ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 292/1048/24 Головуючий суддя І інстанції Савченко Д.М.
Апеляційне провадження № 33/818/237/25 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: ст.124 КУпАП
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2025 року м.Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К.,

за участю секретаря - Вакула Н.С.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Харківського районного суду Харківської області від 01 листопада 2024 року у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, пенсіонера, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

- визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та на нього накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень 00 копійок.

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу правопорушення відмовлено.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.

Постановою встановлено, що 07.08.2024 о 12 год. 10 хв. в с.Улашанівка, траса Київ-Чоп 199 км. ОСОБА_1 керував транспортним засобом Chevrolet Nubira, д.н.з. НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції та здійснив наїзд на транспортний засіб Toyota Avensis, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який здійснив зупинку перед нерегульованим пішохідним переходом, чим порушив вимоги п. 13.1 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст.124 КУпАП.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову судді Харківського районного суду Харківської області від 01.11.2024 року скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Свої апеляційні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що висновки суду, що викладені в оскаржуваній постанові, не відповідають фактичним обставинам, оскільки дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення пішоходом Правил дорожнього руху, передбачених п.п. а) та б) п.4.14, оскільки останній різко змінив напрямок свого руху на пішохідному переході та побіг у зворотному напрямку, у зв`язку з чим транспортні засоби, що рухалися попереду нього, почали різко гальмувати.

Крім того, апелянт зазначає, що працівники поліції, що складали адміністративний матеріал у цій справі, допустили істотні порушення вимог закону, не відобрази усіх обставин у схемі місця ДТП та не відібрали пояснення у свідків події дорожньо-транспортної пригоди.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_2 не з`явився, але йому відома про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, оскільки він отримав судову повістку в електронному вигляді у додатку «Viber» на мобільний номер телефону, який зазначено в схемі місця ДТП, поруч з яким міститься особистий підпис потерпілого, що повністю відповідає вимогам Порядку надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасника судового процесу, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України №28 від 23.01.2023 року.

Крім того, судом апеляційної інстанції шляхом поштового зв`язку направлялася судового повістка на адресу місця мешкання потерпілого ОСОБА_2 , що міститься в матеріалах цієї справи, але ця повістка повернулася до Харківського апеляційного суду у зв`язку із відсутністю адресату за вказаною адресою.

Поряд з цим, до початку апеляційного розгляду ОСОБА_1 вважав за можливе провадити судовий розгляд за відсутністю потерпілого ОСОБА_2 та не просив про відкладення судового засідання.

Враховуючи наведене, думку ОСОБА_1 , а також вимоги ст.ст. 268, 269, 271, 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість проведення судового розгляду без участі потерпілого ОСОБА_2 , який був належним чином повідомлений про дату та час апеляційного розгляду і не подавав до суду клопотань про відкладення судового засідання.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи ОСОБА_1 , який підтримав свою апеляційну скаргу в повному обсязі та просив її задовольнити, апеляційний суд дійшов висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною дана особа в його вчиненні.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу у межах апеляційної скарги.

Як вбачається з відомостей матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні вимог Правил дорожнього руху України, передбачених п. 13.1.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

Зокрема, відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №108838, 07.08.2024 о 12 год. 10 хв. в с.Улашанівка, траса Київ-Чоп 199 км. ОСОБА_1 керував транспортним засобом Chevrolet Nubira, д.н.з. НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції та здійснив наїзд на транспортний засіб Toyota Avensis, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який здійснив зупинку перед нерегульованим пішохідним переходом, чим порушив вимоги п. 13.1 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст.124 КУпАП (а.с.1).

З відомостей цього протоколу вбачається, що водію надана процесуальна можливість зазначити в ньому свої письмові пояснення щодо обставин дорожньо-транспортної пригодити, що сталася за його участі (а.с.1, 6).

В своїх письмових поясненнях від 07.08.2024 року ОСОБА_1 зазначив, що він рухався в межах допустимої швидкості в бік Житомира у лівій смузі руху. В районі с.Улашанівка автомобіль Тойота, д.н.з. НОМЕР_2 , що рухався попереду нього, здійснив різке гальмування та він здійснив наїзд на цей транспортний засіб. Внаслідок події ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження. Транспортні засоби були на узбіччі. Зі схемою місця ДТП не згоден (а.с.6).

При цьому, в своїх письмових поясненнях від 07.08.2024 року потерпілий ОСОБА_2 зазначив, що він рухався в межах допустимої швидкості на трасі Київ-Чоп (199 км) та перед пішохідним переходом побачив інший транспортний засіб, який зупинився. Він також здійснив зупинку свого транспортного засобу перед автомобілем Кашкай, а потім автомобіль Шевроле, д.н.з. НОМЕР_1 , скоїв зіткнення із задньою частиною його транспортного засобу (а.с.5).

До матеріалів цієї справи також додана схема місця ДТП від 07.08.2024 року, з якої вбачається, що на трасі Київ-Чоп (199 км + 478 м) відбулося зіткнення транспортних засобів - Chevrolet Nubira, д.н.з. НОМЕР_1 , та Toyota Avensis, д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Дорожньо-транспортна пригода відбулася перед пішохідним переходом. Вищезазначені автомобілі мають наступні механічні пошкодження: Chevrolet Nubira, д.н.з. НОМЕР_1 , - права передня фара, передній бампер, переднє праве крило, пошкодження капоту, мухобійник передній; Toyota Avensis, д.н.з. НОМЕР_2 , - задня кришка багажника, задня ліва блок-фара, задній бампер, заднє ліве крило. Транспортні засоби перебувають частково на лівій смузі руху, лівій суцільній смузі та на відстані 0,30-0,54 м (Chevrolet), 0,40-0,48 м (Toyota) від колесовідбійника (а.с.4).

