ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.01.2025 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., за участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , її захисника-адвоката Кравченка В.В., потерпілого ОСОБА_2 та його захисника-адвоката Дрюченка О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 грудня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 грудня 2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170,00 (сто сімдесят) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн. (шістсот п`ять грн. шістдесят коп.).

Відповідно до постанови суду - 05.09.2024 року о 12 год. 51 хв. в АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_1 вчинила домашнє насильство фізичного характеру, відносно свого чоловіка гр. ОСОБА_2 , а саме: нанесла тілесні ушкодження пластиковим горшком в ліве плече, СМЕ не потребує, чим вчинила дії, відповідальність за які передбачена ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду, а провадження у справі закрити за відсутністю у її діях складу даного адміністративного правопорушення. Зазначає, що матеріали справи не містять жодних доказів вчинення нею домашнього насилля, доведеності об`єктивної сторони, умисного наміру, а винесена судом постанова є незаконна. Вказує, що протокол про адміністративне правопорушення був складений поверхово, без проведення належної перевірки та з`ясування всіх обставин події. Тобто доводи апеляційної скарги зводяться до того, що ОСОБА_1 вважає себе жертвою домашнього насильства, а не кривдницею.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її захисник Кравченко В.В., підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити. Стороною захисту було надано суду письмові пояснення про те, що за фактом події, яка відбулася 05.09.2024 існує інший протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 та постановою Ужгородського міськрайонного суду від 06.11.2024 його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та надав копію протоколу серії ВАД №245977 від 14.09.2024 щодо ОСОБА_2 , копію рапорту поліцейського про отримання заяви ОСОБА_1 вчинення відносно неї протиправних дій з боку ОСОБА_2 , копію Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, копію рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.08.2024 про розірвання шлюбу, копію заяви ОСОБА_1 від 05.09.2024 адресовану до Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області, копію постанови Ужгородського міськрайонного суду від 06.11.2024 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, які були долучені судом до матеріалів справи за клопотанням захисника.

Потерпілий ОСОБА_2 та його захисник-адвокат Дрюченко О.С. у судовому засіданні заперечили проти задоволення апеляційної скарги, та вважають про відсутність підстав для скасування судового рішення, надали аналогічні пояснення, які зазначені у постанові суду першої інстанції

Переглянувши справу про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані по справі докази та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Вимоги ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП передбачають, що суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.

Так, диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Об`єктивна сторона правопорушення полягає в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психологічному здоров`ю потерпілого.

Апеляційний суд зауважує, що норма статті 173-2 КУпАП є бланкетною, а тому для того, щоб повністю розкрити суть адміністративного правопорушення у протоколі повинно бути зазначено, які конкретно дії вчинила особа, який спосіб насильства прослідковується у діях порушника, якщо дій кілька, то зазначена кожна дія і вид насильства, наслідки цих дій по відношенню до особи, щодо якої вони були спричинені.

Відповідно до положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 року №2229-VIII домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Крім того, згідно з Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Таким чином, домашнє насильство, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється шкода фізичному або психологічному здоров`ю потерпілого, або можливість її заподіяння.

Слід вказати, що конфлікт - це зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями. Конфлікт не містить вище перелічених ознак. Ескалація конфлікту може призвести до насильства, але не завжди призводить. Отже, різниця у тому, що насильство є результатом свідомих дій кривдника, підкріплене агресією і бажанням завдати шкоди.

Судом першої інстанції ці вимоги закону, при винесенні постанови, враховано та дотримано в повному обсязі.

Так, всупереч доводам апеляційної скарги, вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого їй правопорушення підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД №246662 від 14.09.2024, в якому приведені обставини вчиненого правопорушення, та який ОСОБА_1 підписала без зауважень та з ним погодилася; заявою ОСОБА_2 про вчинення правопорушення від 05.09.2024 року адресованою до Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області, в якій зазначав, що його жінка ОСОБА_1 в ході словесного конфлікту нанесла йому тілесні ушкодження пластиковим горшком в ліве плече; талоном № 3265/176 від 05.09.2024 року з КНП «Центральна міська клінічна лікарня» Ужгородської міської ради, травматологічний пункт про діагноз встановлений ОСОБА_2 , а саме: «Забій підшкірний крововилив лівого плеча здухвиної діл. зліва, множинна ссадина лів. передпліччя»; фотоматеріалами долученими до матеріалів справи, письмовими поясненнями ОСОБА_1 ; письмовими поясненнями потерпілого ОСОБА_2 та іншими матеріалами справи.

В своїй сукупності наведені докази підтверджують факт здійснення ОСОБА_1 домашнього насильства, тобто умисне вчинення дій фізичного та психологічного характеру, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілого, що тягне за собою відповідальність за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Сумніви щодо достовірності зазначених вище доказів у суду відсутні.

При цьому, за положеннями ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД №246662 від 14.09.2024, 05.09.2024 року о 12 год. 51 хв. в АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_1 вчинила домашнє насильство фізичного характеру, відносно свого чоловіка гр. ОСОБА_2 , а саме: нанесла тілесні ушкодження пластиковим горшком в ліве плече, чим вчинили домашнє насильство.

Отже, вказаний протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факт вчинення ОСОБА_1 неправомірних дій та є одним із джерел доказів, відповідно до положень ст. 251 КУпАП.

Слід зазначити і те, що будь-яких зауважень чи заперечень щодо оформлення протоколу щодо неї, ОСОБА_1 не зазначала, із заявами про неправильність дій чи порушення її процесуальних прав під час складання протоколу до компетентних органів не зверталася і матеріали справи таких не містять.

Також, відсутні обставини, які б доводили упередженість або будь-яку зацікавленість особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 у результатах розгляду справи або притягненні останньої до адміністративної відповідальності.

Інші твердження ОСОБА_1 , а також долучені її захисником копії документів, висновків суду першої інстанції про вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, не спростовують, та не є підставою для скасування судового рішення.

Отже, апеляційний суд вважає, що викладені у постанові висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, є обґрунтованими.

Разом з цим, доводи апеляційної скарги про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, є безпідставними, і такими, що спростовуються дослідженими судом першої інстанції доказами, яким надано належну та об`єктивну оцінку, що також перевірено в суді апеляційної інстанції.

При цьому, в диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП зазначено, що склад адміністративного правопорушення має місце у діях особи, внаслідок чого могла бути чи була заподіяна шкода потерпілій особі. Тобто, якщо особа, яка притягається до відповідальності вчинила дії, передбачені ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а шкода не настала, але могла бути заподіяна, то в діях цієї особи є склад адміністративного правопорушення, що об`єктивно спростовує доводи апелянта.

Позиція правопорушника ОСОБА_1 , яку вона висловила в апеляційній скарзі щодо невідповідності оскаржуваної постанови вимогам законності та обґрунтованості, розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту з метою ухилення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Отже, обставини, які зазначені в апеляційній скарзі, та на переконання апелянта, слугують підставами для закриття провадження у справі, є необгрутованими і недостатніми, тому апеляційний суд їх не бере до уваги.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Таким чином, при розгляді справи судом першої інстанції докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене ОСОБА_1 правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду, апеляційним переглядом не встановлено.

Накладаючи адміністративне стягнення, суд дотримався вимог ст. ст. 30, 33 КУпАП і призначив його в межах санкції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 грудня 2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Ю. Бисага