Справа № 479/1385/24 Головуючий у першій інстанції Репушевська О.В.
Провадження № 33/812/21/25 Доповідач апеляційного суду Лівінський І.В.
Категорія:ст.124, ч.4 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

іменем України

15 січня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Лівінського І.В.,

з секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

за участі особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника Полянчука В.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою

захисника Федорова Дмитра Сергійовича

на постанову Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 25 листопада 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, непрацюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтею 124, частиною 4 статті 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 34 000 (тридцять чотири тисячі) грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки,

в с т а н о в и в:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №785785, 07 жовтня 2024 року о 19 годині 00 хвилин на автодорозі Р-75 Тимкове-Балта біля с. Берізки, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки "Volkswagen Passat", державний номерний знак НОМЕР_1 та після дорожньо-транспортної пригоди за його участі, вживав алкогольні напої, від керування транспортним засобом відсторонений шляхом передачі тверезому водію, чим порушив вимоги пункту 2.10 є Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі ПДР), за що передбачена відповідальність за частиною 4 статті 130 КУпАП. Згідно вказаного протоколу, особу ОСОБА_1 було встановлено з посвідчення водія НОМЕР_2 від 28 січня 2023 року ТСЦ 4842.

Крім того, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №785779, 07 жовтня 2024 року о 19 годині 00 хвилин на автодорозі Р-75 Тимкове, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки "Volkswagen Passat", державний номерний знак НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, внаслідок чого здійснив з`їзд в кювет, чим порушив вимоги пункту 12.1 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за статтею 124 КУпАП.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), транспортний засіб отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками, травмованих немає.

Постановою Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 25 листопада 2024 року справи про адміністративні правопорушення №479/1385/24 (провадження 3/479/718/24) та №479/1558/24 (провадження 3/479/710/24), про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною 4 статті 130 КУпАП та статтею 124 КУпАП, відповідно, об`єднано в одне провадження під загальним номером №479/1385/24 (провадження 3/479/718/24).

ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтею 124, частиною 4 статті 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 34 000 (тридцять чотири тисячі) грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки. Вирішено питання про судовий збір.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, захисник Федоров Д.С. подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 4 статті 130 КУпАП скасувати та прийняти нову постанову, якою ОСОБА_1 визнати винним за частиною 1 статті 130 КУпАП та призначити йому покарання в межах санкції статті, а в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП залишити без змін.

В обґрунтування апеляції захисник вказує, що суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 вживав алкоголь саме після ДТП виключно з єдиного доказу-відеозапису, на якому останній вказував, що він керував своїм автомобілем, який зазнав пошкоджень внаслідок ДТП, після чого вживав алкоголь. Однак, в суді ОСОБА_1 вину у скоєнні адміністративних правопорушень не визнав.

Сторона захисту вважає, що пояснення ОСОБА_1 , які зафіксовані на відеозаписі з портативного нагрудного відео реєстратора співробітника патрульної поліції не можуть бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень зі складання протоколу, оскільки сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не звільняє суб`єкта владних повноважень від доведення його правомірності. При цьому, апелянт посилається на правову позицію, яка міститься у постанові Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 537/2088/17.

Крім того, апелянт зазначає, що як вбачається з відеозапису, поліцейські не роз`яснили ОСОБА_1 права, передбачені статтею 63 Конституції України щодо можливості відмовитися надавати свідчення проти себе, чим грубо порушили його право на захист. Також поліцейські задаючи ОСОБА_1 запитання, не роз`яснили та не попередили останнього про застосування засобів відеофіксації.

Отже, під час проведення превентивних поліцейських заходів, поліція зобов`язана повідомити особі про причини застосування до неї превентивних заходів, а також довести до її відома нормативно-правові акти, на підставі яких застосовуються такі заходи.

Апелянт вважає, що пояснення ОСОБА_1 на відеозаписі були здобуті з істотним порушенням права на захист. Зазначає, що оскільки в матеріалах справи відсутні інші допустимі докази вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення за частиною 4 статті 130 КУпАП то його вина не є доведеною.

Сторона захисту вважає, що матеріали справи свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за частиною 1 статті 130 КУпАП.

Таким чином, працівниками патрульної поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення за частиною 4 статті 130 КУпАП були грубо порушені вимоги КУпАП, вина ОСОБА_1 у вчиненні цього адміністративного правопорушення не доведена належним чином, відповідно, постанова суду про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 4 статті 130 КУпАП підлягає скасуванню.

