ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2025 рокум. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Тишківський С.Л., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 20.12.2024 р. серії ЕПР1 № 201143: «20.12.2024 о 16:32 в м. Вінниця, шосе Сабарівське, 9, водій ОСОБА_1 керував т з Mazda 626 AB9431KI з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку водій відмовився. Велась безперервна відеофіксація на портативні відео реєстратори кам473376 кам473373, чим порушив п. 2.5 ПДР Відмова особи, яка керує ТЗ, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алк., нарк. чи ін.. сп`яніння або щодо вживання лікарськи.».

ОСОБА_1 в судовому засіданні винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав та суду пояснив, що він 20.12.2024 о 16:32 не керував транспортним засобом Mazda 626 номерний знак НОМЕР_2 . Означений автомобіль належить на праві власності його цивільній дружині ОСОБА_2 , 1982 р.н., яка, на прохання ОСОБА_1 , 20.12.2024 року забрала його з майстерні, де він випивав з хлопцями, та везла додому, за кермом була саме ОСОБА_2 , а ОСОБА_1 був пасажиром. Оскільки ОСОБА_1 був тоді випившим, то в нього з жінкою виникла суперечка, яка відволікла водія ОСОБА_2 від дороги, і вона збила дорожній знак, зупинивши автомобіль на узбіччі, а сама залишила автомобіль і пішла додому. ОСОБА_1 залишився на пасажирському сидінні, а згодом вийшов з пасажирської сторони автомобіля і після чого весь час був на вулиці. В цей час до автомобіля почали сходитись люди і хтось викликав поліцію. Люди підійшли до автомобіля вже після того, як водій ОСОБА_2 залишила місце пригоди, вони не бачили, а ні руху автомобіля, а ні водія. Коли приїхали працівники патрульної поліції, ОСОБА_1 був на вулиці неподалік від автомобіля. Він казав поліцейським, що він не керував автомобілем, і саме тому не хтів показувати документи та проходити огляд на стан сп`яніння, оскільки не був водієм.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Огородник В.В. подав до суду клопотання, в якому просив провадження у справі закрити за відсутності в діях свого підзахисного складу адміністративного правопорушення, мотивуючи його тим, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, тобто не був водієм, а відтак, не зобов`язаний був проходити огляд на стан сп`яніння, обов`язок проходження якого закон покладає виключно на водія.

Допитана в якості свідка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дала суду пояснення, що є власником Mazda 626 номерний знак НОМЕР_2 та спільно проживає з ОСОБА_1 20 грудня 2024 року автомобілем Mazda 626 номерний знак НОМЕР_2 керувала тільки вона ОСОБА_2 20.12.2024 близько 16-ї години на прохання ОСОБА_1 . ОСОБА_2 заїхала за ним до майстерні, де він випивав з друзями, та повезла його додому. ОСОБА_1 не керував автомобілем, він сидів на пасажирському сидінні поряд. В процесі поїздки ОСОБА_2 в районі Сабарівського шосе не впоралась з керуванням та врізалась в дорожній знак, автомобіль зупинився на узбіччі і далі не їхав. В зв`язку з тим, що ОСОБА_1 почав сильно на неї кричати, вона вийшла з автомобіля і пішки пішла додому. А ОСОБА_1 залишився в автомобілі на пасажирському сидінні. Коли вона виходила з автомобіля, то перехожих поряд не було. Згодом їй ОСОБА_1 розповів, що поліцейські його зробили винуватим у вчиненому нею ДТП.

В протоколі про адміністративне правопорушення від 20.12.2024 р. серії ЕПР1 № 201143: час керування ОСОБА_1 транспортним засобом зазначено 20.12.2024 о 16:32 год.

В рапорті інспектора патрульної поліції УПП у Вінницькій області Пасічника Ярослава від 20.12.2024, останній зазначає, що 20.12.2024 року о 16 год. 40 хв. разом з інспектором патрульної поліції Миколюком А.О. отримали повідомлення про ДТП та прибули на місце виклику, та що ним в якості водія автомобіля було встановлено ОСОБА_1 в ході спілкування з яким, в останнього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, проте від проходження огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 відмовився під відеофіксацію. Мотиви, з яких інспектори патрульної поліції в якості водія встановили саме ОСОБА_1 в означеному рапорті не розкриті.

В письмових поясненнях ОСОБА_3 останній вказує, що 20.12.2024 о 16:10 год. він почув звук удару, а коли підійшов, автомобіль стояв частково на тротуарі. Чоловік з автомобіля вийшов через пасажирські двері. ОСОБА_3 вважає цього чоловіка, що вийшов через пасажирські двері, водієм.

З свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу вбачається, що власником автомобіля Mazda 626 реєстраційний номер НОМЕР_2 є ОСОБА_2 , дата реєстрації автомобіля 04.04.2024.

З відеозапису фіксації на портативні відео реєстратори кам473376 кам473373 вбачається початок відеофіксації: 20.12.2024 о 16 год. 45 хв., рух автомобіля не зафіксовано, автомобіль стоїть на узбіччі з частковим виїздом на тротуар, двигун вимкнуто, габаритні вогні та фари не горять, видно механічні пошкодження бамперу. В салоні водій та пасажири відсутні. В декількох метрах від автомобіля на вулиці поряд з іншими людьми ходить ОСОБА_1 з ознаками алкогольного сп`яніння (нечітка мова, хитка хода). Інспектор поліції неодноразово питає присутніх перехожих, чи хтось бачив безпосередньо ДТП, щоб їхав саме ОСОБА_1 і вдарив знак, всі стверджують, що не бачили самого факту ДТП, а бачили лише як з автомобіля ОСОБА_1 сам вийшов через пасажирські дверцята. Пасажирські дверцята відчинені.

Протягом всього періоду відеофіксації в процесі спілкування з патрульними поліцейськими ОСОБА_1 неодноразово заперечує факт керування ним транспортним засобом. Мотиви відмови проходження огляду зазначає, що він не був за кермом.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , пояснення свідка ОСОБА_2 , дослідивши протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали, інші письмові докази у справі, ретельно дослідивши відеозапис фіксації на портативні відео реєстратори суд дійшов наступних висновків.

Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частина 1 статті 266 КУпАП вказує, зокрема, що особи, які керують транспортними засобами, і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Пункт 2.5 Правил дорожнього руху зазначає, що: «Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.».

Відповідно до п. 1.10 ПДР: водій це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі

Відтак, обов`язковою і необхідною умовою виникнення в особи обов`язку пройти на вимогу поліцейського огляд на стан сп`яніння закон (ч. 1 ст. 130, ч. 1 ст. 266 КУпАП) визначає виключно факт керування цією особою транспортним засобом.

Пункт 2.5 ПДР пов`язує обов`язок пройти огляд на стан сп`яніння з наявністю в особи статусу водія, необхідною ознакою наявності якого є також факт керування цією особою транспортним засобом.

За відсутності керування особою транспортним засобом обов`язку в неї пройти огляд на стан сп`яніння на вимогу поліцейського, згідно з ч.1 ст. 266 КУпАП, не виникає. Особа, яка не керувала транспортним засобом, в силу диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, не несе відповідальності за відмову проходження огляду на стан сп`яніння, така її відмова складу означеного адміністративного правопорушення не утворює.

Досліджені судом матеріли справи викликають обґрунтовані сумніви у винуватості ОСОБА_1 , та дають підстави стверджувати, що 20 грудня 2024 року о 16:32 ОСОБА_1 не керував автомобілем Mazda 626 AB9431KI, як-то вбачається з його пояснень, пояснень свідка ОСОБА_2 , відомостями з відеозапису фіксації на портативні відео реєстратори інспекторів патрульної поліції, що узгоджуються з письмовим доказом свідоцтвом про реєстрацію автомобіля за ОСОБА_2 , та не спростовуються письмовими поясненнями ОСОБА_3 , який безпосередньо не бачив факт керування ТЗ ОСОБА_1 , а також підтверджує факт його виходу з автомобіля через пасажирські дверцята. Рапорт інспектора поліції Пасічника Я. від 20.12.2024 є службовим документом, адресованим його керівникові, і не містить посилань на докази та мотиви, з яких інспектор поліції вирішив, що водієм був саме ОСОБА_1 ..

Відтак, з досліджених судом матеріалів справи не знайшли свого підтвердження зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини керування ОСОБА_1 20.12.2024 о 16:32 автомобілем Mazda 626 AB9431KI, відтак в останнього в силу прямої вказівки ч.1 ст. 266 та п. 2.5 ПДР не виникло обов`язку пройти огляд на стан сп`яніння на вимогу поліцейського, і він, не будучи особою, яка керує транспортним засобом, не підлягає притягненню до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суд також враховує рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010, відповідно до якого адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі й закріплених в статті 62 Конституції України.

Європейський суд з прав людини, у своєму рішенні від 10.02.1995 р. у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях притримується позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 р.), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Положення статті 62 Конституції України встановлюють, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» (Заява № 39598/03) Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту.

Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи той факт, що в матеріалах справи відсутні належні та достатні докази факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а поясненнями ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_2 , які узгоджуються з іншими матеріалами справи, зокрема з відеозаписом з місця події, стверджується, що автомобілем керувала інша особа, то в силу положень ч. 1 ст. 130 КУпАП в діях ОСОБА_1 , як особи, яка не керувала транспортним засобом, відсутній склад адміністративного правопорушення за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння.

З огляду на вищевикладене, провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП - у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст. 130, ст.ст. 9, 245, 247, 251, 252, 268, 272, 280, 283, 284 КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності - закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: