Справа № 279/98/25 провадження №3/279/152/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2025 року

Суддя Коростенського міськрайонного суду Житомирської області Недашківська Л.А., розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживає: АДРЕСА_1 , паспорт № НОМЕР_1 від 23.07.2022, РНОКПП НОМЕР_2 , за ст.185 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до протоколсерії ВАД №550616, ОСОБА_1 , 25.12.2024 близько 17.30 год. в м.Коростені Житомирської областіпо вул.1 Травня перебував в стані алкогольного сп`яніння на законну вимогу поліцейського СРПП Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області старшого сержанта поліції Зайченка Сергія провести поверхневу перевірку відмовився, при цьому висловлював в грубій формі на адресу поліцейських, чим вичнив правопорушення, передбачене ст.185 КУпАП.

В судовому засданні ОСОБА_1 вину в скоєному не визнав, вказав, що будь-яких неправомірних дій стосовно працівників поліції не вчиняв, показав, що 25.12.2024 працівники поліцїі безпідставно вимагали проведення поверхневого огляду, де він відмовився на проведення такого огляду, також вімовився їхати до відділку на що поліцейські відреагували застосуванням до нього спеціальних заходів, а саме: спрей та кайданки. Зазначив, що жодних неправомірних дій по відношенню до поліцейських не вчиняв.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністратині правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, речовими доказами тощо.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріпленні положення, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У справі «Barbera, Messeguand Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Одночасно, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. The United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть "випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту".

Щодо обґрунтованості поширення на вказану категорію справ гарантій Конвенції необхідно зазначити таке.

Якість складання протоколу є дуже важливою стадією оформлення справи про адміністративне правопорушення, й фактично є «обвинуваченням» держави щодо особи, що потребує належного до цього ставлення.

Відповідно звернуто увагу уповноважених осіб на необхідності дотримання правил та процедур під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, прав та гарантій особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, належному фіксуванні доказів вчинення правопорушення та їх зберіганні тощо.

У справах проти України ЄСПЛ розглядав питання про віднесення правопорушень, передбачених КпАП, до «кримінального аспекту» в розумінні Конвенції, що, з огляду на суворість передбаченого покарання правопорушення, не є незначним та такі адміністративні провадженні слід вважати по суті кримінальними і такими, що вимагають застосування всіх гарантій статті 6 Конвенції.

Одночасно практика Європейського суду з прав людини щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення зосереджена навколо фундаментальних засад здійснення правосуддя у справах про адміністративні правопорушення, зокрема, забезпеченні дотримання положень Конвенції в частині реалізації статті 6, яка гарантує кожному право на справедливий суд.

Як вбачається із наданого відеозапису, в ході спілкування з поліцейськими ОСОБА_1 відмовився надавати документи для встановлення особи, в той же час поводив себе адекватно та толерантно, жодних активних дій чи злісної непокори працівникам поліції, вираженої в зухвалій формі, яка свідчить про явну зневагу до поліцейських, з боку ОСОБА_1 на відеозаписі не зафіксовано. Крім того, не вбачається, що ОСОБА_1 перебував з ознаками алкогольного сп`яніння.

Факт агресивної поведінки чи зухвалості ОСОБА_1 відеозаписом не підтверджено.

В протоколі про адміністративне правопорушення від 25.12.2024 зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від проведення поверхневої перевірки, при цьому висловлювався в грубій формі на адресу поліцейських. Суду не було надано доказів того, що ОСОБА_1 скоїв саме злісну непокору вимозі поліцейського.

З рапорту поліцейського вбачається, що 25.12.2024 під час несення служби близько 17.30 год. в АДРЕСА_2 було помічено громадянина як пізніше було встановлено гр. ОСОБА_2 , 19.02.2003, який перебував в стані алкогольного сп`яніння, підійшовши до ньго та пояснивши, що він порушує ст.178 КУпАП та запитали чи має він документи, які посвідчують особу, на що останій пред`явити відмовився, після чого запитав чи має при собі забороненні законом речі, на що останій повідомив, що можливо і має, але нічого показувати не буде, про що його було повідомлено, що буде застосовано поверхнева перевірка, на що останній бурхливо відреагував та хотів піти з місця події геть, після чого згідно ст.45 ЗУ" Про Національну поліцію" до даного громадянини було застосовано спеціальні засоби а саме: кайданки та сльозогінний газ та доставлено до КУ "Яструб", що в м.Коростені нічного витвереження, де складено адміністративну постанову за ст.178 КУпАП та адміністрвативний протокол за ст.185 КУпАП.

Проте, працівник поліції відмову ОСОБА_1 розцінив як злісну непокору, що не відповідає фактичним обставинам. До ОСОБА_1 було застосовано спец. засоби (сльозогінний газ та кайданки).

