Номер провадження: 33/813/345/25
Головуючий у першій інстанції Передерко Д. П.
Доповідач Котелевський Р. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя Котелевський Р.І.,

за участю:

секретаря судового засідання Тьосової Я.В.,

представника Одеської митниці Держмитслужби України Крікунової С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Одеської митниці Держмитслужби України Берназ В.П. на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 19.12.2024 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, пенсіонерку, проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 ,

звільнено від адміністративної відповідальності за порушення митних правил, передбачених ч.3 ст.471 МК України на підставі ст. 22 КУпАП у зв`язку з малозначністю скоєного, обмежившись усним зауваженням, а провадження по справі закрито,

встановив:

Оскарженою постановою місцевого суду ОСОБА_1 звільнено від адміністративної відповідальності за порушення митних правил, передбачених ч.3 ст.471 МК України, на підставі ст. 22 КУпАП - у зв`язку з малозначністю скоєного, обмежившись усним зауваженням, провадження по справі №0797/50000/24 закрито. Предмети, вилучені згідно протоколу про порушення митних №0797/50000/24 від 28.07.2024 року конфісковані в дохід держави.

Згідно з оскарженою постановою, 28.07.2024 року, о 16 год 55 хв, в зону митного контролю міжнародного автомобільного пункту пропуску «Старокозаче Тудора» ВМО№3 митного поста «Білгород-Дністровський» Одеської митниці в напрямку з Молдови до України, прибув легковий пасажирський транспортний засіб державний номерний знак « НОМЕР_1 », марки «VOLKSWAGEN CRAFTER, НОМЕР_2 , в якому перебувала громадянка України ОСОБА_1 .

Під час здійснення митного контролю у громадянки України ОСОБА_1 , у чемодані з особистими речами було виявлено: 100 таблеток «DECANCIT SR», які згідно наявного маркування на упаковці містять у своєму складі речовину «Псевдоефедрин гідрохлорід», 120 mg.

Виявлені препарати переміщувались без ознак приховування та їх виявлення не було ускладнене у будь якій спосіб.

Речовина «Псевдоефедрин гідрохлорід» віднесена до таблиці ІV, списку 1 (Прекурсори, обіг яких обмежено і стосовно яких встановлюються заходи контролю) Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 №770 зі змінами.

Вказані препарати громадянка України ОСОБА_1 не задекларувала письмово та не заявила під час усного опитування.

Документи, які б містили інформацію про захворювання, рецептурні призначення лікаря, інші дозвільні документи для перевезення вказаних препаратів у громадянки України ОСОБА_1 на момент перетину митного кордону, були відсутні.

Статтею 365 Митного кодексу України передбачено, що громадяни за умови дотримання вимог МК України та інших актів законодавства України можуть переміщувати через митний кордон України будь-які товари, крім тих, що заборонені до ввезення в Україну (у тому числі з метою транзиту) та вивезення з України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.196 МК України не можуть бути пропущені через митний кордон України товари, переміщення яких через митний кордон України заборонено законом.

Відповідно до ст.257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення.

Таким чином, громадянка України ОСОБА_1 своїми діями здійснила недекларування товарів (крім валютних цінностей), що підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території та які переміщуються громадянами.

На підставі вищевикладеного, Одеською митницею відносно ОСОБА_1 складено протокол про порушення митних правил №0797/50000/24 від 28.07.2024 за ознаками порушення митних правил, передбаченого ч.3 ст.471 МК України.

Оскаржена постанова місцевого суду мотивована тим, що дії ОСОБА_1 не були спрямовані на спричинення шкоди громадським або державним інтересам, правам і свободам громадян або іншим цінностям, що охороняються законом. Врахувавши встановлені обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що вчиненні ОСОБА_1 дії є малозначними, а накладення на неї стягнення у виді штрафу не відповідатиме суспільній шкідливості вчиненого.