В судове засідання апеляційного суду не з`явився прокурор, який повідомлявся судом про час та місце судового розгляду справи. Оскільки перегляд справи за апеляційною скаргою захисника Федорова Д.С., який проводиться в межах наявних у справі матеріалів, не може призвести до погіршення положення Ткачука В.В., апеляційний суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності прокурора.

Згідно з частиною 7 статі 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Враховуючи доводи та вимоги апеляційної скарги захисника Федорова Д.С. апеляційний суд здійснює перегляд оскаржуваної постанови лише щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 4 статті 130 КУпАП.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника Полянчука В.Б., перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Приймаючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність факту вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених статтею 124 та частиною 4 статті 130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом, не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, внаслідок чого здійснив з`їзд в кювет, а також після дорожньо-транспортної пригоди за його участі, вживав алкогольні напої.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, вважає, що вони ґрунтуються на повному та всебічному дослідженні обставин адміністративної справи, а також вимогах закону.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (частини 1-3 статті 7 КУпАП).

Згідно із статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до вимог статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі статтею 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до частин 1, 2 статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 2.10 «є» ПДР у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки).

Невиконання вимог пункту 2.10 «є» ПДР утворюють склад правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП, відповідно до якої адміністративним правопорушенням є вживання особою, яка керувала транспортним засобом, після дорожньо-транспортної пригоди за її участю алкоголю, наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною 4 статті 130 КУпАП, підтверджується наступними доказами.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №785785, 07 жовтня 2024 року о 19 годині 00 хвилин на автодорозі Р-75 Тимкове-Балта біля с. Берізки, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки "Volkswagen Passat", державний номерний знак НОМЕР_1 та після дорожньо-транспортної пригоди за його участі, вживав алкогольні напої, від керування транспортним засобом відсторонений шляхом передачі тверезому водію, чим порушив вимоги пункту 2.10 є ПДР, за що передбачена відповідальність за частиною 4 статті 130 КУпАП (а.с.1).

Крім того, цього ж дня був складений ще один протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №785779, з якого вбачається, що 07 жовтня 2024 року о 19 годині 00 хвилин на автодорозі Р-75 Тимкове, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки "Volkswagen Passat", державний номерний знак НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, внаслідок чого здійснив з`їзд в кювет, чим порушив вимоги пункту 12.1 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за статтею 124 КУпАП (а.с.13).

У вищевказаних протоколах зазначені посада, найменування підрозділу поліції, звання та прізвище, ім`я та по-батькові особи, яка його складала, та його підпис. Також, зі змісту протоколів встановлено, що в ньому зазначено час, місце вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення. Протоколи про адміністративне правопорушення містять відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Вказані протоколи складені за встановленою формою з урахуванням всіх вимог, передбачених статтею 256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 7 листопада 2015 року № 1395 (далі Інструкція № 1395).

Порушень співробітниками поліції положень вказаної Інструкції при оформленні відносно ОСОБА_1 матеріалів про адміністративне правопорушення за статтею 124, частиною 4 статті 130 КУпАП судом апеляційної інстанції не виявлено.

Поліцейський роз`яснив ОСОБА_1 , що відносно нього буде складений адміністративний протокол за статтею 124 та статтею 130 частина 4 КУпАП. Також поліцейський роз`яснив йому наслідки відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Останній відповів, що він це усвідомлює.

Достовірність викладених у протоколі серії ААД №785785 від 07 жовтня 2024 року відомостей, зокрема, факт вживання алкогольних напоїв водієм, який керував транспортним засобом, після дорожньо-транспортної пригоди за його участі, також підтверджено відеозаписом правопорушення з нагрудного реєстратору працівника поліції, в якому зафіксовані усі викладені в протоколі обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення. Фіксація правопорушення була здійснена працівниками поліції технічними засобами відеофіксації відповідно до вимог частини 2 статті 266 КУпАП.

Зокрема, з відеозапису, який міститься в матеріалах справи, вбачається, що 07 жовтня 2024 року ОСОБА_1 , при опитуванні поліцейським стосовно обставин ДТП пояснив, що вживав після ДТП за його участі алкогольні напої. На чергове запитання поліцейського, чи вживав він алкогольні напої до того, як злетів в кювет, чи після того, ОСОБА_1 відповів, що вживав алкоголь після ДТП. На вимогу поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку на місці зупинки та в спеціалізованому медичному закладі ОСОБА_1 відмовився.

Такі пояснення водія ОСОБА_1 , які повністю співпадають та узгоджуються з наданими до суду апеляційної інстанції відеозаписами та іншими письмовими матеріалами, правильно враховані у суді першої інстанції.

Вказаний відеозапис зроблено працівниками поліції з дотриманням вимог Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, яка затверджена Наказом МВС України від 18 грудня 2018 року № 1026 (далі Інструкція № 1026), в тому числі щодо безперервності запису з моменту, коли ОСОБА_1 пояснив, що вживав алкоголь після ДТП за його участі, та до того моменту коли поліцейський запропонував водію пройти огляд на стан сп`яніння, а останній відмовився від проходження такого огляду.

Відеозапис, який долучений до протоколу про адміністративне правопорушення у справі, сумнівів щодо його достовірності та допустимості не викликає, оскільки не містить ознак фальсифікації та фабрикації.

Тому цей відеозапис є належним та допустимим доказом вини ОСОБА_1 в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 130 КУпАП.

Зафіксовані відеозаписом обставини стосуються вчиненого правопорушення, що надає можливість повно та об`єктивно дослідити їх, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Враховуючи, що ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.10 «є» ПДР, а саме, вживав після ДТП за його участі алкогольні напої, що підтверджено фіксацією технічними засобами відеозапису, суд, оцінивши та проаналізувавши наявні у справі докази у їх сукупності, обґрунтовано вважав доведеним факт вчинення ним правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 130 КУпАП України.

За такого, апеляційний суд вважає, що наявними у справі доказами в їх сукупності та взаємозв`язку доведено, що ОСОБА_1 07 жовтня 2024 року, перебуваючи як водій за кермом автомобіля марки "Volkswagen Passat", державний номерний знак НОМЕР_1 , скоїв дорожньо-транспортну пригоду, після чого вжив алкоголь, тобто вчинив правопорушення, передбачене частиною 4 статті 130 КУпАП.

Доводи апелянта про те, що поліцейські не роз`яснили ОСОБА_1 права, передбачені статтею 63 Конституції України щодо можливості відмовитися надавати свідчення проти себе, чим грубо порушили його право на захист, спростовуються змістом протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №785785, в якому є підписи ОСОБА_1 як щодо роз`яснення йому прав, передбачених статтею 268 КУпАП, статтею 63 Конституції України, так і про ознайомлення його зі змістом протоколу та вручення копії протоколу.

Крім того, з відеозапису також вбачається, що працівник поліції роз`яснив ОСОБА_1 його права та обов`язки, передбачені статтею 63 Конституції України та статтею 268 КУпАП (час запису 19:40:17).

Твердження апелянта, що поліцейські не роз`яснили та не попередили ОСОБА_1 про застосування засобів відеофіксації, не стосуються порядку огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, в розумінні статті 266 КУпАП, не спростовують обставини викладені в протоколі серії ААД №785785, а тому є недостатніми для скасування оскаржуваної постанови місцевого суду.

В апеляційній скарзі захисник, посилаючись на висновок Верховного Суду, який міститься у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 537/2088/17, зазначив, що сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Разом з тим, у постанові Верховного Суду, на яку посилався захисник, та у справі, що є предметом перегляду апеляційного суду, встановлено різні фактичні обставини.

Так, у справі 537/2088/17, Верховний Суд зазначив про поспішність висновку суду апеляційної інстанції про факт правопорушення врахувавши, що «суд залишив поза увагою доводи позивача про те, що зупинка була вимушеною і зумовлена технічною несправністю автомобіля (що підтвердили троє свідків, показання яких врахував суд першої інстанції і мотивів, через які їх відхилено, апеляційний суд не зазначив); не з`ясовано яку саме заборону (зупинки/стоянки) і який саме дорожній знак (з додатку 4 до ПДР, на який покликається відповідач) порушив/не виконав позивач, відтак який конкретно пункт ПДР порушено».

В даній же справі поліцейський зазначив конкретний пункт ПДР, який порушено ОСОБА_1 , а також в матеріалах справи не міститься інших доказів, окрім власних пояснень ОСОБА_1 про вживання алкоголю після скоєння ним ДТП, які б ставили під сумнів зазначені пояснення останнього.

