Справа № 127/592/25
Провадження № 3/127/155/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2025м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі головуючого судді Бернади Є.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , будучи звільненою 22.08.2023 з посади консультанта суду відділу надання інформаційних послуг Вінницького міського суду Вінницької області, будучи суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, , несвоєчасно без поважних причин лише 16.04.2024 подала щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2023 рік.

ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила, що вона дійсно невчасно подала декларацію, оскільки вважала, що на час воєнного стану декларування було припинене.

Прокурор у судовому засіданні вважала за доцільне накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку.

З диспозиції частини першої статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КпАП) випливає, що відповідальність за даною нормою настає у разі несвоєчасного подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Слід звернути увагу, що дана норма є бланкетною. У зв`язку з цим суд вважає за доцільне зауважити таке.

З матеріалів справи випливає, що відповідно до наказу керівника апарату суду від 22.08.2023 за № 576-к ОСОБА_1 звільнена з посади консультанта суду відділу надання інформаційних послуг Вінницького міського суду Вінницької області з 22.08.2023 (за угодою сторін).

Надані суду матеріали містять копії посадової інструкції начальника ОСОБА_1 , особової картки державного службовця, обхідного листа, а також витяг з Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування

Зі змісту примітки до статті 172-6 КпАП випливає, що суб`єктом правопорушень у цій статті є особи, які відповідно до частини другої статті 45 Закону № 1700-VII зобов`язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Тобто, ОСОБА_1 є суб`єктом відповідальності за порушення вимог фінансового контролю.

Статтею 68 Конституції України регламентовано, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Частиною другою статті 45 Закону № 1700-VII визначено, що особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а», «в»-«ґ» пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період не охоплений раніше поданими деклараціями.

Відповідно до пункту 15 частини першої статті 11 Закону України «Про запобігання корупції» Національне агентство з питань запобігання корупції (далі НАЗК) надає рекомендаційні роз`яснення, методичну та консультаційну допомогу, зокрема, щодо застосування положень Закону та прийнятих на його виконання нормативно-правових актів.

З метою реалізації цього повноваження та на виконання пункту 3 розділу II Закону України «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану» НАЗК підготувало Роз`яснення від 13.11.2023 № 4.

НАЗК надало роз`яснення, щодо типів існування декларацій, коли слід їх подавати та який звітний період вони охоплюють. Отже, Законом передбачено три типи декларацій суб`єкта декларування, а саме:

1) щорічна декларація - декларація, яка подається відповідно до частини першої статті 45 або абзацу другого частини другої статті 45 Закону № 1700-VII у період з 00 годин 00 хвилин 01 січня до 00 годин 00 хвилин 01 квітня року, наступного за звітним роком. Така декларація охоплює звітний рік (період з 01 січня до 31 грудня включно), що передує року, в якому подається декларація, та за загальним правилом містить інформацію станом на 31 грудня звітного року;

2) декларація при звільненні - декларація, яка подається відповідно до абзацу першого частини другої статті 45 Закону № 1700-VII протягом тридцяти днів з дня припинення діяльності, Така декларація подається за період, який не був охоплений деклараціями, раніше поданими таким суб`єктом декларування, та містить інформацію станом на останній день такого періоду, яким є останній день здійснення діяльності;

4) декларація кандидата на посаду - декларація, яка подається відповідно до абзацу першого частини третьої статті 45 Закону № 1700-VII до призначення або обрання особи на посаду. Така декларація охоплює звітний рік (період з 01 січня до 31 грудня включно), що передує року, в якому особа подала заяву на зайняття посади, якщо інше не передбачено законодавством.

