Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 33/4809/104/25 Головуючий у суді І-ї інстанції Петренко С. Ю.
Категорія - 164 Доповідач у суді ІІ-ї інстанції Олексієнко І. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2025 року. м. Кропивницький

Кропивницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Олексієнко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницький справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Гулого А.В. на постанову Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 грудня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, ФОП, який проживає за адресою: АДРЕСА_1

визнано винним за ст.164 ч.1 КУпАП і накладенно стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів громадян, що становить 17 000 гривень

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16.12.2024 ОСОБА_1 визнано винним за те, що він 30.10.2024 о 14 годині 05 хвилин в м. Олександрія по площі Соборна, 7, керуючи транспортним засобом Renault Megane, номерний знак НОМЕР_1 , на якому здійснював проведення господарської діяльності, а саме надання послуги з перевезення пасажирів в режимі таксі без ліценції та на господарське проведення ліцензійної діяльності, чим порушив п.24 ст.7 Закону України «Про ліцензування» та ст. 9 Закону України «Про автомобільний транспорт», тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КУпАП. Своє рішення суд мотивував тим, що вина ОСОБА_1 підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД № 081989 від 12.11.2024, письмовими поясненнями ОСОБА_2 , яка була пасажиркою автомобіля, яким керував ОСОБА_1 , скриншот з телефону, долученим відеозаписом, розміщеного на DVD-диску, який є додатком до протоколу про адміністративне правопорушення.

У поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 адвокат Гулий А.В. не погоджуючись з рішенням суду, оскаржує його з мотивів необґрунтованості та невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи. Просить скасувати постанову суду першої інстанції, а провадження у справі закрити з підстав, передбачених ст.247 КУпАП. Зазначає, що працівниками поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення не зібрано доказів, які б беззаперечно підтверджували здійснення господарської діяльності без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, тому ОСОБА_1 не є суб`єктом відповідальності за ч.1 ст.164 КУпАП. Крім того, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять відомостей, які би підтверджували отримання ОСОБА_1 виручки від здійснення такого виду діяльності, хоча об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП полягає у здійсненні господарської діяльності, тобто процесу обміну товарами та грошима та відсутній системний характер таких дій. Також, транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 був зупинений без достатніх правових підстав. Вказує на те, що до матеріалів справи додано диск з відеозаписом, який не зазначений у протоколі про адміністративне правопорушення і ці записи не є безперервними, а тому такі записи не можуть вважатися доказами.

21.01.2025 від захисника Гулого М.В. надійшло клопотання про розгляд справи без участі ОСОБА_1 та захисника, тому апеляційний суд приходить до висновку про можливість розгляду адміністративної справи за відсутності особи, що притягується до адміністративної відповідальності та його захисника, що не суперечить вимогам ст. 294 КУпАП.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. ст.245,251,252,280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Суд, відповідно до приписів ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги закону під час розгляду матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП, - є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст.283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення останнім цього адміністративного правопорушення.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних у справі, досліджених суддею місцевого суду та перевірених апеляційним судом доказів, яким дана правильна оцінка.

В даному випадку, факт того, що ОСОБА_1 здійснював господарську діяльність пов`язану з перевезенням пасажирів без ліцензії підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД № 081989 від 30.10.2024 ( а.с. 1); поясненнями пасажира ОСОБА_2 (а.с.2), відеозаписом обставин події.

Обставини, викладені у протоколі, підтверджуються даними відеозапису, із якого вбачається, що за вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення обставин інспекторами відділу безпеки дорожнього руху зупинено автомобіль Renault Megane, номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , на дверцятах якого знаходився відповідний напис «ONTAXI» та в салоні якого знаходився один пасажир. Пасажир ОСОБА_2 пояснила, що викликала і оплатила таксі через спеціальний додаток, надали скриншот з телефону.

Під час розмови ОСОБА_1 з працівниками поліції повідомив, що займається перевезенням пасажирів на таксі, ліцензію на перевезення не надав, в подальшому вказав, що ліцензія «скоро відкриється».

Отже, на місці події ОСОБА_1 не заперечував, що надавав послуги перевезення пасажирів.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» ліцензія - запис у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про рішення органу ліцензування щодо наявності у суб`єкта господарювання права на провадження визначеного ним виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню.

Так, пунктом 24 частини 1 статті 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» визначено, що діяльність з перевезення пасажирів автомобільним транспортом підлягає ліцензуванню.

Згідно ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» послуга з перевезення пасажирів чи вантажів - перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату; автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

За змістом положень ст.6 Закону України «Про автомобільний транспорт» усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України, підлягають державному контролю.

Частиною третьою статті 9 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що ліцензія видається на господарську діяльність з надання послуг з перевезення пасажирів і небезпечних вантажів, в тому числі, на надання послуг з внутрішніх перевезень пасажирів на таксі.

Диспозиція ч.1 ст.164 КУпАП передбачає відповідальність за порушення особою порядку провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Про легітимність здійснення підприємницької діяльності свідчить видане у встановленому порядку свідоцтво про державну реєстрацію встановленого зразка. Зайняття підприємницькою діяльністю особою, яка не отримала у встановленому порядку свідоцтво про державну реєстрацію або особою, свідоцтво про державну реєстрацію якої було скасовано у визначеному законодавством порядку, є об`єктивною стороною правопорушення.

Згідно ст.9 Закону України «Про автомобільний транспорт», встановлені зобов`язання, зокрема, ліцензування на автомобільному транспорті, спрямоване на визначення початкових і поточних умов надання послуг з перевезень пасажирів і небезпечних вантажів, а також найважливіших параметрів обслуговування споживачів.

Відповідно до ст.34 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник повинен виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів, тощо.