Порядок проведення поверхневої перевірки регламентовано ст.34 Закону України «Про Національну поліцію», згідно з якою поверхнева перевірка як превентивний поліцейський захід є здійсненням візуального огляду особи, проведенням по поверхні вбрання особи рукою, спеціальним приладом або засобом, візуальним оглядом речі або транспортного засобу. Поліцейський може здійснювати поверхневу перевірку речі або транспортного засобу:

1) якщо існує достатньо підстав вважати, що в транспортному засобі знаходиться правопорушник або особа, свобода якої обмежується в незаконний спосіб;

2) якщо існує достатньо підстав вважати, що в транспортному засобі знаходиться річ, обіг якої заборонено чи обмежено або яка становить загрозу життю чи здоров`ю такої особи або інших осіб;

3) якщо існує достатньо підстав вважати, що річ або транспортний засіб є знаряддям вчинення правопорушення та/або знаходиться в тому місці, де може бути скоєно кримінальне правопорушення, для запобігання якого необхідно провести поверхневу перевірку.

Поверхнева перевірка речі або транспортного засобу здійснюється шляхом візуального огляду речі та/або транспортного засобу або візуального огляду салону та багажника транспортного засобу. Поліцейський при здійсненні поверхневої перевірки має право вимагати відкрити кришку багажника та/або двері салону.

Під час поверхневої перевірки речі або транспортного засобу особа повинна самостійно показати поліцейському вміст особистих речей чи транспортного засобу.

При виявленні в ході поверхневої перевірки будь-яких слідів правопорушення поліцейський забезпечує їх схоронність та огляд відповідно до вимог статті 237 Кримінального процесуального кодексу України.

З огляду на зазначену норму закону у поліцейського дійсно мають бути достатні підстави для проведення поверхневої перевірки.

У даному випадку в рапорті поліцейського Зайченка Сергія зазначено, що для проведення поверхневої перевірки у працівників поліції були достатні підстави, оскільки ОСОБА_1 повідомив, що можливо має при собі забороненні речі, однак показувати не виявив бажання.

Однак, суд дійшов висновку, що законних підстав вважати, що ОСОБА_1 знаходилися речовини, обіг яких заборонено, у поліцейських не було, адже доказів на підтвердження даного факту до адміністративного матеріалу не додано і вимога поліцейських без наявності достатніх підстав вважати, що у ОСОБА_1 дійсно знаходиться річ, обіг якої заборонено чи обмежено або яка становить загрозу життю чи здоров`ю такої особи або інших осіб, є перевищенням влади і не можна визнати як законне розпорядження або вимогу поліцейського.

З подій зафіксованих на відеозаписі нагрудних бодікамер поліцейських вбачається, що до ОСОБА_1 було застосовано адміністративне затримання. Однак, жодних процесуальних документів, передбачених ст.261 КУпАП, якими фіксується адміністративне затримання складено не було. Також жодних дій у поведінці ОСОБА_1 для застосування адміністративного затримання не вбачалось.

Жодного доказу на підтвердження винуватості ОСОБА_1 за вчинення правопорушення за ст.185 КУпАП суду не надано, як і не здобуто під час судового розгляду.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Тлумачення поняття «злісна непокора» надано у рішенні Конституційного Суду України від 11 жовтня 2011 року №10-рп/2011. Так відповідно до пункту 22 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються діяння, які є адміністративними правопорушеннями. Кодекс передбачає відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі працівника міліції (наразі поліції), члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, військовослужбовця (стаття 185). Злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції (наразі поліції) при виконанні ним службових обов`язків, члена громадського формування з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку або відмова, виражена у зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок (абзац другий пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 червня 1992 року № 8 «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів»). Слово «непокора» означає відмову від виконання або ігнорування виконання певної вимоги. З проведеного аналізу положень Кодексу вбачається, що ними передбачена відповідальність за непокору пішоходів сигналам регулювання дорожнього руху (частина перша статті 127) та злісну непокору законному розпорядженню або вимозі працівника міліції (наразі поліції), члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, працівника транспорту, військовослужбовця, працівника Державної прикордонної служби України (статті 185, 185-9, 185-10).

За правилами ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Аналізуючи докази у сукупності між собою, суд приходить до висновку про те, що достатніх доказів наявності події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, у діях ОСОБА_1 не встановлено, внаслідок чого провадження у справі підлягає закриттю за відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Керуючись п.1 ст.247, ст. 252 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В :

Провадження по справі відносно ОСОБА_1 за ст.185 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ОСОБА_1 за ст.185 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня її винесення через Коростенський міськрайонний суд Житомирської області.

Суддя Недашківська Л.А.

копія згідно з оригіналом