Отже, у ОСОБА_1 після звільнення виник обов`язок подати щорічну декларацію за 2023 рік до 23:59 год. 21.03.2024. Однак за даними публічної частини Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, які розміщені на веб-сайті НАЗК ОСОБА_1 лише 16.04.2024 о 18:04 год. подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за період не охоплений раніше поданими деклараціями.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 22.05.2017 № 223-943/0/4-17 зазначив, що вирішуючи питання про притягнення осіб до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 172-6 КпАП, слід врахувати об`єктивні ознаки складу цього адміністративного правопорушення, зокрема його об`єктивну сторону, яка має активну форму прояву та полягає у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації. Конструктивною ознакою цього правопорушення є також несвоєчасне подання декларації без поважних на те причин. Тобто за наявності останніх відповідальність за вищезазначеною статтею виключається. Під поважними причинами слід розуміти неможливість особи подати вчасно декларацію у зв`язку з хворобою, перебуванням особи на лікуванні, внаслідок стихійного лиха, технічних збоїв офіційного веб-сайту НАЗК, витребуванням відомостей, необхідних для внесення в декларацію, перебуванням під вартою.

Як повідомила ОСОБА_1 у судовому засіданні поважних причин на пропуск строку подачі декларації у неї не було. Натомість, з наданих суду документів убачається, що ОСОБА_1 були доведені до відома вимоги фінансового контролю.

Крім того, суд враховує, що ОСОБА_1 подавала електронні декларації 22.03.2017 кандидата на посаду, 16.03.2018, 20.02.2019 щорічні, 31.10.2019 перед звільненням, 05.05.2020 після звільнення, 13.07.2021 кандидата на посаду, 14.06.2021 кандидата на посаду, 29.12.2021 при звільненні, 03.02.2022, 12.08.2023 щорічні, 12.08.2023 та 29.09.2023 при звільненні.

У зв`язку із заповненням зазначених декларацій ОСОБА_1 відомий порядок подачі відповідних декларацій.

З огляду на викладене, суд вважає, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт несвоєчасного подання ОСОБА_1 декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за період не охоплений раніше поданими деклараціями. Саме тому, суд вважає, що дії ОСОБА_1 охоплюються складом правопорушення, передбаченого частиною першою статті 172-6 КпАП, за ознаками несвоєчасного подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави.

Вирішуючи питання щодо виду та міри адміністративного стягнення, необхідного і достатнього для виправлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, суд вважає за доцільне зауважити таке.

Відповідно до частини четвертої статті 38 КпАП випливає, що адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених статтею 51 та статтями 212-15, 212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

З протоколу про адміністративне правопорушення випливає, що датою вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, є 16.04.2024, тобто дата фактичного подання декларації особи, яка виконує функції держави або місцевого самоврядування, а датою виявлення 03.01.2025 день складання протоколу.

Разом з тим, з наданих суду матеріалів справи випливає, що відповідний запит начальника Управління стратегічних розслідувань у Вінницькій області про витребування інформації стосовно ОСОБА_1 був скерований до Вінницького міського суду Вінницької області 02.10.2024. Надані суду матеріали не містять посилання на час виявлення правопорушення саме відправником зазначеного повідомлення. Саме тому суд вважає, що датою виявлення правопорушення слід рахувати 02.10.2024. ОСОБА_1 в судовому засіданні зауважень з цього приводу не висловила і доказів, які б свідчили про іншу дату виявлення правопорушення, суду не надала.

Як суд зазначив вище, датою виявлення правопорушення є 02.10.2024, а тому строк накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення спливає 02.05.2025. Тому правові підстави для закриття провадження у справі на підставі пункту 7 частини першої статті 247 КпАП, тобто у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу, відсутні.

Отже, вирішуючи питання щодо виду та міри адміністративного стягнення, необхідного і достатнього для виправлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, суд враховує, що згідно з наданими матеріалами ОСОБА_1 раніше до адміністративної відповідальності не притягувалась, обставини, які б пом`якшували або обтяжували відповідальність останньої, судом не встановлені. Тому суд вважає за доцільне накласти на неї адміністративне стягнення, передбачене санкцією закону про адміністративну відповідальність, у виді штрафу.

Згідно зі статтею 40-1 КпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з особи, на яку накладено стягнення, справляється судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Керуючись статтями 172-6, 283, 284 КпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень на користь держави.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: