним наркотичних засобів.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи та наявним у матеріалах справи доказам.

Апелюючи до незаконності та необґрунтованості постанови суду першої інстанції скаржник, не заперечуючи факту відмови від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння, вказує на ряд процесуальних порушень, допущених працівниками поліції при фіксуванні та оформленні матеріалів про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , що, на його думку, свідчить про неможливість притягнення його до адміністративної відповідальності з огляду на недотримання дотримання стандарту доказування «поза розумним сумнівом».

Апеляційний суд надає оцінку доводам скаржника, викладеним ним в доповненні до апеляційної скарги та відхиляє їх як безпідставні, необґрунтовані та такі, що не свідчать про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП чи істотні порушення вимог процесуального закону з огляду на таке.

Доводи про недоведеність факту керування транспортним засобом саме о 23:50 та безпідставність зупинки транспортного засобу апеляційний суд відхиляє як безпідставні та взаємовиключні.

Так, стверджуючи про відсутність доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом о 23:50, скаржник не заперечує самого факту керування транспортним засобом, а наголошує лише на невідповідності зазначеного в протоколі про адміністративне правопорушення часу із часом фактичної зупинки.

Апеляційний суд зауважує, що час керування транспортним засобом не є елементом складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки істотною обставиною є лише сам факт керування транспортним засобом, що не заперечується скаржником, а також підтверджується матеріалами справи.

Так, у матеріалах справи міститься постанова про накладення адміністративне стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 3037705, у якій зафіксовано, що водій ОСОБА_1 12.09.2024 о 23:55:57 керував т/з із непрацюючою підсвіткою заднього номерного знаку. Виявлення вказаного порушення і було підставою для зупинки транспортного засобу згідно з п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію».

Указана постанова не була оскаржена в адміністративному порядку, є такою, що набрала законної сили, а тому обставини, зафіксовані у ній є встановленими та доведеними.

Посилання скаржника на фальсифікацію цієї постанови та інші заперечення щодо її змісту не є предметом апеляційного розгляду при перегляді постанови суду першої інстанції про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки є компетенцією адміністративного суду.

Апеляційний суд також звертає увагу на суперечливість доводів скаржника, який з одного боку вказує на відсутність доказів керування транспортним засобом, а з іншого - вказує на безпідставність зупинки, яка не мала б місце, якби особа не керувала транспортним засобом.

Апеляційний суд враховує, що способами, визначеними чинним законодавством, зокрема, звернення з дисциплінарною скаргою до керівництва поліції для проведення службової перевірки або до правоохоронних органів, в порядку КПК України, а також до суду адміністративної юрисдикції, з позовом щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності працівників поліції, як суб`єктів, що наділені владними повноваженнями, ОСОБА_1 не звертався. Внаслідок цього, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави сумніватися у законності та неупередженості дій працівників поліції.

Доводи про невідповідність фабули адміністративного правопорушення ч. 1 ст. 130 КУпАП апеляційний суд відхиляє як надумані, оскільки фабула правопорушення, що інкримінується ОСОБА_1 є чіткою та зрозумілою, а саме: «відмова від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння особою, яка керує транспортним засобом». Зазначення в протоколі про «керування з ознаками наркотичного сп`яніння» не свідчить про спірність кваліфікації або невідповідність фабули ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки таке формулювання спрямоване на вказівку на правову підставу для проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння, від проходження якого і відмовляється особа, порушуючи вимоги п. 2.5 ПДР України та утворюючи склад адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи про відсутність в ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння, а тому відсутність підстав для проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння апеляційний суд відхиляє як безпідставні, оскільки за приписами ст. 266 КУпАП, п. 2.5 ПДР України та Інструкції підстава для проведення огляду на відповідний стан сп`яніння випливає саме з внутрішнього переконання поліцейського, що особа перебуває у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Законом не передбачено необхідності проведення будь-яких маніпуляцій, тестів чи інших дій для надання поліцейському повноважень констатувати наявність в особи ознак сп`яніння.