При цьому зі схеми місця ДТП від 07.08.2024 року не вбачається будь-якого гальмівного шляху, в тому числі автомобіля Chevrolet Nubira, д.н.з. НОМЕР_1 (а.с.4).

Зазначена схема місця ДТП підписана ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без жодних зауважень (а.с.4).

Розташування транспортних засобів, яке заначено у схемі місця ДТП від 07.08.2024 року підтверджується вищезазначеними письмовими поясненнями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що доданий до матеріалів справи (а.с.5, 6).

Апеляційним судом також враховуються пояснення ОСОБА_1 , що надані ним під час апеляційного розгляду, з яких вбачається, що він рухався на транспортному засобу Chevrolet Nubira, д.н.з. НОМЕР_1 , на трасі Київ-Чоп та не встиг загальмувати перед автомобілем Toyota Avensis, який зупинився перед пішохідним переходом, внаслідок чого сталася подія ДТП. При цьому, ОСОБА_1 вважав себе невинуватим у дорожньо-транспортній пригоді, оскільки пішохід переходив пішохідний перехід з порушенням вимог Правил дорожнього руху. ОСОБА_1 також зазначив, що працівники поліції здійснили оформлення цих адміністративних матеріалів з порушенням вимог законодавства.

Отже, з цих пояснень ОСОБА_1 об`єктивно вбачається, що останній рухався на автомобілі Chevrolet Nubira, д.н.з. НОМЕР_1 , на трасі Київ-Чоп та не встиг здійснити повну зупинку свого транспортного засобу перед автомобілем Toyota Avensis, д.н.з. НОМЕР_2 , який зупинився перед пішохідним переходом позаду іншого автомобіля.

Тобто, такі пояснення ОСОБА_1 , вочевидь, узгоджуються з відомостями, які зафіксовані працівниками поліції у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №108838 від 07.08.2024 року та в схемі місця ДТП від 07.08.2024 року, а саме невиконання ОСОБА_1 вимог п. 13.1 Правил дорожнього руху, внаслідок чого відбулося зіткнення транспортних засобів під керуванням ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Апеляційний суд також зазначає, що матеріали справи містять достатньо об`єктивних фактичних відомостей для того, щоб встановити винуватість особи у цій дорожньо-транспортній пригоді, а клопотань до суду апеляційної інстанції від сторони захисту про призначення будь-яких експертиз не надходило.

При цьому апеляційний суд враховує, що протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №108838 від 07.08.2024 року, схема місця ДТП від 07.08.2024 року, а також інші процесуальні документи у цій справі, складені уповноваженою державою особою і дії цієї посадової особи, що їх складала, в порядку передбаченому чинним законодавством ОСОБА_1 не оскаржувалися, тобто останній не звертався із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва для ініціювання проведення службової перевірки, не звертався з позовом до суду в порядку КАСУ на дії керівництва поліції, а також не звертався із відповідними заявами щодо перевищення влади або службових повноважень працівником правоохоронного органу чи інших протиправних дій цієї особи у порядку, передбаченому КПК України, до органу досудового розслідування, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом доводів апелянта щодо незаконності дій працівників поліції.

Отже, враховуючи відсутність будь-яких скарг сторони захисту, а також відповідних висновків інших компетентних органів щодо незаконності дій працівників поліції під час складення ними адміністративного матеріалу стосовно ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в протоколі та схемі ДТП відповідають дійсності, а тому можуть слугувати доказами у справі.

Належить також зазначити, що суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати винуватість іншої особи, стосовно якої не складено протокол про адміністративне правопорушення.

Отже, будь-яких фактичних відомостей для скасування оскаржуваної постанови - апелянтом не наведено, а також не надано стороною захисту і під час апеляційного розгляду, що об`єктивно свідчить про відсутність будь-яких підстав для задоволення апеляційної скарги.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, а тому підстав для закриття провадження у справі, передбачених п.1 ст.247 КУпАП, апеляційним судом не встановлено.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 року).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до вимог п. 1.3 Правил дорожнього руху, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно вимог п. 2.3(б) Правил дорожнього руху, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Відповідно до п. 13.1 Правил дорожнього руху, водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 мав бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, внаслідок чого міг мати об`єктивну можливість вчасно зупинити свій транспортний засіб та уникнути зіткнення з автомобілем Toyota Avensis, д.н.з. НОМЕР_2 , позаду його він рухався в попутному напрямку, що ним не було зроблено. Тобто, ОСОБА_1 повинен був виконати вимоги п. 13.1 Правил дорожнього руху, чого не зробив та допустив зіткнення з автомобілем, який зупинився перед іншим транспортним засобом, що виконував Правила дорожнього та зупинився перед пішохідним переходом для того, щоб пропустити пішохода, який його перетинав.

Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 13.1 Правил дорожнього руху та притягнуто його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, а тому посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Харківського районного суду Харківської області від 01 листопада 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков