Номер провадження: 33/813/187/25
Номер справи місцевого суду: 492/967/24
Головуючий у першій інстанції Варгаракі С. М.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2025 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Сегеда С.М.,

за участю:

секретаря Козлової В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у відсутність осіб, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Іовчев Дмитро Федорович, на постанову Арцизького районного суду Одеської області від 19 листопада 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Зазначеною постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 17 000,00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Також з нього на користь держави стягнуто судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Відповідно до адміністративних матеріалів, 13 липня 2024 року о 20 год. 20 хв., ОСОБА_1 керував мотоциклом марки «Forte», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вул. Центральна с. Мирнопілля Болградського району Одеської області, в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, а саме «Драгер», згідно з яким в крові ОСОБА_1 виявлено вміст алкоголю в кількості 0,51 ‰, чим ОСОБА_1 порушив пункт 2.9 «а» Правил дорожнього руху України (далі - ПДР), за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зазначені обставини стали підставою для винесення оскаржуваної постанови Арцизького районного суду Одеської області від 19 листопада 2024 року про визнання винним і притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП (а.с. 41-43).

Не погоджуючись із вказаною вище постановою, 28.11.2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Іовчев Д.Ф., звернувся на неї з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення (а.с.46-49).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних обставин.

Згідно з ст. 245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

У відповідності до ст.252 КУпАП оцінка доказів здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Так, відповідно до п.п. «а» п.2.9 ПДР водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що розглядаючи справу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 , суд першої інстанції додержався вимог статей 245 та 252 КУпАП та на підставі аналізу доказів, досліджених під час судового розгляду, з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дійшов до обґрунтованих висновків про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, застосувавши до нього адміністративне стягнення, у межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідальність за вказане адміністративне правопорушення настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Висновок судді про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення підтверджується зібраними по справі доказами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 469990 від 13 липня 2024 року (а.с. 1);

- письмовими поясненнями ОСОБА_1 , відповідно до яких: 13 липня 2024 року на мотоциклі «Forte», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , поїхав до магазину за продуктами, де випив 2 пляшки алкогольного пива, після чого сів за кермо свого мотоцикла, рухаючись по вул. Центральна, с. Мирнопілля Болградського району Одеської області, його зупинили співробітники поліції. На момент зупинки не заперечував, що керував мотоциклом в стані алкогольного сп`яніння, з протоколом згоден (а.с. 3);

- відеозаписами з місця події (а.с.4, 23);

- роздруківкою з газоаналізатору «Alcotest 6810», відповідно до якого в організмі ОСОБА_1 було виявлено концентрацію алкоголю 0,51 ‰ (а.с.5);

- свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки(а.с.6);

- клопотанням, за змістом якого ОСОБА_1 зі складеним відносно нього протоколом за ч.1 ст. 130 КУпАП повністю згоден та вину у вчинені правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП визнає в повному обсязі (а.с.10).

Аналіз досліджених під час судового розгляду судом першої інстанції та перевірених апеляційним судом доказів у їх сукупності дає підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 , встановленою постановою судді Арцизького районного суду Одеської області від 19 листопада 2024 року в порушенні ним вимог п. 2.9а ПДР, тобто вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

У доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що в матеріалах справи відсутні докази керування ним транспортним засобом.

Проте зазначені доводи апеляційний суд розцінює критично, зважаючи на таке.

Відео-фіксація правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є об`єктивним доказом у справі, оскільки виключає суб`єктивне висвітлення поліцейським обставин справи й здійснюється ним відповідно ст.ст. 251, 266 КУпАП, ст.ст. 30, 40 Закону України «Про національну поліцію», Інструкції № 1026, та надає можливість суду об`єктивно встановити всі обставини у справі.

З долученого працівниками поліції до матеріалів справи відеозапису вбачається рух мотоцикла марки «Forte», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , за яким слідують працівники поліції, після чого ОСОБА_1 зупинився та добровільно надав на вимогу працівника поліції посвідчення водія.

Окрім того, в матеріалах справи також наявні письмові пояснення ОСОБА_1 , в яких останній пояснив, що 13 липня 2024 року на мотоциклі «Forte», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , поїхав до магазину за продуктами, де випив 2 пляшки алкогольного пива, після чого сів за кермо свого мотоцикла.Рухаючись по вул. Центральна, с. Мирнопілля Болградського району Одеської області, його зупинили співробітники поліції. На момент зупинки не заперечував, що керував мотоциклом в стані алкогольного сп`яніння, з протоколом був згоден.

Таким чином, доводи апелянта про відсутність доказів керування ним транспортним засобом, а також щодо руху транспортного засобу спростовуються наявними матеріалами справи та розцінюються апеляційним судом, як спосіб самозахисту, з метою уникнення від адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення.