За таких обставин констатовані поліцейськими ознаки наркотичного сп`яніння у ОСОБА_1 визнаються апеляційним судом як такі, що мали місце, оскільки факт нещодавнього вживання ним наркотичних засобів підтверджено також самим ОСОБА_1 на відеозаписі із нагрудних камер поліцейських.

Також відхиляються доводи скаржника про нескладення акту огляду на стан сп`яніння із зазначенням ознак наркотичного сп`яніння, оскільки відповідні ознаки зафіксовані на відеозаписі, у направленні та в протоколі.

Доводи про необхідність вручення направлення під особистий підпис є надуманими та безпідставними, оскільки не ґрунтуються на нормах закону, а обов`язок особи пройти медичний огляд на стан наркотичного сп`яніння виникає не з моменту вручення такого направлення, а в силу вимоги поліцейського згідно з п. 2.5 ПДР України. Вказівка у направленні про доставку ОСОБА_1 на огляд у заклад охорони здоров`я очевидно не відповідає дійсності з огляду на відмову ОСОБА_1 від такого огляду, але не свідчить про недопустимість цього доказу як такого, що свідчить про пропозицію поліцейським пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я відповідно до п. 12 Розділу ІІ Інструкції.

Як видно на відео, поліцейський вимоги закону виконав в повному обсязі, проте ОСОБА_1 відмовився від проходження такого огляду.

Крім того, за приписами п. 9 Розділу ІІ Інструкції з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Таким чином, законодавством в цілому не передбачено вручення письмового направлення до закладу охорони здоров`я з метою проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, оскільки такий огляд проводиться у присутності поліцейського, який має забезпечити доставку особи, яка погодилася на проходження відповідного огляду.

Не є підставою для визнання направлення недопустимим доказом вказівка у ньому дати та часу направлення 12.09.2024 00:55, а також номеру протоколу № 138201, оскільки це є очевидними описками, що були допущені працівником поліції, який не звернув увагу, що в ході події настав наступний день - 13.09.2024, а також помилково вказав другу цифру протоколу «3» замість правильної «2», що вбачається із наведеного поверх першої цифри виправлення.

Так само не ґрунтуються на вимогах закону доводи про необхідність відібрання пояснень в особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на окремому аркуші, оскільки згідно з приписами ч. 1 ст. 256 КУпАП пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зазначаються безпосередньо у протоколі про адміністративне правопорушення, що і має місце під пунктом 14 протоколу серії ЕПР1 № 128201.

Доводи скаржника про те, що ОСОБА_1 не пропонували пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння на місці зупинки, хоча він був згоден на це, та провокацію з боку працівників поліції на відмову від проходження огляду апеляційний суд відхиляє як безпідставні з огляду на таке.

Відповідно до п. 12 Розділу ІІ Інструкції у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Згідно з п. п. 7, 8 Розділу ІІІ Інструкції проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обов`язкове. Метою лабораторного дослідження є виявлення або уточнення наявних речовин, що здатні спричинювати стан сп`яніння.

Таким чином, огляд на стан наркотичного сп`яніння проводиться виключно в медичному закладі з проведенням лабораторних досліджень, а тому поліцейські правомірно не пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на місці зупинки та одразу запропонували пройти такий огляд у медичному закладі.

Не відповідають обставинам справи також доводи скаржника про те, що ОСОБА_1 не було відсторонено від керування транспортним засобом, оскільки з відеозапису вбачається, що після складення протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 за кермо вже не сідав та був доставлений працівниками поліції до місця свого проживання на службовій машині.

Інші доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, зводяться до незгоди скаржника із постановою, розумних сумнівів щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП не викликають, а тому апеляційний суд їх відхилив.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Статтею 294 КУпАП визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог статей 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у статтях 251, 252 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Вказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції були дотримані, а висновок суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є правильним, оскільки відповідає обставинам справи та наявним у ній доказам.

Згідно з положеннями статті 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

За таких обставин апеляційна скарга залишається без задоволення, а постанова Печерського районного суду міста Києва від 19 листопада 2024 року залишається без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Штіфонов Павло Сергійович, - залишити без задоволення.

Постанову Печерського районного суду міста Києва від 19 листопада 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя О. В. Желепа