Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/1424/24
Провадження № 3/499/9/25
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 січня 2025 року селище Іванівка

Суддя Іванівського районного суду Одеської області Тимчук Р.М., розглянувши матеріали справи відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст..164 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КупАП),

В С Т А Н О В И В:

В провадженні суду перебувають об`єднані відповідно до постанови суду від 21.01.2025 року матеріали відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ознаками вчинення правопорушення передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 15.11.2024 №220887 ОСОБА_1 15.11.2024 року о 10 год. 30 хв.а також з понеділка по п`ятницю регулярно керуючи тз МЕРСЕДЕС БЕНЦ надавав послуги з перевезення пасажирів в режимі регулярні перевозки по маршруту петрівка Іванівка а Одеській області, на платній основі за плату 70 гривень, без державної реєстрації як субєкта господарювання, оскільки згідно згідно тимчасово реєстраційного талону талону НОМЕР_1 державна реєстрація закінчилась 29 січня 2022 року та без отримання ліцензії на право проведення даного виду господарської діяльності чим порушив п.24 ст.7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» ст.3 та ст.19 Господарського кодексу, ст.34 Закону України «Про автомобільний транспорт», чим вчинив правопорушення передбачене часиною 1 ст.164 КУпАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 04.12.2024 №271412 ОСОБА_1 04.12.2024 року керуючи тз МЕРСЕДЕС БЕНЦ за адресою Одеська область Березівський район с.Петрівка по вул.Центральна, 28А надава послуги з перевезення 11 пасажирів в режимі регулярні перевезення за маршрутом Іванівка-Петрівка без державної реєстрації та без отримання ліцензії на право проведення даного виду господарської діяльності, чим порушив п.24 ст.7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності та ст.3 та ст.19 Господарського кодексу України, чим вчинив правопорушення передбачене часиною 1 ст.164 КУпАП.

У судове засідання ОСОБА_1 з`явився, та надав пояснення,зазначив, що він перебуває у трудових відносинах з ОСОБА_2 та надав для підтвердження цього трудову книжку. Крім того просив закрити провадження у справі в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення так як ліцензія у нього була, отримана 28.03.2012 року, строк дії необмежений, вид господарської діяльності: надання послуг з перевезення пасажирів і небезпечних вантажів автомобільним транспортом на ім`я ОСОБА_2 .

Особа, відносно якої складено протокол повідомляє, що категорично не згоден із твердженнями, зазначеними в протоколах про адміністративне правопорушення.

Дослідивши протокол про адміністративне правопорушення та інші матеріали, долучені до нього, заслухавши пояснення особи, відносно якої складено протокол, суд дійшов до висновку про те, що провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 має бути закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, повинен прийти до висновку про винуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, поза розумним сумнівом.

Суд, також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушеннямст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до вимог п. 1ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності події і складу правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна ( умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачена адміністративна відповідальність.

Стаття 280 КУпАП визначає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності тощо.

Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта.

Згідно з вимогами ч. 1 ст.164 КУпАП адміністративна відповідальність настає за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без подання повідомлення про початок здійснення господарської діяльності, якщо обов`язковість подання такого повідомлення передбачена законом, або без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, або у період зупинення дії ліцензії, у разі якщо законодавством не передбачені умови провадження ліцензійної діяльності у період зупинення дії ліцензії, або без одержання документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Відповідно дост. 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Згідно з ч. 1 ст.1 Закону України «Про підприємництво» підприємництво - це безпосередня самостійна, систематична, на власний ризик діяльність по виробництву продукції, виконанню робіт, наданню послуг з метою отримання прибутку, яка здійснюється фізичними та юридичними особами, зареєстрованими, як суб`єкти підприємницької діяльності у порядку, встановленому законодавством.

З наданих особою, що притягується до адміністративної відповідальності, документів судом встановлено, дійсно ОСОБА_1 є найманим працівником та в зазначений у протоколах час виконував свої прямі трудові обов`язки.

Крім на доведення своєї невинуватості ОСОБА_1 надав суду докази того, що його трудодавець ОСОБА_2 , зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, як фізична особа - підприємець, вид економічної діяльності: 49.31 Пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення, що підтверджується випискою; ліцензією № 616850 Міністерства транспорту та зв`язку України, строк дії ліцензії необмежений; паспорт автобусного маршруту регулярних перевезень.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 1 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» ліцензія - (це) право суб`єкта господарювання на провадження виду господарської діяльності або частини виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, оскільки саме в протоколі про адміністративне правопорушення мають бути відображені всі істотні обставини справи, що відповідають складу правопорушення, підтверджені належними та допустимими доказами.

До протоколів про адміністративні правопорушення не долучено жодного доказу порушення вимог чинного господарського законодавства, які порушені особою, щодо якої ініціюється питання про притягнення її до адміністративної відповідальності.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення з`ясовано, що в протоколі про адміністративне правопорушення не викладено фактичних обставин правопорушення, та відсутня об`єктивна сторона правопорушення, яка передбачена ч.1 ст.164 КУпАП

Судом встановлено зворотнє та досліджено докази. Які спорстовують всі посилання в протоколі.

Згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що у матеріалах справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували факт вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, суд приходить до висновку про недоведеність поза розумним сумнівом наявності в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 164 КУпАП, у зв`язку з чим провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно нього необхідно закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.164-1 ч.1, ст.ст.9,245,247,251,276,280,283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року, рішенні ЄСПЛ у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року суддя

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по адміністративній справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за правопорушення, передбачене ст.164 ч.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу вказаного адміністративного правопорушення.

Постанова судді може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови до Одеського апеляційного суду через Іванівський районний суд Одеської області.

Суддя:Руслан ТИМЧУК