Справа №949/2452/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2025 року м.Дубровиця

Суддя Дубровицького районного суду Рівненської області Оборонова І.В., розглянувши матеріали справи, за участю прокурора Агатинської Н.А., які надійшли від Управління стратегічних розслідувань в Рівненській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , непрацюючої, проживаючої по АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 04 жовтня 2006 року Дубровицьким РВ УМВС України в Рівненській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ,

за ч.1 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , будучи особою, яка припинила діяльність пов`язану з виконанням функцій місцевого самоврядування на посаді головного бухгалтера Залузької сільської ради, відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», як посадова особа місцевого самоврядування, будучи суб`єктом, на яку поширюється дія цього Закону, порушила встановлені вимоги частини абз. 2 ч.2 ст. 45 з урахуванням положень п.2-7 розділу ХІІІ Закону України «Про запобігання корупції», а саме несвоєчасно без поважних причин подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, після припинення діяльності пов`язаної з виконанням функцій місцевого самоврядування, за 2021 рік. Зокрема, обов`язок подати декларацію вона мала в термін не пізніше 31 січня 2024 року, проте згідно з відомостями Реєстру НАЗК на веб-сайті "nazk.gov.ua" ОСОБА_1 подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2021 рік о 20 год. 07 хв. 08 лютого 2024 року, чим вчинила правопорушення пов`язане з корупцією.

При складанні протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 свою вину у вчиненому адміністративному правопорушенні визнала повністю.

На розгляді справи в суді ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнала повністю, щиро розкаялася та пояснила, що розпорядженням міського голови Дубровицької міської ради від 16 лютого 2021 року вона була звільнення з посади головного бухгалтера Залузької сільської ради, у зв`язку з реорганізацією Залузької сільської ради. Восени 2022 року, після початку повномасштабної збройної агресії російської федерації проти України, вона вважала, що декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, після припинення діяльності пов`язаної з виконанням функцій місцевого самоврядування, за 2021 рік, вже не потрібно було подавати. На початку лютого 2024 року їй повідомили про необхідність подачі такої декларації, після чого ОСОБА_1 її відразу подала. Також просила суд її суворо не карати, а також врахувати, що вона на даний час є непрацючою, а на її утриманні перебуває четверо малолітніх дітей, на підтвердження чого долучила в судовому засіданні відповідні докази (а.с.35-38).

В судовому засіданні прокурор Агатинська Н.А. просила визнати ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП та застосувати відносно неї адміністративне стягнення у розмірі наближеному до мінімального, передбаченому санкцією ч.1 ст.172-6 КУпАП.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до вимог ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ч. 2 ст. 7 та ст. 245, ст. 280 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин кожної справи, правильного і справедливого її вирішення. Суддя зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постанова суду, згідно ст. 283 КУпАП, має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, на достатніх і незаперечних доказах.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , думку прокурора Агатинської Н.А та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідальність за ч.1 ст.172-6 КУпАП настає за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

У відповідності до пункту 6-1 розділі V "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (зміни внесено Законом України № 1009-ІХ від 17.11.2020), у день набуття повноважень сільською, селищною, міською радою, обраною територіальною громадою, територія якої затверджена Кабінетом Міністрів України (далі - сформована територіальна громада), припиняються повноваження сільських, селищних, міських рад, сільських, селищних, міських голів, обраних територіальними громадами, територія яких включена до території сформованої територіальної громади (далі - розформовані територіальні громади).

З матеріалів справи встановлено, що розпорядженням КМУ № 722-р від 12 червня 2020 року «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Рівненської області», Залузька територіальна громада увійшла до складу Дубровицької ОТГ з адміністративним центром в м. Дубровиця.

Згідно рішення Дубровицької міської ради № 43 від 10 грудня 2020 року, повноваження Залузької сільської ради, як юридичної особи були припинені, шляхом реорганізації (приєднання) до Дубровицької міської ради (а.с.26-27).

Розпорядженням міського голови Дубровицької міської ради № 166-к від 16 грудня 2020 року, попереджено працівників Залузької сільської ради, в т.ч. ОСОБА_1 про вивільнення, у зв`язку із реорганізацією Залузької сільської ради, шляхом приєднання до Дубровицької міської ради (а.с.24).

Згідно розпорядження міського голови Дубровицької міської ради № 50-к від 16 лютого 2021 року ОСОБА_1 звільнено з посади головного бухгалтера Залузької сільської ради з 17 лютого 2021 року, у зв`язку з реорганізацією Залузької сільської ради (а.с.23).

Відповідальність за ч.1 ст.172-6 КУпАП настає за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Згідно примітки до ст.172-6 КУпАП, суб`єктами правопорушень у цій статті (крім правопорушень, визначених частинами другою та третьою цієї статті, у частині неповідомлення або несвоєчасного повідомлення про суттєві зміни у майновому стані) є особи, які відповідно до частин першої та другої статті 45 Закону України "Про запобігання корупції" зобов`язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до п. «в» ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції», державні службовці, посадові особи місцевого самоврядування є суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про запобігання корупції», суб`єкти декларування - особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а", "в"-"ґ" пункту 2, пункті 4 частини першої статті 3 цього Закону, інші особи, які зобов`язані подавати декларацію відповідно до цього Закону.

Відповідно до абз. 2 ч.2 ст.45 Закону України Закону України «Про запобігання корупції», особи, які припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах "а", "в"-"ґ" пункту 2 частини першої статті 3, зобов`язані до 1 квітня наступного року після року припинення діяльності подати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

Відповідно до пункту 2-7 розділу XIII Закону України «Про запобігання корупції», особи, які у 2022-2023 роках не подали декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до статті 45 цього Закону, і кінцевий строк для подання яких настав до дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану", подають такі декларації не пізніше 31 січня 2024 року. Суб`єкти декларування, зазначені у частинах сьомій чотирнадцятій статті 45 цього Закону, подають відповідні декларації у строки, встановлені частинами сьомою - чотирнадцятою статті 45 цього Закону, якщо відповідні декларації не було подано раніше.