Не погоджуючись із вказаною постановою, представник Одеської митниці Держмитслужби Берназ В.П. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову та прийняти нову, якою ОСОБА_1 визнати винуватою у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст.471 МК України та накласти на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, з конфіскацією вилучених товарів.

Представник митниці стверджує, що громадянка України ОСОБА_1 переміщувала медичний препарат «DECANCIT SR», який згідно наявного маркування на упаковці містить у своєму складі речовину «Псевдоефедрин гідрохлорід». Згідно наявного маркування на упаковці «DECANCIT SR» 1 капсула містить у своєму складі 120 mg. речовини «псевдоефедрин гідрохлорід».

Громадянка ОСОБА_1 переміщувала вказаний медичний препарат у кількості 100 таблеток. Вказана кількість препарату набагато перевищує добову норму згідно з інструкцією до лікарського засобу, тому під час прийняття рішення слід враховувати не лише вартість переміщуваного препарату, а й його кількість.

Оскільки ОСОБА_1 перемістила через митний кордон України вказаний медичний препарат у особливо великих розмірах, такі дії, на думку представника митниці, не можуть розцінюватись судом як малозначні, тому підстави для звільнення її від адміністративної відповідальності відсутні.

Відповідно до положень ч.ч. 5, 6 ст.294 КУпАП апеляційний суд повідомляє про дату, час і місце судового засідання особу, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не пізніше ніж за три дні до початку судового засідання. Неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлені належним чином, клопотань про відкладення не подавала.

Апеляційний суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженої постанови, судом були створені всі умови для реалізації права ОСОБА_1 на доступ до правосуддя, та

з огляду на положення ч.6 ст.294 КУпАП справа може бути розглянута без її участі.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

У своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Заслухавши суддю-доповідача; представника Одеської митниці Крікунову С.О., яка підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити; дослідивши матеріали справи про порушення митних правил; перевіривши доводи апеляційної скарги; суд дійшов висновку про таке.

Порядок провадження у справах про порушення митних правил встановлений розділом ХІХ Митного кодексу України.

Згідно зі ст.486 МК України, завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Провадження у справі про порушення митних правил включає в себе виконання процесуальних дій, зазначених у статті 508 цього Кодексу, розгляд справи, винесення постанови та її перегляд у зв`язку з оскарженням.

Статтею 487 МК України передбачено, що провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст.458 МК України - порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх митним органом для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Згідно ст. 9 КУпАП - адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає у разі, якщо ці правопорушення не тягнуть за собою кримінальну відповідальність.

Диспозицією ч.3 ст.471 МК України передбачена відповідальність за недекларування товарів (крім валютних цінностей), що підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території та які переміщуються громадянами.

Враховуючи, що в апеляційній скарзі представник Одеської митниці не оскаржує правильність кваліфікації дій ОСОБА_1 , суд вважає, що її дії правильно кваліфіковані місцевим судом за ч.3 ст.471 МК України.

Вирішуючи питання щодо вимог апеляційної скарги про необхідність накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу, передбаченого санкцією ч.3 ст.471 МК України, апеляційний суд враховує таке.

Статтею 23 КУпАП визначено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Статтею 22 КУпАП передбачено, що при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

При цьому, у кожному конкретному випадку суд має вирішувати питання про визнання діяння малозначним, виходячи з того, що його наслідки не представляють суспільної небезпеки, не завдали або не здатні завдати значної шкоди суспільним або державним інтересам, правам та свободам інших осіб.

Будь-яких застережень щодо неможливості застосування до даного складу адміністративного правопорушення положень ст. 22 КУпАП закон не містить.

Вирішуючи питання про звільнення особи від адміністративної відповідальності при малозначності правопорушення на підставі ст. 22 КпАП, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого правопорушення, особу порушника: обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, його майновий стан, визнання вини у вчиненому.

Так, обставиною, що пом`якшує відповідальність в даній справі місцевий суд визнав визнання ОСОБА_1 своєї вини та щире каяття. Обставин, що обтяжують відповідальність, судом не встановлено.

