Житомирський апеляційний суд
Справа №283/2049/24 Головуючий у 1-й інст. Ярмоленко В. В.
Номер провадження №33/4805/63/25
Категорія ч.1 ст.173-2 КУпАП Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2025 року м.Житомир

Суддя судової палати з розгляду цивільних справ Житомирського апеляційного суду Галацевич О.М., за участі: особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника Реуса Дениса Сергійовича, потерпілої ОСОБА_2 , її представника Поночевної Анастасії Олегівни, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Малинського районного суду Житомирської області від 13 вересня 2024 року, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Малинського районного суду Житомирської області від 13 вересня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Згідно з постановою судді місцевого суду, 29.07.2024 близько 16 год 00 хв ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно дружини ОСОБА_2 , а саме: словесно ображав та погрожував, чим могло завдати шкоду її психічному здоров`ю, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою судді місцевого суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, посилаючись на незаконність постанови, однобічне та неповне з`ясування судом обставин справи. Зазначив, що матеріали справи не містять достатніх доказів, які б вказували на вчинення ним дій, зазначених у диспозиції ч.1 ст.173-2 КУпАП, та настання для потерпілого наслідків, вказаних у цій статті. Вказав на існування між сторонами конфлікту сімейного характеру щодо виховання та утримання ними спільного сина, що і стало підставою для складення спірного протоколу про адміністративне правопорушення, однак, наявність ряду цивільних справ, як стягнення аліментів на утримання дитини та дружини, поділ нерухомого майна, виключають наявність будь-якого домашнього насильства. На його думку, ототожнення працівниками поліції таких дій, як сплата аліментів/участь батька у житті дитини, з домашнім насильством є помилковим, а висновок суду про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачене ст.173-2 КУпАП є передчасним. Також вказав, що протокол про адміністративне правопорушення складений з порушенням визначених законодавством строків.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вислухавши пояснення ОСОБА_1 , захисника Реуса Д.С. та потерпілої ОСОБА_2 , перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до положень ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Розглядаючи справи про адміністративне правопорушення, суддя, як це визначено у ст.245 КУпАП, повинен всебічно, повно й об`єктивно з`ясувати всі обставини справи на основі належно досліджених та оцінених в судовому засіданні доказів та вирішити справу в точній відповідності з законом.

Водночас, згідно з вимогами ст.ст.278, 280 КУпАП, суддя при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання: чи правильно складено протокол та інші матеріали справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом ст.256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, який є одним з основних джерел доказів, має містити дату і місце його складення, посаду, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Крім того, положеннями ст.252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Проте, як вбачається із матеріалів справи, наведені вимоги закону при розгляді справи в суді та винесенні суддею постанови відносно ОСОБА_1 дотримані не були.

Вирішуючи питання про наявність в діях ОСОБА_1 ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, суддя місцевого суду виходив із доведеності його вини, обґрунтовуючи свій висновок фактичними обставинами, встановленими на підставі протоколу про адміністративне правопорушення, письмових пояснень ОСОБА_3 від 15.08.2024, письмової заяви ОСОБА_2 від 30.07.2024.

Однак, апеляційний суд не може погодитись із таким висновком місцевого суду, оскільки він зроблений судом першої інстанції без всебічного і повного аналізу всіх фактичних обставин справи.

Так, положеннями статті 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно диспозиції ч.1 ст.173-2 КУпАП вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктом 14 статті 1 вказаного Закону передбачено, що психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Окрім того, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є наявність наслідків у виді завдання чи можливості завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1 ст.173-2 КУпАП необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч.1 ст.173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.

Отже, самі по собі, зокрема, нецензурні висловлювання та образи не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі висловлювання спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення від 15 серпня 2024 року, 29.07.2024 близько 16 год 00 хв ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно дружини ОСОБА_2 , а саме: словесно ображав та погрожував, чим міг завдати шкоду її психічному здоров`ю, чим винив правопорушення, за яке передбачена відповідальність за ч.1 ст.173-2 КУпАП.

На обґрунтування вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП матеріали справи містять заяву потерпілої ОСОБА_2 , на основі якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

У заяві від 30.07.2024 ОСОБА_2 вказувала на те, що з 08.07.2023 перебуває у шлюбі з ОСОБА_1 , а з 20.06.2024 проживають окремо, наразі готує документи на розлучення. Під час спільного з ОСОБА_1 проживання, останній систематично в нетверезому стані вчиняв домашнє насильство, а саме діяння психологічного насильства: словесні образи, нецензурна лайка, приниження, погрози фізичної розправи, залякування. На її зауваження не реагував. Усі ці діяння відбувалися у присутності малолітньої дитини (до 1 року). Вчора, 29.07.2024, приблизно о 16 год ОСОБА_1 перестрів її з дитиною біля місця їх проживання та вчинив відносно неї психологічне насильство, висловлювався нецензурними словами, кричав, погрожував відібрати дитину, фізичною розправою. Все це відбувалося у присутності малолітньої дитини, яка злякалася та плакала. Свідками вчорашніх подій був ОСОБА_3 . Зазначила, що боїться за свою безпеку та безпеку дитини, тому, що не здатна захистити себе від ОСОБА_1 .

У судовому засіданні в суді першої інстанції ОСОБА_2 пояснила, що 29.07.2024 батько ОСОБА_3 автомобілем привіз її з дитиною додому на АДРЕСА_1 . В цей час до них під`їхав ОСОБА_1 , вискочив з автомобіля та почав погрожувати їй, що забере сина. Все відбулося дуже швидко, а тому вона ніяк не встигла відреагувати. Дана поведінка її чоловіка носить систематичний характер та призводить до погіршення її емоційного стану.

Допитаний в судовому засіданні як свідок ОСОБА_3 пояснив, що він привіз свою доньку ОСОБА_2 з онуком до них додому. В цей час під`їхав ОСОБА_1 , вийшов з автомобіля і почав погрожувати, що всіх постріляє, що вони у всьому винні, при цьому поруч сторонніх осіб не було. Дочка ОСОБА_2 була дуже налякана та плакала. Також матеріали справи містять аналогічні пояснення ОСОБА_3 від 15.08.2024.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вину не визнав, пояснив, що того дня дійсно мала місце розмова з дружиною в м.Малині по вул.Володимирська. Говорили вони тихо. Дружина позбавляє його можливості бачити сина та заблокувала в телефоні його номер.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Реус Д.С., у судовому засіданні зазначив, що починаючи з червня 2024 року між сторонами виникали постійні конфлікти щодо виховання дитини, а тому ОСОБА_1 був вимушений змінити своє місце проживання. Після припинення спільного проживання ОСОБА_1 за погодженням з ОСОБА_2 почав надавати матеріальну допомогу на утримання сина. Однак, дружина, не погодившись з розміром такої допомоги, звернулася з позовом до суду. 12.08.2024 Малинським районним судом Житомирської області видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі частини від його заробітку.

З огляду на наведені вище пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які вони підтримали в суді апеляційної інстанції, беззаперечно вбачається, що зазначені особи перебували в стані триваючого конфлікту, пов`язаного з наявністю цивільного спору між ними (справа про стягнення аліментів, поділ рухомого майна).

Отже, можливі нецензурні висловлювання та образи в межах конфлікту, який склався 29.07.2024 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за відсутності доказів на підтвердження завдання шкоди психічному здоров`ю потерпілої не охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, оскільки завдання шкоди в даному випадку є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони даного проступку.

Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 29.07.2024 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять, а пояснення свідка ОСОБА_3 , який є батьком ОСОБА_2 , не можуть бути належними доказами підтвердження завдання шкоди психічному здоров`ю потерпілої.

Враховуючи вищенаведені недоліки та суперечності, що містяться в матеріалах провадження, апеляційний суд приходить до переконання про відсутність належних, достатніх і переконливих доказів, які б поза розумним сумнівом підтверджували, що ОСОБА_1 29.07.2024 вчинив домашнє насильство відносно ОСОБА_2 .

Таким чином, приходжу до висновку, що судом не було досліджено всі обставини, що стосуються події правопорушення, його об`єктивної сторони, через що суддя місцевого суду прийшов передчасного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, а тому постанова судді підлягає скасуванню.

Згідно ст.294 КУпАП в разі скасування постанови суду першої інстанції суд апеляційної інстанції повинен розглянути справу по суті з винесенням нового рішення, або закрити провадження у справі.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Виходячи зі змісту п.2 ч.8 ст.294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, а оскаржувана постанова скасуванню із закриттям провадження у справі у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.247, 294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Малинського районного суду Житомирської області від 13 вересня 2024 року скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП- закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Галацевич