Справа № 314/5971/24
Провадження № 3/314/230/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(повна)

23.01.2025 року м. Вільнянськ

Суддя Вільнянського районного суду Запорізької області Капітонов Є.М., секретар судового засідання Дерко В.Р., розглянувши матеріал, що надійшов з поліції про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ФОП, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

за участю особи, відносно якої складено протокол ОСОБА_1 ,

захисника Першина В.М.,

за ч.1 ст. 184-3 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

17.12.2024 06-50 год. ОСОБА_1 знаходячись в м. Вільнянськ по вул. Перемоги незаконно використала форму Національної поліції, що є ознакою належності до Національної поліції України згідно зі ст.5-1ЗУ «Про Національну поліції України», тобто скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.184-3 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 визнала обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення. Просила суворо не карати, щиро розкаюється.

Захисник в судовому засіданні просив суд закрити провадження по справі за малозначністю.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників процесу, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 винна у скоєнні вказаного адміністративного правопорушення, виходячи з наступного:

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Суд, відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Так, частиною 1 ст. 184-3 КУпАП передбачена відповідальність за незаконне використання фізичною особою ознак належності до Національної поліції України, Бюро економічної безпеки України, Державного бюро розслідувань, Національного антикорупційного бюро України, Служби безпеки України за відсутності ознак діяння, передбаченого Кримінальним кодексом України, або незаконне використання фізичною особою на транспортному засобі найменування Національної поліції України, Бюро економічної безпеки України, Державного бюро розслідувань, Національного антикорупційного бюро України, Служби безпеки України чи похідних від них, у тому числі викладених іноземною мовою.

Відповідно до ч. 1 ст. 5-1 Закону України «Про національну поліцію», ознаками належності до поліції є символіка поліції, однострій поліцейських, спеціальні звання, відомчі відзнаки, спеціальний жетон та службове посвідчення поліцейського.

Частиною 3 ст. 5-1 Закону України «Про національну поліцію» передбачено використання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними особами, фізичними особами підприємцями та громадськими об`єднаннями, а так само фізичними особами ознак належності, найменування поліції або похідних від нього, у тому числі, викладених іноземною мовою, на одязі, транспортних засобах, будівлях, бланках документів, у найменуванні з порушенням вимог частини другої цієї статті забороняється і має наслідком відповідальність відповідно до закону.

Частиною першою статті 1 Закону України «Про Національну поліцію» (надалі по тексту Закон), Національну поліцію України визначено центральним органом виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Цією ж нормою Закону встановлено скорочене найменування Національної поліції України - «поліція».

Метою запровадження означених вище змін до Закону було нормативне врегулювання питань використання найменування та ознак належності до Національної поліції.

Зазначена мета досягнута шляхом внесення змін до статті 1 Закону щодо уточнення частини 1 статті 1, якою визначено, що термін «поліція» є скороченим найменуванням Національної поліції України, доповнення Закону статтею 5-1, якою визначені ознаки належності до Національної поліції України та порядок використання найменування та ознак належності до Національної поліції України, а також запровадження адміністративної відповідальності за незаконне використання найменування та ознак належності до Національної поліції України шляхом доповнення глави 15 (Адміністративні правопорушення, що посягають на встановлений порядок управління) Кодексу України про адміністративні правопорушення новою статтею 184-3 (Незаконне використання найменування та ознак належності до Національної поліції України, Бюро економічної безпеки, Державного бюро розслідувань, Національного антикорупційного бюро України, служби безпеки України).

Причиною обговорення внесення означених змін до законодавства слугувала негативна тенденція погіршення стану публічної безпеки і порядку в державі та зниження довіри до поліції, зокрема, через вчинення певних дій юридичними особами, громадськими формуваннями та фізичними особами, які використовують символіку та/або її елементи, повне чи скорочене найменування Національної поліції України та їх похідні.

Тож, у даному випадку, введення заборони використання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними особами, фізичними особами підприємцями та громадськими об`єднаннями, а так само фізичними особами ознак належності, найменування поліції або похідних від нього, у тому числі викладених іноземною мовою на одязі, транспортних засобах, будівлях, бланках документів тощо, має слугувати певним запобіжником цій негативній тенденції.

Таким чином, з сукупного аналізу наведених вище норм закону слідує, що незаконне використання найменування та ознаки належності до Національної поліції України, а саме перебувала у формі працівника Національної поліції України, утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184-3 КУпАП.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184-3 КУпАП, підтверджується дослідженими доказами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 002849 від 18.12.2024 року та іншими матеріалами справи.

Оцінюючи доводи захисника - адвоката Першина В.М. щодо наявності підстав для застосування положень ст. 22 КУпАП та звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності через малозначність правопорушення, то суддя приходить до таких висновків.

Відповідно до вимог ст. 33 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Згідно ст. 22 КУпАП, при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення, орган (посадова особа) уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Усне зауваження може бути зроблено лише за малозначне правопорушення. Законодавство не містить їх переліку або вказівок на ознаки, що дозволяють судити про малозначність провини. Очевидно, що це такі адміністративні правопорушення, які не становлять великої суспільної шкоди та не завдають значних збитків державним або суспільним інтересам чи безпосередньо громадянина.

Звільнення від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП є правом, а не обов`язком суду і застосовується лише в сукупності усіх з`ясованих фактів, що дозволяють вирішити питання про доцільність звільнення правопорушника від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням.

Враховуючи всі обставини справи, характер вчиненого правопорушення, беручи до уваги воєнний стан та суспільну небезпеку вказаних дій, вид та розмір стягнення, яке законодавцем передбачено за вказані дії, суддя вважає, що у даному випадку відсутні підстави для звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП.

Визнаючи ОСОБА_1 винною у вчиненні інкримінованого правопорушення, призначаючи вид і розмір адміністративного стягнення, відповідно до ст. 33 КУпАП, враховую дані про особу правопорушника, ступінь її вини, майновий стан та обставини, що обтяжують і пом`якшують відповідальність.

При призначенні адміністративного стягнення, суддя враховує характер вчиненого правопорушення та негативну тенденцію погіршення стану публічної безпеки і порядку в державі та зниження довіри до поліції, зокрема, через вчинення певних дій, в тому числі, і фізичними особами, які використовують символіку та/або її елементи, повне чи скорочене найменування Національної поліції України та їх похідні тощо, особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, ступінь її вини, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, її майновий стан та інші вимоги, передбачені ст.ст.33-35 КУпАП та приходить до висновку про накладення на ОСОБА_1 стягнення на рівні мінімальної межі санкції ч. 1 ст. 184-3 КУпАП з розстрочкою виплати адміністративного стягнення, що у відповідності до ст. 23 КУпАП, буде достатнім для її виховання у дусі додержання Законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення, у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення, сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Так, у відповідності до Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, ставка судового збору встановлюється у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605 (шістсот п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок та підлягає стягненню на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 27, 33, 184-3, 283, 284, 285, 287-289, 299 КУпАП, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у скоєному адміністративному правопорушенні передбаченому ч.1 ст. 184-3 КУпАП та призначити адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 17000 грн.

Розстрочити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виплату адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень терміном на 10 (десять) місяців, а саме по 1700 (одна тисяча сімсот) гривень щомісячно до повного погашення заборгованості.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави, судовий збір у розмірі 605, 60 грн.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до Запорізького апеляційного суду через Вільнянський районний суд Запорізької області.

Суддя Є.М.Капітонов

23.01.2025