Справа №583/1859/24 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Сидоренко Р. В.
Номер провадження 33/816/134/25 Суддя-доповідач Філонова Ю. О.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 січня 2025 року суддя Сумського апеляційного суду Філонова Ю. О. ,розглянувши у залі суду в місті Суми, справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 03 червня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який не працює, проживає по АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 605 грн. 60 коп.

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 03 червня 2024 року ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік за те, що 13 квітня 2024 року об 19 год. 40 хв. у с. Качанівка, Охтирського району Сумської області, по вул. Дігтяренка, 57, керував транспортним засобом мопедом Дельта, без державного реєстраційного номера, з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота), від проходження медичного огляду на стан сп`яніння на місці з використанням газоаналізатора Alkotest 6820 або у медичному закладі відмовився чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням особа, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить постанову судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 03 червня 2024 року скасувати, прийняти нове рішення, яким провадження у даній справі закрити за відсутністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що в оскаржуваному рішенні зазначено, що він керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження огляду за допомогою газоаналізатора як на місці зупинки, так і у медичному закладі, і як доказ цим обставинам суддя враховує протокол про вчинення адміністративного правопорушення та відеозапис, яким підтверджується факт його керування. Проте, зазначене не відповідає дійсності, і фактично відеозаписом не підтверджується, що мопедом керував саме він, на ньому, з самого початку зафіксовано, що з-за керма встає ОСОБА_2 , але з незрозумілих причин ці відомості не відображено судом в оскаржуваному рішенні. Окрім того, відеозаписом підтверджується те, що працівникам поліції він весь час говорив, що мопедом не керував, однак, на такі його зауваження поліцейські уваги не звертали взагалі. Крім того, відеозаписом підтверджується і те, що він говорив про те, що є військовослужбовцем, приїхав на ротацію, однак, працівник поліції у протоколі вказує «не працюючий» і аналогічну інформацію вказує і суд у рішенні, що також, не відповідає дійсності.

З врахуванням зазначеного, на думку апелянта, вважати рішення судді суду першої інстанції постановлене відносно законним та обґрунтованим підстави відсутні.

У поданому до суду клопотанні, особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 просив відкласти розгляд справи на іншу дату, з посиланням на те, що він не зможе прийняти участь у даному судовому засіданні, оскільки є військовослужбовцем та проходить службу за межами Сумської області.

Проте, з огляду на належне повідомлення ОСОБА_1 про час, день та місце розгляду даної справи, а також, що останній не наполягав на її розгляді виключно за його участі, і така участь особи у даному провадженні не є обов`язковою, враховуючи, також, і принцип судочинства, зазначений у практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, з метою розгляду даної справи у розумні строки, апеляційний суд не вбачає підстав для її відкладення та вважає за можливе здійснити розгляд вказаної апеляційної скарги у відсутність останнього, і у даному випадку його права на доступ до правосуддя не є порушеними.

А тому, перевіривши матеріали даної справи, доводи та вимоги апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Так, у відповідності до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Обґрунтованість судового рішення означає відповідність висновків судді у постанові фактичним обставинам, які підлягають доказуванню у справі, і винесення обґрунтованої постанови є результатом пізнання суддею цих обставин, які в обов`язковому порядку повинні бути підтверджені доказами (ч.1 ст.251, ст.280 КУпАП). При цьому суддя при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність тощо, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 280 КУпАП).

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, була встановлена суддею суду першої інстанції з врахуванням наявних у матеріалах справи доказів, а саме, протоколу про адміністративне правопорушення від 13 квітня 2024 року серії ААД №655914 та відеозапису, на якому, як було зазначено, зафіксовано факт керування мопедом, виявлення у водія ознак алкогольного сп`яніння, пропозиція пройти огляд на встановлення наявності чи відсутності алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в закладі охорони здоров`я та категорична відмова водія від такого огляду.

Однак, апеляційний суд з такими висновками судді суду першої інстанції погодитись не може, та вважає, що в даному випадку при розгляді вказаної справи, не було дотримано вищезазначених вимог закону щодо повного та об`єктивного з`ясування обставин та вирішення її в точній відповідності з законом, з врахуванням наступного.

Так, відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього ружу України, водій, з метою встановлення стану сп`яніння, повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд, процедура якого закріплена у ст. 266 КУпАП, розділах І-ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом Міністерство внутрішніх справ України Міністерство охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року №1452/735 та «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженого постановою КМУ №1103 від 17 грудня 2008 року.

Відповідно п. 12 розділу ІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», у разі наявності підстав вважати, що водій т/з перебуває у стані алкогольного сп`яніння, згідно з ознаками, визначеними в п. 3 розділу I цієї Інструкції, така особа підлягає огляду на відповідний стан сп`яніння.

Положеннями п. 5 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» передбачено, що підтвердження стану сп`яніння в результаті огляду та згода водія транспортного засобу з результатами такого огляду є підставою для його притягнення, згідно із законом, до відповідальності.

При цьому, п. 6 зазначеного Порядку встановлено, що водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

Так, з протоколу серії ААД №655914 від 13 квітня 2024 року вбачається, що ОСОБА_1 інкримінується порушення вимог п.2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У свою чергу, ч. 1 ст. 130 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суб`єкт даного адміністративного правопорушення спеціальний це водій транспортного засобу, або інша особа, яка керувала транспортним засобом.

З метою перевірки обґрунтованості доводів апелянта про те, що водієм він не був і транспортним засобом не керував, в порядку підготовки даної справи до апеляційного розгляду, апеляційним судом було проглянуто відеозапис, долучений поліцейськими до протоколу про адміністративне правопорушення.

З відеозапису вбачається, що дійсно, працівниками поліції було зупинено мопед Дельта, без державного реєстраційного номера, на якому перебувало три особи жінка, дитина та чоловік, і за кермом вказаного транспортного засобу була саме жінка. Однак, працівники поліції, зробивши зауваження щодо небезпеки такого руху у такій кількості осіб та ще й без шоломів, звертались саме до ОСОБА_1 як до водія, хоча він і заперечував, що даним транспортним засобом не керував. Проте, поліцейські на такі заперечення ОСОБА_1 уваги не звертали та зазначали, що у них є докази, що саме він керував мопедом, повідомили останньому про наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння та запропонували пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу чи у лікарні. ОСОБА_1 не заперечував, що вживав алкогольні напої, однак постійно повторював, що саме у зв`язку з цим водієм і не є, при цьому жінка, яка фактично керувала мопедом, наголошувала на тому, що водій вона, однак, працівники поліції ігнорували як її, так і останнього слова та наполягали на проходженні огляду саме ОСОБА_1 , від чого він категорично відмовився.

Таким чином, під час перегляду даного відеодоказу, апеляційним судом було встановлено, що вказаним доказом не підтверджується те, що транспортним засобом керував саме ОСОБА_1 , на ньому чітко зафіксовано, що водієм мопеду була жінка.

Вказані обставини залишились поза увагою судді суду першої інстанції, і доводи апелянта про помилковість висновку щодо доведеності його винуватості у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду, а тому, встановивши їх, апеляційний суд зазначає наступне.

Так, у свої рішеннях ЄСПЛ неодноразово вказував на те, суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» ( Ireland v.the United Kingdom ), п. 161, Series A заява №25).

Крім того, у справі «Barbera, MesseguandJabardo v. Spain» від 06 грудня 1998 року, Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, щоб особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

За встановлених під час апеляційного розгляду обставин, з врахуванням практики ЄСПЛ, апеляційний суд дійшов висновку, що «поза розумним сумнівом» не доведено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, оскільки належні та допустимі докази на підтвердження цього, матеріали даної справи не містять.

У зв`язку з зазначеним, вважати, що саме ОСОБА_1 є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підстави відсутні, що свідчить про незаконність складання відносно останнього працівниками поліції як протоколу про адміністративне правопорушення, так і інших адміністративних матеріалів.

Оскільки при розгляді даної справи вищезазначені обставини суддею суду першої інстанції враховані не були, визнавати оскаржувану постанову законною та обґрунтованою не можливо, а тому, вказане судове рішення підлягає скасуванню, у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права, а провадження у справі закриттю, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 03 червня 2024 року відносно ОСОБА_1 - скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права, а провадження у справі закрити, на підставі п. 1 ст. 247, п. 3 ч. 1 ст. 284 КУпАП, за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуФілонова Ю. О.