Закон України "Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану" опублікований в офіційному виданні Верховної Ради України «Голос України» 11 жовтня 2023 року та набрав чинності 12 жовтня 2023 року.

Тобто у ОСОБА_2 виник обов`язок подати в НАЗК декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2021 рік, у якому особа припинила діяльність, пов`язану з виконанням функцій місцевого самоврядування, в термін не пізніше 31 січня 2024 року.

Проте, згідно з відомостями Реєстру НАЗК на веб-сайті "nazk.gov.ua", ОСОБА_1 подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2021 рік о 20 год. 07 хв. 08 лютого 2024 року (а.с.7-9).

Таким чином, ОСОБА_1 , будучи суб`єктом, на яку поширюється дія цього Закону, порушила встановлені вимоги частини абз. 2 ч.2 ст. 45 з урахуванням положень п.2-7 розділу ХІІІ Закону України «Про запобігання корупції» несвоєчасно без поважних причин подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2021 рік, після припинення діяльності, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 172-6 КУпАП, а її вину у вчиненому адміністративному правопорушенні доведено повністю.

Частиною 2 ст.33 КУпАП передбачено, що при накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність.

Відповідно до ст.34 КУпАП, суд визнає пом`якшуючою обставиною те, що ОСОБА_1 у вчиненому щиро розкаялася.

Обставин, які відповідно до ст.35 КУпАП обтяжують відповідальність ОСОБА_1 суд не вбачає.

Вирішуючи питання щодо накладення стягнення на ОСОБА_1 , за вчинення даного адміністративного правопорушення, суд приймає до уваги положення ст. 22 КУпАП, які вказують, що при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

За правилами ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Статтею 22 КУпАП передбачено, що при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

При цьому, у кожному конкретному випадку суд має вирішувати питання про визнання діяння малозначним, виходячи з того, що його наслідки не представляють суспільної небезпеки, не завдали або не здатні завдати значної шкоди суспільним або державним інтересам, правам та свободам інших осіб.

Будь-яких застережень щодо неможливості застосування до даного складу адміністративного правопорушення положень ст. 22 КУпАП закон не містить.

Вирішуючи питання про звільнення особи від адміністративної відповідальності при малозначності правопорушення на підставі ст. 22 КпАП, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого правопорушення, особу порушника, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, його майновий стан, визнання вини у вчиненому.

У контексті забезпечення дотримання принципів Конституції та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, задля утвердження верховенства права та європейських підходів до розуміння прав людини, 23 лютого 2006 року Верховною Радою України було прийнято Закон України №3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Основними цілями даного Закону є застосування практики Європейського суду з прав людини з метою забезпечення виконання рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України та впровадження в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини.

Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

Принцип верховенства права - одна з підвалин демократичного суспільства, яка закріплена в усіх статтях Конвенції.

Питання чи було досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогам захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу пропорційності. Суд повинен проаналізувати чи дотримали органи влади розумний баланс між заходами вжитими для забезпечення загальних інтересів суспільства та потребою захищати право особи на мирне володіння своїм майном, тобто чи не стануть вжиті заходи особистим і надмірним тягарем для правопорушника.

При розгляді даної справи про адміністративне правопорушення суддя також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004усправі № 1-33/2004.

Як зазначено у Постанові Вищого адміністративного суду України від 14.12.2016 року у справі К/800/17615/16, у кожному конкретному випадку суд має вирішувати питання про визнання діяння малозначним, виходячи з того, що його наслідки не становлять великої суспільної небезпеки, не завдали або не здатні завдати значної шкоди суспільним або державним інтересам, правам та свободам інших осіб.

Так, приймаючи рішення по справі, враховуються правові позиції висловлені ЄСПЛ у справі "Бакланов проти росії" (09.06.2005 року) та у справі "Фрізен проти росії" (24.03.2005 року), а саме те, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу "законності" і воно не було свавільним. Крім того, приймаються до уваги правові позиції висловлені у справі "Ісмайлов проти росії" (п. 38 Рішення від 16.10.2008 року), згідно яких для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити надмірний тягар для особи.

Тому, вирішуючи питання накладення стягнення, суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушниці, яка матір`ю чотирьох малолітніх дітей, що підтверджується відповідними доказами у матеріалах справи, раніше не притягувалася до адміністративної відповідальності, ступінь її вини. Зважаючи на те, що ОСОБА_1 визнала свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, щиро розкаялася та шкодує про вчинене, що свідчить про усвідомлення нею факту вчинення адміністративного правопорушення. При тому, беручи до уваги, що вказане адміністративне правопорушення, не потягло за собою негативних наслідків і своїми діями не завдала будь-якої шкоди державному або громадському порядку, правам та свободам інших осіб, суд приходить до висновку, що для досягнення завдань Кодексу України про адміністративні правопорушення та зважаючи на мету адміністративного стягнення достатнім буде звільнити ОСОБА_1 за малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення від адміністративної відповідальності та обмежитись щодо неї усним зауваженням, а справу провадженням закрити на підставі ст.22 КУпАП.

Відповідно до ст. 284 КУпАП, при оголошенні усного зауваження, органом (посадовою особою), який уповноважений розглядати справу, виноситься постанова про закриття справи.

Керуючись ст.ст.22, 283, 284, 294 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Визнати ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП.

ОСОБА_1 звільнити від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, оголосивши їй усне зауваження.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 - закрити.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду через Дубровицький районний суд Рівненської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: підпис

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя Дубровицького

районного суду Оборонова І.В.