Доводи апеляційної скарги про те, що працівниками поліції не було виконано вимог щодо фіксування події від початку зупинки, є необґрунтованими, оскільки зафіксовані на відеозаписи обставини, зокрема: рух транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , зупинка ОСОБА_1 , огляд ОСОБА_1 на місці зупинки за допомогою приладу «Alcotest Drager», повідомлення ОСОБА_1 , що на нього буде складений протокол за ст. 130 КУпАП в повному та достатньому обсязі дають можливість встановити наявність події адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та винуватості ОСОБА_1 у його вчиненні.

Разом з тим, апелянтом, не вказано про події, які сталися між трьома фрагментами відеозапису, які б могли вплинути на факт спростування вчинення адміністративного правопорушення. А тому у апеляційного суду не виникає сумнівів щодо достовірності наявних відеозаписів у матеріалах справи.

Сама по собі небезперервність відеозаписів, не спростовує належності фіксації факту правопорушення у вчиненні якого звинувачується ОСОБА_1 , оскільки вони дозволяють об`єктивно встановити обставини справи.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд тричі викликав до суду працівників поліції, якими був складений протокол, однак виклик був проігнорований ними, жодних заходів щодо примусу посадовців з`явитися до суду не було прийняте, апеляційний суд зазначає наступне.

З протоколу судового засідання вбачається, що Арцизьким районним судом Одеської області від 17.10.2024 року було повторно задоволено клопотання захисника Іовчева Д.Ф. про виклик у судове засідання працівників поліції ( ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ) в якості свідків (а.с.33-35).

Судом вживались відповідні заходи щодо виклику свідків у судове засідання, однак останні не з`явилися.

Під час чергового судового засідання, яке було призначене на 19.11.2024 року, суддя Варгаракі С.М. з`ясовував думку сторони захисту щодо неявки працівників поліції у судове засідання. ОСОБА_1 та його захисник Іовчев Д.Ф. просили суд прийняти рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів та не наполягали на продовження виклику свідків, що підтверджується протоколом судового засідання (а.с.39-40).

Будь-яких клопотань про здійснення приводу свідків не заявляли.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що ЄСПЛ неодноразово наголошував на тому, що суд не може самостійно перебирати на себе функції обвинувачення і відшукувати докази винуватості особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Суд не вправі збирати докази з власної ініціативи.

Таким чином, з огляду на те, що сторона захисту не наполягала на своєму клопотанні про виклик та допит свідків, суд першої інстанції правомірно продовжив розгляд справи по суті, дотримуючись норм процесуального права, а тому доводи в цій частині є безпідставними та необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги про недотримання працівниками поліції вимог щодо повідомлення ОСОБА_1 про порядок огляду на стан алкогольного сп`яніння та надання дозвільних документів, є безпідставними, оскільки як вбачається з відеозапису, після того, як ОСОБА_1 погодився пройти огляд на місці зупинки за допомогою «Alcotest Drager», працівник поліції роз`яснив ОСОБА_1 порядок проходження огляду за допомогою спеціального технічного засобу. Роздруківка з газоаналізатору «Alcotest 6810» містить особистий підпис ОСОБА_1 .

Крім того, в матеріалах справи також наявне свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, відповідно до якого газоаналізатор для контролю вмісту алкоголю - Alcotest 6810, за допомогою якого проводився огляд ОСОБА_1 , на момент проходження огляду (13.07.2024) був чинний, а тому доводи в цій частині не заслуговують на увагу.

Доводи апелянта про не роз`яснення прав спростовуються протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 469990, який підписаний ОСОБА_1 без зауважень та з якого вбачається, що останньому права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП були роз`ясненні.

Неспроможними є і твердження про порушення працівниками поліції щодо виявлення у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, оскільки підстави вважати чи перебувають особи у стані сп`яніння відноситься до виключних повноважень працівників поліції, цьому кореспондує обов`язок водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд.

Посилання апелянта на те, що його письмові пояснення про визнання вини, які були складені поліцейськими на чистому аркуші з його підписом, не можуть бути покладені в основу доведеності його провини, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки будь-яких доказів на підтвердження неправомірних дій з боку працівників поліції, зокрема ведення ОСОБА_1 в оману під час складення адміністративних матеріалів, апелянтом не надано та судом не встановлено.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що від керування транспортного засобу ОСОБА_1 відсторонений не був, посвідчення на право керування мотоциклом не вилучалось, не спростовує правильних висновків суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та не може бути підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Інших переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та були підставою для скасування або зміни оскаржуваної постанови суду, апелянтом не наведено і під час апеляційного розгляду не встановлено.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної постанови у межах доводів і вимог апеляційної скарги, суд вважає, що висновок суду першої інстанції щодо визнання ОСОБА_1 , винним у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за наведених у постанові обставин, ґрунтується на належних, достовірних і допустимих доказах, які будучи проаналізованими, не викликають сумнівів у наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 294 КупАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Керуючись ст.ст.268, 283, 289, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Іовчев Дмитро Федорович, залишити без задоволення.

Постанову Арцизького районного суду Одеської області від 19 листопада 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду С.М. Сегеда