Тому, посилання апелянта на зазначену постанову Верховного Суду, є недоречним.

Пояснення свідка ОСОБА_2 , надані в судовому засіданні апеляційного суду за клопотанням захисника, в яких він зазначив, що 7 жовтня 2024 року вживав з ОСОБА_1 спиртні напої з 15 до 17 години, після чого ОСОБА_1 сів за кермо та поїхав на своєму автомобілі, апеляційний суд не приймає до уваги виходячи з наступного.

Свідок ОСОБА_2 в суді першої інстанції не допитувався. Відомостей про те, що ОСОБА_1 заявлялось клопотання про допит вказаного свідка матеріали справи не містять.

В апеляційній скарзі клопотання про допит свідка ОСОБА_2 захисник також не заявляв. Таке клопотання було заявлено захисником усно в судовому засіданні апеляційного суду, як доповнення до апеляційної скарги.

Між тим, статтею 294 КУпАП, за якою апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, надання доповнень до поданих апеляційних скарг, не передбачено.

Крім того, відповідно до вимог статті 294 КУпАП апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Між тим, доводи захисника про те, що в суді першої інстанції клопотання про допит свідка ОСОБА_1 заявляв в усній формі, суд вважає необґрунтованим.

Суд вважає за необхідне наголосити, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не позбавлена можливості реалізувати свої процесуальні права, визначені у статті 268 КУпАП, в тому числі, подавати свої письмові пояснення щодо обставин справи, користуватися юридичною допомогою, мати захисника, надавати докази, тощо, і, відповідно, не позбавлена можливості забезпечити належним чином свій судовий захист під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, що, на переконання суду, свідчить про наявність у особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, достатнього рівня можливостей для здійснення ефективного судового захисту, а суду прийти до законного та обґрунтованого висновку, на підставі наявних в провадженні доказів, зібраних та скерованих сторонами до суду для ухвалення остаточне рішення у справі.

При цьому апеляційний суд також враховує і несвоєчасне подання захисником до апеляційного суду клопотання про допит свідка.

З цих же підстав, апеляційний суд не приймає до уваги посилання захисника Полянчука В.Б. на лист управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування ГУНП в Миколаївській області на адвокатський запит, який не був зазначений в апеляційній скарзі, та направлений до суду під час розгляду справи після подачі апеляційної скарги.

Таким чином, сукупність досліджених в матеріалах справи доказів, а саме протоколів про адміністративне правопорушення серії ААД №785785; серії ААД №785779 від 07 жовтня 2024 року, відеозапису правопорушення з нагрудного реєстратору працівника поліції, схеми ДТП, акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, направлення на огляд до медичного закладу, які є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою, свідчить про доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтею 124, та частиною 4 статті 130 КУпАП.

За такого, твердження апелянта про те, що суд першої інстанції при розгляді справи допустив неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, в ході розгляду провадження в суді апеляційної інстанції не знайшли свого підтвердження.

Таким чином, в апеляційній скарзі не наведено належних і достатніх підстав для спростування висновків суду першої інстанції, не було здобуто таких доказів і при проведенні апеляційного розгляду.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Леванте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Апеляційний суд вважає, що у справі, яка переглядається, дотримано судом стандарт доведення висунутого ОСОБА_1 обвинувачення у скоєнні передбачених статтею 124 та частиною 4 статті 130 КУпАП правопорушень поза розумним сумнівом. В цьому разі стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, які є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було учинено і особа, яка притягнута до адміністративної відповідальності, або відносно якої закрито адміністративне провадження з нереабілітуючих підстав, є винною у вчиненні цього правопорушення. У справі, яка переглядається, належними та допустимими доказами доведено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, вчинення останнім ДТП та вживання алкогольних напоїв після скоєння ДТП, який підтверджений, доказів протилежного матеріали справи не містять, а викладена ОСОБА_1 версія події, навпаки, не знайшла свого підтвердження.

Невизнання ОСОБА_1 своєї провини в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 130 КУпАП, є способом його самозахисту, бажанням уникнути відповідальності та спростовується матеріалами справи.

Доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді.

З огляду на наведене, підстави для скасування постанови суду першої інстанції, як того просить апелянт, відсутні.

Керуючись статтею 294 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника Федорова Дмитра Сергійовича, залишити без задоволення, а постанову Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 25 листопада 2024 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду І.В. Лівінський