Номер апеляційного провадження 33/824/964/2025
Суддя суду першої інстанції А. А. Пономаренко
Суддя у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
Постанова

Іменем України

15 січня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Поливач Л. Д., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві, за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , її захисника Воропая Руслана Миколайовича, потерпілого ОСОБА_2 , справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - адвоката Воропая Руслана Миколайовича на постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 17 грудня 2024 року про притягнення

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

громадянки України, яка проживає за

адресою:

АДРЕСА_1 ,

до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

у с т а н о в и в :

Постановою судді Оболонського районного суду м. Києва від 17 грудня 2024 року ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та призначено їй стягнення у виді штрафу в розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 170 грн 00 коп.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, 28.09.2024 о 01:15 год. ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , вчинила домашнє насильство психологічного характеру відносно свого чоловіка ОСОБА_2 , а саме чіплялась до чоловіка, лаялась лайкою, не давала жити, що могло завдати шкоди його психологічному здоров`ю.

Не дивлячись на те, що в протоколі зазначається про те, що психологічне насильство ОСОБА_1 могло завдати шкоди психологічному здоров`ю ОСОБА_2 , суддя суду першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме вчинила домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, що завдало шкоди психичному здоров`ю потерпілого. У чому виразилось насильство фізичного характеру суддя не зазначила і про фізичне насильство не йдеться у протоколі про адміністративне правопорушення.

Не погоджуючись з постановою судді, захисник ОСОБА_1 - адвокат Воропай Р. М. подав апеляційну скаргу, просить її скасувати та провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, оскільки під час розгляду даної справи суд неповно з`ясував усі фактичні обставини, не дослідив і не дав належної оцінки наявним у справі доказам, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого судового рішення, висновки якого не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджуються належними і допустимими доказами.

В апеляційній скарзі адвокат посилається на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які вказують на доведеність протиправних дій ОСОБА_1 стосовно її чоловіка. За обставинами подій, описаними у протоколі, не вбачається можливим зробити висновок про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, оскільки в ньому не зазначено не лише про характер вчиненого психологічного насильства відносно ОСОБА_2 , а й про завдання внаслідок цього шкоди його фізичному або психічному здоров`ю. Конфлікт, який склався між подружжям за відсутності доказів на підтвердження завдання шкоди фізичному та психологічному здоров`ю потерпілого не охоплюється складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, оскільки завдання шкоди в даному випадку є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони даного проступку. Будь-яких інших доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 28.09.2024 адміністративного правопорушення, передбачено ч.1 ст.173-2 КУпАП, за обставин викладених у протоколі, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять.

Захист вважає, що суд невірно оцінив наявні докази, поверхнево підійшов до розгляду справи, не з`ясував усіх обставин, не узяв до уваги докази, які має захист, а саме те, що 28.09.2024 працівниками поліції було винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника ОСОБА_2 , який 27.08.2024 вчинив домашнє насильство відносно своєї дружини ОСОБА_1 про що було складено адміністративний протокол та якому відповідно до зазначеного припису протягом 10 діб було заборонено контактувати із постраждалою особою ОСОБА_1 .

Так як між подружжям склалися неприязні стосунки, ОСОБА_1 неодноразово зверталася до органів поліції із письмовими заявами щодо вчинення відносно неї з боку її чоловіка дій, спрямованих на завдання шкоди психологічного та фізичного характеру.

Конфліктна ситуація між подружжям за відсутності доказів на підтвердження завдання або можливості завдати шкоди психічному здоров`ю потерпілого не охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки завдання шкоди або можливість завдання такої шкоди у даному випадку є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони даного проступку.

Висновки суду про наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні вищевкзаного адміністративного правопорушення не відповідають фактичним обставинам справи та не грунтуються на зібраних доказах, яким суд надав помилкову оцінку.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її захисник Воропай Р. М. підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити. Стороною захисту було надано суду адвокатський запит та відповіді на нього стосовно звернень ОСОБА_1 до поліції про вчинення відносно неї протиправних дій з боку ОСОБА_2 та стосовно непорозумінь з чоловіком ОСОБА_2 , а також копії протоколу серії ВАД №241742 та тимчасового заборонного припису стосовно кривдника серії АА №469081, копію свідоцтва про шлюб, які були долучені судом до матеріалів справи за клопотанням захисника.

ОСОБА_2 у судовому засіданні заперчив проти задоволення апеляційної скарги, пояснив, що він викликав поліцію тому, що перед цім дружина викликала поліцію, а оскільки дружина лаялась, заважала йому відпочивати та вигоняла його з будинку у комендантську годину він також викликав поліцію. У судових дебатах потерпілий заявив, що для нього не має значення яке судове рішення у даній справі ухвалить суд апеляційної інстанції, але оскільки його притягнули до відповідальності то і він викликав працівників поліції обгрунтовано.

Переглянувши справу про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані по справі докази апеляційний суд уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст.ст. 245, 280 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд з урахуванням вимог ст.252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Положеннями статті 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно диспозиції ч.1 ст.173-2 КУпАП вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктом 14 статті 1 вказаного Закону передбачено, що психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров'ю особи.

Окрім того, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є наявність наслідків у виді завдання чи можливості завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1 ст.173-2 КУпАП необхідно з'ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч.1 ст.173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров'ю потерпілого.

Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного та фізичного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному та фізичному здоров'ю іншого члена сім'ї.

Отже, самі по собі, зокрема, нецензурні висловлювання та образи не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі висловлювання спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , вчинила домашнє насильство відносно свого чоловіка ОСОБА_2 , а саме: психологічного характеру, чіплялась до чоловіка, лаялась лайкою, не давала жити, що могло завдати шкоди його психологічному здоров`ю, чим вчинила правопорушення передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

На обґрунтування вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП матеріали справи містять: заяву ОСОБА_2 , пояснення ОСОБА_2 , пояснення ОСОБА_1 , протокол про адміністративне правопорушення.

Однак вказані вище докази не є достатніми для підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Так, у поясненнях від 28.09.2024 ОСОБА_2 вказував, що протягом двох тижнів разом з дружиною та двома дітьми пребуває на дачі в селі Мотижин. 28.09.2024 близько 01 год 10 хв після того як від них поїхали працівники поліції він ліг відпочивати, проте ОСОБА_1 почала ображати його грубою нецензурною лайкою, образливо чіплятись та виганяти його з будинку, штовхала його. Тілесних ушкоджень не завдала. Він викликав поліцію, у відподвіь до дружини не спілкувався з нею та не конфліктував. Свідки вказаної події відсутні, діти в цей час відпочивали.

Згідно письмових пояснень ОСОБА_1 28.09.2024 вона перебувала разом з чоловіком та дітьми на дачі в селі Мотижин, після того як від них поїхали працівники поліції вона зайшла додому, будь - яких неправомірних дій щодо свого чоловіка не вчиняла.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення за своєю суттю є процесуальним документом, яким уповноважений орган засвідчує певне порушення, допущене особою, яке містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого відповідними нормами КУпАП і який є підставою для подальшого провадження у справі.

Зважаючи на викладене та враховуючи позицію ЄСПЛ щодо протоколу про адміністративне правопорушення, висловлену в рішенні по справі «Карелін проти Російської Федерації», апеляційний суд приходить до висновку, що протокол не може бути беззаперечним доказом у справі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, наведене вище свідчить про те, що обвинувачення ОСОБА_1 побудовано лише на протоколі та поясненнях потерпілого ОСОБА_2 , без наявності будь-яких інших доказів її вини. На пояснення ОСОБА_2 в матеріалах справи також містяться пояснення ОСОБА_1 , яка заперечує вчинення нею протиправних дій відносно свого чоловіка. Чому працівники поліції надали перевагу поясненням ОСОБА_2 перед поясненнями ОСОБА_1 є незрозумілим, оскільки будь -яких доказів на підтвердження такої позиції працівників поліції матеріали справи не містять. Крім того, на питання суду про те, як саме така протиправна поведінка дружини завдала або могла завдати шкоди його психичному здоров`ю, ОСОБА_2 надати відповідь не зміг, а мотивував лише тим, що перед цим дружина викликала працівників поліції і на нього склали протокол про адміністративне правопорушення.

Крім того, суддя суду першої інстанції вийшов за межі обвинувачення ОСОБА_1 , оскільки в протоколі йдеться лише про домашне насильство, що могло завдати шкоди психичному здоров`ю потерпілого. В постанові суд дійшов висновку про вчинення ОСОБА_1 психичного та фізичного насильства, що завдало шкоди психичному здоров`ю потерпілого. Крім того, суд безпідставно визначив місце події правопорушення - АДРЕСА_1 , оскільки події відбувались не за вказаною в постанові адресою, а в селі Мотижин, про що зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення.

Суд апеляційної інстанції також бере до уваги, що в сім`ї ОСОБА_3 склались неприязнені відносини, існує тривалий час конфліктна ситуація, що підтверджується відповіддю національтної поліції на запит адвоката Воропай Р. М., відповідно якої ОСОБА_1 за період з 2020 по 2024 роки неодноразово викликала працівників поліції через вчинення відносно неї протиправних дій з боку чоловіка ОСОБА_2 . Крім того, 28.09. 2024 року відносно саме ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за вчинення ним в селі Мотижин 28.09.2024 о 22 год 40 хв. домашнього насильства відносно дружини ОСОБА_1 . ОСОБА_2 28.09.2024 було видано терміновий заборонний припис стосовно кривдника, відповідно до якого йому було заборонено протягом 10 діб в будь - який спосіб контактувати с ОСОБА_1 .

За таких обставин, а також враховуючи, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, апеляційний суд вважає, що суддя суду першої інстанції необгрунтовано дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП, оскільки її вина у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, не доведена у поза розумний сумнів.

Апеляційни суд, з урахуванням зазначеного вище вважає, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч.1 ст.173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Таким чином, під домашнім насильством, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.

Отже, самі по собі, зокрема, погрози фізичною розправою та агресивна провокація на конфлікт не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі висловлювання спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Однак, обставини домашнього насильства, описані у протоколі, не дозволяють зробити висновок про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Суд звертає увагу на те, що нецензурна лайка в межах конфлікту, за відсутності доказів на підтвердження завдання або можливості завдання шкоди психічному здоров`ю потерпілому не охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, оскільки завдання шкоди або можливість завдання шкоди в даному випадку є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони даного проступку.

Відтак конфлікт, який склався між подружжям, сама по собі сварка між особами за відсутності доказів на підтвердження завдання шкоди (або можливості завдання) фізичному та психологічному здоров`ю потерпілого не охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, оскільки завдання шкоди або можливість завдання в даному випадку є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони даного проступку.

Будь-яких інших доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, за обставин викладених у протоколі, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять.

Виходячи з вищевикладеного, оцінивши досліджені у судовому засіданні докази, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суддя суду першої інстанції не дотримався вимог ст.ст.245, 252, 280 КУпАП, не встановив всі фактичні обставини справи та всі обов`язкові ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а тому дійшов помилкового висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia» , рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За наведених обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закриттю, у зв`язку з відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Керуючись статтею 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Воропая Руслана Миколайовича задовольнити.

Постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 17 грудня 2024 року скасувати.

Провадження у справі відносно ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Л. Д. Поливач