Частиною першою статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено що автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Тобто, з наведених вимог нормативно-правових актів та законів вбачається, що обов`язковою умовою належного перевезення пасажирів транспортним засобом є ліцензійний документ на право перевезення пасажирів, які у ОСОБА_1 відсутні.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши відеозапис у розумінні ст. 251 КУпАП, з огляду на значимість відеозапису як доказу, який покликаний повно та максимально точно зафіксувати фактичні обставини, дійшов висновку, що на відеозаписі, наявному в адміністративних матеріалах, в повній мірі зафіксовано необхідні фактичні обставини, що містять достатній обсяг інформації, яка беззаперечно підтверджує вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення і встановлених судом першої інстанції.

Посилання захисника на те, що для притягнення до адміністративної відповідальності за ст.164 КУпАП необхідне встановлення в діях фізичної особи ознак здійснення ним підприємницької діяльності, яка у тому числі має містити ознаки систематичності, суд апеляційної інстанції визнає неприйнятними.

У зв`язку зі зміною законодавства, регламентуючого питання запровадження та здійснення господарської діяльності, до статті 164 КУпАП неодноразово вносилися відповідні зміни, у тому числі до частини першої вказаної норми права. Аналіз диспозиції ч.1 ст.164 КУпАП, в редакції станом на 21.01.2025, не дає підстав уважати, що до адміністративної відповідальності може бути притягнута фізична особа лише у разі систематичного порушення порядку провадження господарської діяльності. Сам по собі факт вчинення особою адміністративного правопорушення щодо здійснення провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів без одержання необхідної ліцензії на провадження цієї діяльності, становить склад адміністративного правопорушення, за який передбачена відповідальність за ч.1 ст.164 КУпАП.

Отже, висновки суду першої інстанції про доведеність вини та наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП, є правильними та підтверджуються зібраними і перевіреними в ході розгляду справи доказами.

Неприйнятими є доводи апелянта про те, що у матеріалах справи відсутні документальні підтвердження правомірності зупинки автомобіля ОСОБА_1 , тому співробітник поліції діяв всупереч ЗУ «Про дорожній рух» та ПДР, неправомірно і безпідставно зупинив транспортний засіб, оскільки правомірність зупинки транспортного засобу ніяким чином не впливає на наявність чи відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП.

Доводи апелянта з приводу неналежності як доказу долучених до матеріалів провадження відеозаписів, оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення зазначені неправильні дані щодо технічного засобу, за допомогою якого їх було здійснено, апеляційний суд вважає такими, що не спростовують ані правильності висновків суду першої інстанції, ані факту наявності в діях ОСОБА_1 складу та події адміністративного правопорушення, що ставиться йому у вину.

Зокрема, відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Суд, відповідно до приписів ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до статті 251 КУпАП, відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції (з урахуванням зазначеного у протоколі №081989 від 30.10.2024, що до протоколу додаються фото та відеофіксація) були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер інспекторів відділу безпеки дорожнього руху, які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав відеозаписи належним та допустимим доказом, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку, дозволяють повно і всебічно встановити фактичні обставини вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, процесуальну поведінку останнього та ставлення до вчиненого.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказані відеозаписи було зроблено з нагрудних відеокамер інспекторів відділу безпеки дорожнього руху при виконанні ними службових обов`язків, під час зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 та з`ясуванні обставин та підстав для складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи апелянта про те, що відсутність в протоколі даних щодо засобу, за допомогою якого було здійснено відповідні відеозаписи події 30.10.2024, свідчить про необхідність визнання вищевказаного доказу недопустимим, оскільки стороною захисту не доведено неправомірність здійсненої відеофіксації та, що відеофіксація, у даному випадку та за встановлених фактичних обставин, є незаконною, а дані, що містяться на долученому відеодиску є сфальшованими, неправдивими чи не узгоджуються з іншими, наявними в матеріалах провадження, доказами винуватості ОСОБА_1 .

Доводи апелянта про те, що відеозаписи є неналежним доказом, оскільки вони не є безперевними, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки усі обставини, які мають значення для даної категорії справ, зафіксовані на доданих до матеріалів справи відеозаписах.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що долучені до матеріалів провадження відеозаписи стосуються обставин, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення та, на переконання апеляційного суду, є належними та допустимими доказами, оскільки отримані у встановленому законом порядку (надані суду уповноваженим органом разом з додатками до протоколу про адміністративне правопорушення для розгляду) та дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_1 отримував кошти систематично за надання послуг з перевезення пасажирів, оскільки у протоколі відсутні відомості про вилучення таких грошових коштів, як і відомості про свідків та понятих, апеляційний суд відхиляє, оскільки такі жодним чином не спростовують факту надання ОСОБА_1 послуг з перевезення пасажирів на «Таксі» без ліцензії, а відтак і його вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП.

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб, а тому будь-які сумніви у їх достовірності та істинності відсутні.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували доводи апеляційної скарги, щодо незаконності та необґрунтованості постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено та під час апеляційного перегляду справи не встановлено, а доводи апеляційної скарги захисника-адвоката Гулого А.В. зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП, а також спрямовані виключно на уникнення правопорушника від адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення.

Неправильного застосування норм матеріального або порушення норм процесуального права, які б були також підставою для скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Вирішуючи питання про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, суд першої інстанції врахував характер та ступінь адміністративного правопорушення, особу останнього та обставини справи й призначив ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в межах санкції вищевказаної статті, яке є справедливим і таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст.23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

Будь-яких порушень законодавства, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляду справи в суді першої інстанції, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення районного суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, тому її необхідно залишити без зміни, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Гулого А.В. залишити без задоволення, а постанову Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 грудня 2024 року щодо ОСОБА_1 без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: