Справа № 643/147/25
Провадження № 3/643/653/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2025 м. Харків

Суддя Московського районного суду м. Харкова Пасічник О.М., розглянувши матеріали, які надійшли від Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, пенсіонера, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

за ст. 122-4 КУпАП,

Встановив:

Згідно протоколу ЕПР1 №204610 від 25.12.2024, 20 грудня 2024 року, о 12 год. 15 хв, в м. Харкові, по вул. Тополева, 17, водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем «Nissan Primera», державний номерний знак НОМЕР_1 став причетним до дорожньо-транспортної пригоди та з невідомих причини залишив місце пригоди, чим порушив п. 2.10А ПДР України.

Згідно ст.ст.280, 283 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суддя зобов`язаний з`ясувати чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, необхідні для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 251 КУпАП).

Згідно зібраних матеріалів про адміністративне правопорушення 20 грудня 2024 року, о 12 год. 15 хв, в м. Харкові, по вул. Тополева, 17, за участю транспортних засобів Hyundai i40, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , та «Nissan Primera», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , сталася дорожньо-транспортна пригода і водій «Nissan Primera» поїхав з місця події. За фактом вказаної події відносно ОСОБА_2 було складено Протокол про адміністративне правопорушення Серії ЕПР1 №200983 від 20.12.2024 за ст.124 КУпАП, а відносно ОСОБА_1 було складено Протокол про адміністративне правопорушення Серії ЕПР1 №204610 від 25.12.2024 року за ст. 122-4 КУпАП.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вину не визнав, просив справу закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Пояснив, що 20.12.2024 дійсно керував автомобілем «Nissan Primera», державний номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Тополева, м. Харкова, під`їжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу біля будинку № 17 автомобіль, що рухався попереду здійснив різке гальмування, оскільки на пішохідний перехід вийшли діти, ОСОБА_1 у свою чергу теж здійснив екстрене гальмування, ледь уникнувши зіткнення з автомобілем попереду, та продовжив рух. Згодом працівники поліції повідомили йому, що він став учасником ДТП та залишив місце пригоди. Підчас екстреного гальмування ОСОБА_1 удара не відчув, та не чув як йому сигналять. Підчас огляду автомобіля спільно з працівниками поліції побачив подряпину заднього бампера. Його автомобіль обладнано системою ABS автомобіль на слизькій дорозі гальмує ривками, тому він не почув удару, а сприйняв подію як роботу системи ABS. Не мав умислу покидати місце ДТП, оскільки в таких випадках виною зазвичай є особа, що їхала позаду.

Дослідивши матеріали справи Протокол про адміністративне правопорушення Серії ЕПР1 №204610 від 25.12.2024 року, схему місця ДТП, пояснення ОСОБА_2 , Протокол про адміністративне правопорушення Серії ЕПР1 №200983 від 20.12.2024, Пояснення ОСОБА_1 , фото і відеоматеріали долучені до протоколу серії ЕПР1 №204610. Суд зазначає наступне.

Згідно правових позицій, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясувати всі обставини, перелічені в статтях 247, 280 КУпАП, надати оцінку не тільки тим доказам, які доводять винуватість, але й оцінити доводи та докази, які виправдовують особу.

Диспозиція ст.122-4 КУпАП передбачає відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Підставою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях складу адміністративного правопорушення передбачена нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Він включає в себе об`єкт, об`єктивну сторону, суб`єкт, суб`єктивну сторону.

Згідно з п.1.10. ПДР України залишення місця дорожньо-транспортної пригоди - дії учасника дорожньо-транспортної пригоди, спрямовані на приховання факту такої пригоди або обставин її скоєння, які спричинили необхідність проведення поліцейськими заходів щодо встановлення (розшуку) цього учасника та (або) розшуку транспортного засобу.

Як вбачається з матеріалів справи, у ОСОБА_1 був відсутній умисел на приховання факту дорожньо-транспортної пригоди або обставин її скоєння,

Також суд приймає до уваги доводи ОСОБА_1 стосовно щирої впевненості в тому, що згадані дорожньо-транспортної пригоди не було.

Враховуючи те, що адміністративна відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП настає лише у випадку наявності вини у формі прямого або непрямого умислу, який у ОСОБА_1 був відсутній, суд приходить до висновку про відсутність у діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплені положення, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Відповідно до ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч.2 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ згідно з якою «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

У справі «Barbera, MesseguandJabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п.146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. theUnitedKingdom), п.161, Series A заява №25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть "випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту".

В силу ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд не вбачає підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.122-4 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 23, 27, 34, 35, 247, 248, 252, 268, 283, 284, ст. 122-4 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ст. 122-4 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, тобто за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області протягом 10 днів з дня винесення постанови шляхом подання апеляційної скарги через Московський районний суд м. Харкова.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Пасічник О.М.