САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/4114/24
Провадження №3/726/16/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2025 м. Чернівці

Суддя Садгірського районного суду м. Чернівці Мілінчук С. В. розглянувши адміністративну справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, не працюючу, проживаючу по АДРЕСА_1 , за вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 184 КпАП України,

ВСТАНОВИВ :

До Садгірського районного суду м. Чернівці надійшли матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за вчинення нею правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 184 КпАП України.

Так у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД № 653123 вказано, що 24.11.2024 року о 18 годині 00 хвилин ОСОБА_1 , перебуваючи по вул І.Підкови, 11 у м. Чернівці з явними ознаками алкогольного сп`яніння, ухилилась від виконання своїх батьківських обов`язків, передбачених п. 2 ст. 150 СК України, стосовно малолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , залишивши їх без нагляду.

До суду особа, що притягається до адміністративної відповідальності, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, згідно положень ст. ст. 268, 277-2 КУпАП, не з`явилася, про причини неявки не повідомила. Враховуючи вище зазначені правові норми, беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, вважаю за можливе провести розгляд справи у її відсутність.

Разом із тим, адвокат Данко М.В. надіслав до суду клопотання про закриття провадження у справі де вказав, що матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 245 КУпАП вказує, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації,трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, інші відомості, необхідні для вирішення справи, тощо.

Відповідальність за ч. 1 ст. 184 КУпАП наступає для батьків за вчинення дій чи бездіяльності, які свідчать про їх ухилення від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони прав та інтересів неповнолітніх.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Отже, питання наявності чи відсутності складу адміністративного правопорушення, за ознаками якого складений протокол про адміністративне правопорушення, у діях конкретної особи суд вирішує в межах протоколу, складеного відносно цієї особи, перевіряючи відповідність обставин, викладених у протоколі, фактичним обставинам провадження.

При цьому, диспозиція ст.184 КУпАП є бланкетною, а тому у протоколі повинно бути зазначено від виконання яких саме обов`язків, визначених Законом, ухилилась мати. Однак у протоколі відсутні посилання на нормативний акт, який визначає обов`язки матері, не зазначено у чому полягає протиправність її дій чи бездіяльності.

Варто зауважити також, що законодавство України не передбачає відповідальності за залишення малолітньої дитини вдома на певний проміжок часу без нагляду одного із батьків, однак встановлює певні критерії щодо виховання дитини, обов`язки для батьків, які базуються на принципах моралі та враховують інтереси дітей. Відтак у кожному випадку вчинення батьками тієї чи іншої дії чи бездіяльності щодо дитини, які мають ознаки адміністративного правопорушення, необхідно встановити чи не порушило це права та інтереси дитини та чи є таке діяння батьків нехтуванням обов`язками щодо її виховання. Важливим є і ряд інших суб`єктивних обставин, таких як місце вчинення діяння чи бездіяльності, обставини за яких воно відбулось, мотиви, наслідки та причинно наслідковий зв`язок між вчиненим та наслідками, які настали чи могли настатити, тощо.

У матеріалах справи містяться письмові пояснення ОСОБА_1 , де вона зазначає, що того дня вживала пиво. Через деякий час пішла до магазину та повернулась додому. Відтак, із матеріалів справи не виявляється можливим встановити обставин за яких дітей було залишено, час відсутності матері, причини, з яких працівники поліції опинились по місцю проживання ОСОБА_1 , тощо. У свою чергу, за відсутності будь-яких відомостей про обставини, неможливо встановити чи порушило це права та інтереси дитини та чи є таке діяння матері нехтуванням обов`язками щодо їх виховання, а якщо так, то якими саме. Матеріали справи, окрім протоколу та письмових пояснень ОСОБА_1 не містять будь-яких інших доказів. Окрім того, судом не може бути взято до уваги посилання працівника поліції про те, що ОСОБА_1 перебувала вдома із явними ознаками алкогольного сп`яніння, оскільки такому факту неможливо дати оцінку за відсутності на те доказів.

Юридичний зміст положень ч.2 ст. 61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст.62 Конституції України правопорушник не зобовязаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення, а відповідно до ч. 3 цієї ж статті обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях у справах «Тейксейра де Кастро проти Португалії» та «Шабельник проти України» неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів має відповідати передбаченим національним правом вимогам основним правам гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні в справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Тобто, якщо уповноваженим органом не доведено підставність притягнення особи до адміністративної відповідальності, суд не може в ході розгляду справи взяги на себе функцію щодо збирання доказів.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення. Приймаючи рішення, суду необхідно керуватись п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», яким визначено, зокрема, що доведення вини має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Враховуючи викладене, матеріали справи не містять належних та достовірних доказів, які б свідчили про ухилення ОСОБА_1 від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Враховуючи викладене, вважаю за необхідне провадження у справі закрити у зв`язку із відсутності у діях чи бездіяльності останньої складу правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Керуючись ст. 63 Конституції України, ст. 7, ч. 1 ст. 184, 245, 247, 278, 280, 251-252, 256, КпАП України, -

ПОСТАНОВИВ :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності відповідальності ОСОБА_1 за скоєння правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 184 КпАП України закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Постанова судді може бути оскаржена до Чернівецького апеляційного суду через Садгірський районний суд м. Чернівці протягом 10-ти діб з дня її винесення.

СуддяС. В. Мілінчук