Оцінюючи рішення місцевого суду, апеляційний суд звертає увагу, що у контексті забезпечення дотримання принципів Конституції та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, задля утвердження верховенства права та європейських підходів до розуміння прав людини, 23 лютого 2006 року Верховною Радою України було прийнято Закон України №3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Основними цілями даного Закону є застосування практики Європейського суду з прав людини з метою забезпечення виконання рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України та впровадження в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини.

Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

Принцип верховенства права - одна з підвалин демократичного суспільства, яка закріплена в усіх статтях Конвенції.

Питання чи було досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогам захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу пропорційності. Суд повинен проаналізувати чи дотримали органи влади розумний баланс між заходами вжитими для забезпечення загальних інтересів суспільства та потребою захищати право особи на мирне володіння своїм майном, тобто чи не стануть вжиті заходи особистим і надмірним тягарем для правопорушника.

При розгляді даної справи про адміністративне правопорушення апеляційний суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори.

Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року (№15-рп/2004 у справі №1-33/2004).

Також, приймаючи рішення по справі, апеляційним судом враховуються правові позиції висловлені ЄСПЛ у справі «Бакланов проти Росії» (09.06.2005 року) та у справі «Фрізен проти Росії» (24.03.2005 року), а саме те, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. Крім того, судом приймаються до уваги правові позиції висловлені у справі «Ісмайлов проти Росії» (п. 38 Рішення від 16.10.2008 року), згідно яких для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити надмірний тягар для особи.

Положення ст.22 КУпАП регламентують, що при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення, суд може звільнити порушника від адміністративної відповідальності та обмежитися усним зауваженням.

При цьому, в кожному конкретному випадку суд має вирішувати питання про визнання діяння малозначним, виходячи з того, що його наслідки не представляють суспільної небезпеки, не завдали або не здатні завдати значної шкоди суспільним або державним інтересам, правам та свободам інших осіб.

У п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про контрабанду та порушення митних правил» №8 від 03.06.2005 року, зазначено, що суддя вправі вирішувати питання про можливість звільнення особи від адміністративної відповідальності при малозначності правопорушення на підставі ст.22 КпАП. При цьому, слід враховувати не лише вартість, а й кількість предметів правопорушення, а також мету, мотив і спосіб його вчинення.

Проаналізувавши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_1 формально містять ознаки адміністративного правопорушення, однак не були направлені на заподіяння шкоди суспільним інтересам, юридичним та фізичним особам, дане порушення не потягло за собою будь-яких негативних наслідків.

Апеляційний суд звертає увагу, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Враховуючи конкретні обставини порушення митних правил, а саме переміщення ОСОБА_1 через митний кордон України медичного препарату (вартість якого відповідно до відкритих джерел становить близько 250 грн. за 100 таблеток), відсутність істотної шкоди державним чи суспільним інтересам, враховуючи особу правопорушниці, яка вперше притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, є особою пенсійного віку та вочевидь має певні вади здоров`я, тому мала при собі відповідний медичний препарат, апеляційний суд визнає справедливим висновок місцевого суду про наявність підстав для застосування до ОСОБА_1 положень ст.22 КУпАП, оскільки таке рішення суду не суперечить забезпеченню принципів права та загальних засад судочинства.

На підставі викладеного, апеляційний суд вважає, що оскаржена постанова є законною та обґрунтованою, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги представника митниці.

Відповідно до п.1 ч.8 ст.294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Керуючись ст.ст.529, 530 Митного кодексу України, ст.ст. 22, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника Одеської митниці Держмитслужби України Берназ В.П. залишити без задоволення.

Постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2024 року, якою ОСОБА_1 звільнено від адміністративної відповідальності за порушення митних правил, передбачених ч.3 ст.471 МК України на підставі ст.22 КУпАП у зв`язку з малозначністю скоєного, обмежившись усним зауваженням, а провадження по справі закрито залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення та оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Р.І. Котелевський