Справа № 721/1206/24
Провадження № 3/721/17/2025
П О С Т А Н О В А

Іменем України

Суддя Путильського районного суду Чернівецької області Стефанко У.Д., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , потерпілого ОСОБА_2 , секретаря судових засідань Штефюк Т. П.,, розглянувши у відкритому судовому засіданні смт. Путила матеріали справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст.173-2 КУпАП, які надійшли з ВП №1 (смт. Путила) Вижницького РВП ГУНП в Чернівецькій області

відносно ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,-

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 29.11.2024 року о 08 год 30 хв в АДРЕСА_2 вчинила домашнє насильство психологічного характеру відносно свого чоловіка ОСОБА_2 , а саме висловлювалася словами нецензурної лайки в його адресу, внаслідок чого останньому було завдано психічну шкоду здоров`ю. Своїми діями ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП не визнала. Пояснила суду, що 29.11. 2024 року між нею та чоловіком ОСОБА_2 виник словесний конфлікт, ініціатором якого був чоловік, під час даного конфлікту оборонялася від словесних та фізичних нападів чоловіка. Однак домашнього насильства, яке б проявлялося у завданні шкоди його психічному здоров`ю вона не вчиняла. Просила провадження по справі закрити.

У судовому засіданні ОСОБА_2 просив суд не застосовувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення, підтвердив, що між ними із дружиною виник конфлікт, шкоди його психічному здоров`ю не було завдано. Просив пробачення у дружини та просив не притягувати її до адміністративної відповідальності.

Суд заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи приходить до наступного.

У відповідності зі ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свободи громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушення, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституціїі законів України, повага до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з вимогами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Стаття 173-2 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Обов`язковим елементом об`єктивної сторони складу цього адміністративного правопорушення є наявність наслідків, а саме завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, або ж реальна можливість завдання вказаної шкоди.

Згідно п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» №2229-VІІІ від 07.12.2017 року домашнє насильство домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Крім того, п. 14, 17 ч. 1 ст. 1 зазначеного вище Закону визначено, що психологічне насильство форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серія ВАВ №139495 від 29.11.2024 року ОСОБА_1 ставиться в провину те, що вона 29.11.2024 року о 08 год 30 хв в АДРЕСА_2 вчинила домашнє насильство психологічного характеру відносно свого чоловіка ОСОБА_2 , а саме висловлювалася словами нецензурної лайки в його адресу, внаслідок чого останньому могла бути завдана шкода його психічному здоров`ю.

Суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу. Вчинення домашнього насильства в сім`ї характеризується наміром, коли особа усвідомлює протиправність своїх дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, передбачає порушення охоронюваних законом прав потерпілого наслідком чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, бажає цього або свідомо допускає настання таких наслідків.

В ході розгляду справи не встановлено обставин та не підтверджено належними та допустимими доказами, які б свідчили про будь які дії ОСОБА_1 , в тому числі умисні, які були б направлені на здійснення тиску на ОСОБА_2 шляхом словесних образ в його адресу, зокрема навмисного спричинення емоційної невпевненості, нездатності захистити себе чи завдання шкоди психологічному чи психічному здоров`ю потерпілому.

Також судом встановлено, що окрім протоколу про адміністративне правопорушення ВАВ №139495 від 29.11.2024 року у якому не розкрито суті адміністративного правопорушення, поліцейським не зібрано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП, зокрема: пояснень свідків, які б підтвердили наявність обставин вказаних у протоколі, фото та відеоматеріалів, якими зафіксовано наявність вчиненого правопорушення.

Вказані факти та обставини викликають сумнів в правомірності складеного протоколу.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Будь-яких інших доказів вини ОСОБА_1 не представлено.

Статтею 62 ч. 3 Конституції України встановлено, що обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно п. 2 ст. 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства, є забезпечення доведеності вини.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що у наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом ( посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Враховуючи, що законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість (більш кримінальна), а тому з урахуванням принципів і загальних засад КУпАП, практики Європейського Суду по правах людини, передбачається принцип презумпції невинності особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.

Усі сумніви щодо доведеності вини суд трактує на користь особи, що притягується до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Аналізуючи докази по справі, суд прийшов до висновку, що провадження по справі відносно ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 173-2 ч. 1 КУпАП підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Оскільки стягнення судового збору передбачено законом лише при накладенні адміністративного стягнення, судовий збір стягненню не підлягає.

На підставі п. 1 ч. 1 ст.247 КУпАП, керуючись ст.ст. 173-2 ч. 1, 221, 283, 284, 285, 287-289, 294 КУпАП, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 ч. 1 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Чернівецького апеляційного суду через Путильський районний суд Чернівецької області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Уляна СТЕФАНКО