ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 33/818/147/25 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2025 року м. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.В., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 14 листопада 2024 року стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 164 КУпАП -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, мешканку АДРЕСА_1 ,

- визнана винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КУпАП та на неї, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп.

Постановою встановлено, що 25.09.2024 року о 14 год. 49 хв., при фактичній перевірці господарського об`єкту « ІНФОРМАЦІЯ_2 », за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено провадження ОСОБА_1 господарської діяльності без державної реєстрації суб`єкта господарювання, чим порушила вимоги ч.1 ст. 164 КУпАП.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила судову постанову скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, посилаючись на те, що вона не здійснює господарської діяльності та не є суб`єктом такої діяльності, тобто не є фізичною особою-підприємцем. На час складення протоколу, ОСОБА_1 одноразово продала пиво громадянам, оскільки її подруга попросила тимчасово її підмінити. Зазначала, що під час складення протоколу їй не було роз`яснено її права та обов`язки, передбачені чинним законодавством України. Також посилалась на скрутне матеріальне становище. Вказувала, що суд першої інстанції розглянув справу без її участі, чим порушив її право на захист.

Крім того, ОСОБА_1 просила поновити пропущений процесуальний строк апеляційного оскарження постанови судді Московського районного суду м. Харкова від 14.11.2024 року, зазначивши, що вона в судовому засіданні в суді першої інстанції участі не приймала, оскільки не отримувала належного повідомлення про час та місце розгляду справи стосовно неї, а про результат розгляду дізналась безпосередньо в суді першої інстанції під час ознайомлення з матеріалами справи 22.11.2024 року.

Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами справи не спростовуються, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст.129 ч.1 п. 8 Конституції України), строк для подачі апеляційної скарги підлягає поновленню.

За таких обставин, з метою належного дотримання конституційних засад забезпечення доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення, - відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи ОСОБА_1 , яка підтримала свою апеляційну скаргу та просила її задовольнити, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КУпАП.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови встановлено, що апелянтом в скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КУпАП.

Відповідно до вимог ч.7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Визнаючи 25.09.2024 року ОСОБА_1 в господарському об`єкті за адресою: АДРЕСА_1 здійснила продаж пляшки пива та 0,5 літра розливного вина на загальну суму 80,50 грн. без державної реєстрації як суб`єкта господарювання.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснила, що дійсно 25.09.2024 року стосовно неї в приміщенні магазину «Пиво Риба» було складено протокол про адміністративне правопорушення.

Враховуючи такі пояснення ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 було відомо про те, що стосовно неї було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 164 КУпАП.

Поряд з цим, належить взяти до уваги, цей протокол складений уповноваженою державою особою і дії службової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством ОСОБА_1 не оскаржувалися, тобто остання не зверталася до суду із позовом в порядку, визначеному КАС України щодо дій або бездіяльності працівників ГУ ДПС в Харківській області під час складення протоколу стосовно неї, не звертався вона із скаргою на дії цих працівників до їх керівництва з метою ініціювання проведення службової перевірки щодо їх дій під час складення адміністративного протоколу, а також не зверталась із відповідними заявами до правоохоронних органів у порядку, передбаченому КПК України, хоча мала для цього достатньо часу, що унеможливлює врахування доводів апелянта з приводу незгоди з відомостями протоколу.

Отже, ОСОБА_1 не скористалася своїм правом на оскарження дій працівників ГУ ДПС в Харківській області під час складення ними протоколу стосовно неї про адміністративне правопорушення.

Твердження апелянта, щодо неправомірності дій працівників ГУ ДПС у Харківській області при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-яким судовим рішенням або висновком компетентного органу.

За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно відображені у протоколі про адміністративне правопорушення, а тому ці відомості заслуговують на увагу.

Відомості, які зафіксовані в протоколі повністю узгоджуються з відомостями, які в письмових поясненнях ОСОБА_1 , які вона надавала працівникам ГУ ДПС У Харківській області під час складення стосовно неї протоколу про адміністративне правопорушення.

Зокрема, відповідно о відомостей письмових пояснень ОСОБА_1 (арк. 6) вбачається, що 25.09.2024 року вона здійснила продаж вина 0,5 літра та 0,5 літра пива за 36 грн. та вино0,5 літра за 44,5 грн. в павільйоні під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_1 безготівковій та готівковій одиниці на загальну суму покупки 80,5 грн., фіскальний чек не надано. Станом на 25.09.20924 року жодних дозвільних документів на торгівлю підакцизною продукцією не має.

Належить врахувати що ОСОБА_1 не була обмежена в наданні письмових пояснень, проте в цих поясненнях вона не зазначила про будь-яку іншу особу, яка здійснювала господарську діяльність у цьому павільйоні, а заначила відомості лише про те, що саме вона продавала пиво та вино.

Враховуючи такі відомості письмових пояснень, які в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 не заперечувала, суд апеляційної інстанції розцінює твердження апелянта про те, що вона лише підмінили іншу особу, як обраний спосіб захисту для уникнення відповідальності.

Кім того, в матеріалах справи міститься світлина павільйону, в якому ОСОБА_1 продавала пиво та вино (арк. 3).

З відомостей цієї світлини, поза розумним сумнівом вбачається, що цей павільйон спеціалізується саме на продажі пива та вина на розлив.

Належить також врахувати, що ознакою господарської діяльності є, в тому числі, систематичність.

З відомостей письмових пояснень ОСОБА_1 вочевидь вбачається, що вона продала пиво та вино 2 рази, що свідчить про систематичність такої діяльності ОСОБА_1 , а тому такі твердження апелянта є необґрунтованими.

Крім того, в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_1 відмовилась від підпису.

Також в акті фактичної перевірки (арк.4-7) зазначено, що ОСОБА_1 від отримання другого примірника акту на бланку відмовилася, з актом ознайомлена про що складено акт відмови від підписання та отримання акту фактичної перевірки.

Враховуючи відсутність будь-яких скарг на дії працівників ГУ ДПС у Харківській області, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ці відомості відповідають дійсності та можуть бути використані у якості доказів у цій справі.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтвердила, що не розписувалась в матеріалах, які складали працівники ГУ ДПС у Харківській області.

Враховуючи такі відомості суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що твердження апелянта щодо ненадання їй акту фактичної перевірки є такими, що не відповідають дійсності та розцінюються як обраний спосіб захисту.

Крім того, з відомостей судової повістки (арк. 11-12) вбачається, що суд першої інстанції направляв судову повістку ОСОБА_1 саме на ту адресу, яка зазначена в протоколі про адміністративне правопорушення та в апеляційній скарзі, а саме АДРЕСА_2 .

Однак, судова повістка була повернута у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою.

Отже суд першої інстанції виконав усі процесуально можливі дії для виклику ОСОБА_1 в судове засідання, а тому такі твердження апелянта є необґрунтованими.

Поряд з цим, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Також, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вбачається, що п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідність брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини (Проніна проти України, № 63566/00, Параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Апеляційний суд дійшов висновку, що визнаючи ОСОБА_1 винною, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, які походять з офіційних джерел та надав ним належну правову оцінку.

Таким чином, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.1 ст. 164 КУпАП, а посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними, а тому, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити, поновивши їй процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді Московського районного суду м. Харкова від 14 листопада 2024 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 14 листопада 2024 року щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 164 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков