Справа № 387/1459/24
Номер провадження по справі 3/387/9/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2025 року селище Добровеличківка

Суддя Добровеличківського районного суду Кіровоградської області Солоненко Т. В.

розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з ВП № 2 (смт Добровеличківка) Новоукраїнського РВП ГУНП в Кіровоградській області відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, не працює, ідентифікаційний номер в матеріалах справи відсутній,

за ч. 1 ст.173-2 КУпАП -

У С Т А Н О В И В :

На розгляд Добровеличківського районного суду Кіровоградської області з ВП №2 (смт Добровеличківка) Новоукраїнського РВП ГУНП в Кіровоградській області надійшли матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на підставі протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №016483 від 25.10.2024 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

В результаті реєстрації в автоматизованій системі документообігу суду справі присвоєно єдиний унікальний номер 387/1459/24.

ОСОБА_1 в судові засідання, призначені на 10.12.2024 та 20.01.2025 не з`явився. Про день, час та місце слухання справи повідомлявся вчасно та належним чином.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, рішень у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008, «Олександр Шевченко проти України» від 26.04.2007, «Трух проти України» від 14.10.2003, особа у розумні інтервали часу має вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження.

Враховуючи принцип судочинства, зазначений у практиці Європейського суду з прав людини, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, беручи до уваги суспільну увагу до розгляду такої категорії справ, зважаючи, що стаття 268 КУпАП не містить імперативної заборони щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за частиною 1 статтею 173-2 КУпАП за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, суд вважає за необхідне провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Потерпіла ОСОБА_2 , про день, час та місце слухання справи повідомлялася вчасно та належним чином, проте правом участі в судовому засіданні не скористалась.

Суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов до таких висновків.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №016483 від 25.10.2024 року, 25.10.2024 о 08 год. 30 хв. в АДРЕСА_1 громадянин ОСОБА_1 ображав свою дружину ОСОБА_2 грубою нецензурною лайкою, чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру, чим міг завдати шкоди психологічному здоров`ю.

Згідно з положеннями ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст.ст. 280, 283 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суддя зобов`язаний з`ясувати чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, необхідні для правильного вирішення справи. Постанова судді повинна бути законною і обґрунтованою.

Відповідно до ст. 251КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначенихстаттею 255 цього Кодексу.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, ч. 1 ст. 7 КУпАП.

На підтвердження вини ОСОБА_1 до протоколу про адміністративне правопорушення додано: рапорт від 25.10.2024; протокол про прийняття заяви про кримінальне правопорушення або іншу подію від 25.10.2024; письмові пояснення ОСОБА_2 , яка показала, що її чоловік вчиняв відносно неї домашнє насильство психологічного характеру, а саме 25.10.2024 о 08 год. 30 хв. зателефонував на її номер мобільного телефону та погрожував фізичною розправою, також виражався нецензурною лайкою в її бік. Такі дії вчиняв постійно протягом довгого часу; форму оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 25.10.2024.

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дає наступне визначення домашнього насильства - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Домашнє насильство - це один з різновидів насильства. Воно відрізняється від інших проявів (на вулиці, під час військових дій, під час конфлікту, в колективах тощо) тим, що коїться близькими один до одного людьми (родичами або членами сім`ї), які мають тісні стосунки - кровні, емоційні, шлюбні, інтимні, господарські та які пов`язані між собою. Таким чином, попередження та протидія домашньому насильству, а також надання допомоги постраждалим ускладняються саме тим, що це правопорушення стосується близьких людей.

Згідно Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу із цими явищами (Стамбульська Конвенція), яка набрала чинності 01.11.2022 домашнє насильство розуміється як певний спосіб поведінки, якою одна особа намагається утвердити або підтримати контроль над іншою особою, що відноситься до певної вразливої групи і знаходиться у вразливій ситуації.

Вказаною Конвенцією на її сторін покладено обов`язок забезпечити, щоб розслідування або кримінальне переслідування правопорушень, установлених відповідно до статей 35, 36, зокрема фізичного насильства, сексуального насильства, не залежали цілком від повідомлення або скарги, поданої жертвою, якщо правопорушення було вчинено цілком або частково на її території, і щоб провадження могло продовжуватися навіть, якщо жертва відкликає свою заяву або скаргу (стаття 55 Конвенції).

Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підпадають такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.

Домашнє насильство характеризується такими ознаками: умисність (з наміром досягнення бажаного результату); спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.

Для наявності складу адміністративного правопорушення щодо вчинення домашнього насильства є обов`язковим одночасне існування вищевказаних ознак, у разі відсутності хоча б однієї із ознак дії особи не можна розцінювати як насильство.

Адміністративним правопорушенням є не будь-яке домашнє насильство, а лише те, яке потягло за собою завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого або ж могло спричинити таку шкоду.

Отже, обов`язковим елементом об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, є наявність наслідків, а саме: завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, або ж реальна можливість завдання вказаної шкоди.

Вивчивши надані працівниками поліції докази на підтвердження вини ОСОБА_1 суд дійшов висновку, що до матеріалів справи не долучено будь-яких допустимих та належних доказів того, що ОСОБА_1 дійсно вчинив будь-які дії психологічного характеру, пов`язані з домашнім насильством відносно своєї дружини ОСОБА_2 ..

Сам факт звернення ОСОБА_2 до органів поліції щодо вчинення домашнього насильства ОСОБА_1 щодо неї без належних та допустимих доказів, що підтверджують такі дії, не є достатнім підтвердженням вчинення такого насильства.

При цьому зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення від 25.10.2024 серії ВАД №016483 відомості, що громадянин ОСОБА_1 ображав свою дружину ОСОБА_2 грубою нецензурною лайкою, чив вчинив домашнє насильство психологічного характеру, чим міг завдати шкоди психологічному здоров`ю потерпілої не утворюють складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки такі дії обов`язково мають потягнути за собою наслідки, а саме: завдання чи можливість завдання шкоди, у даному випадку, психічному здоров`ю потерпілої.

Проте матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували настання наслідків, передбачених диспозицією ч.1 ст.173-2 КУпАП, зокрема завдання ОСОБА_1 шкоди психічному здоров`ю своїй дружині ОСОБА_2 ..

Сукупність вказаних обставин свідчить про відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, так як обставини викладені в протоколі про адміністративне правопорушення в частині встановлення вини останнього не підтверджені в повній мірі належними і допустимими доказами.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Відповдіно до приписів ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У своїх рішеннях, в тому числі і проти України, ЄСПЛ неодноразово наголошував на необхідності суворого дотримання процедури притягнення особи до відповідальності (як кримінальної, так і адміністративної).

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в т.ч. вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Пункт 2 ст.6 Конвенції про основні права та свободи людини, і відповідна практика ЄСПЛ вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що підсудний вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь підсудного.

За наведеного, сам по собі складений щодо ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення за частиною 1 статті 173-2 КУпАП, не може бути визнаний єдиним належним та допустимим доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, в частині підтвердження факту вчинення особою певних діянь, оскільки за своєю правовою природою не є самостійним беззаперечним доказом, а викладені у ньому обставини повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніву у суду.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що належні та допустимі докази вчинення ОСОБА_1 саме домашнього насильства, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст.173-2 КУпАП, відсутні.

Відповідно до пункту 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи наведене, в його сукупності, суд дійшов висновку, що справу про адміністративне правопорушення слід закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП України.

На підставі зазначеного, керуючись ст.62 Конституції України, п.1 ч.1 ст.247, ст.ст. 283, 284 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрити у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова суду може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції.

Суддя Таїсія СОЛОНЕНКО