ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 631/1727/23 Головуючий суддя І інстанції Пархоменко І. О.
Провадження № 33/818/127/25 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2025 року м.Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К.,

за участю секретаря - Вакули Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника Товстика О.М. на постанову судді Нововодолазького районного суду Харківської області від 05 листопада 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 17000 гривень 00 копійок (сімнадцять тисяч гривень 00 коп.) з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Постановою встановлено, що ОСОБА_1 22.12.2023 року близько 19 години 27 хвилин Харківській області, Харківському районі, смт Нова Водолага, вул. Захисників України, поблизу буд. 7, керував транспортним засобом FORD TRANSIT CONNECT, державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння (поведінка не відповідає дійсності, тремтіння рук, підвищена жвавість). Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився під відеозапис на портативний відеореєстратор поліції TECSAR -6. Від керування транспортним засобом відсторонений, порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, захисником Товстиком О.М. на постанову суду першої інстанції було подано апеляційну скаргу.

Свої апеляційні вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не з`ясовані усі обставини, які підлягають з`ясуванню та не надана їм належна оцінка. Зокрема, захисник Товстик О.М. посилається на те, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що підстави зупинки ОСОБА_1 є надуманими та оскаржуються у встановленому законом порядку. Крім того, працівниками поліції, на думку захисника, було грубо порушено вимоги чинного законодавства, оскільки після зупинки транспортного засобу поліцейським водію не було повідомлено ознак наркотичного сп`яніння, а відмову ОСОБА_1 було зафіксовано передчасно, оскільки особа, яка притягається до відповідальності від проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння не відмовлявся, зазначаючи про необхідність залучення адвоката для проведення огляду в порядку, встановленому законом. Разом з тим, апелянт посилається на те, що поліцейським права, передбачені Конституцією України та ст. 268 КУпАП ОСОБА_1 не роз`яснювались, а також від керування транспортним засобом водія відсторонено не було. Поза тим, захисник посилається на те, що протокол про адміністративну відповідальність працівниками поліції було складено не на місці зупинки транспортного засобу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та взагалі був складений у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 відмовився домовлятись щодо «позитивного вирішення справи».

У зв`язку з чим, захисник просить постанову суду першої інстанції скасувати, а адміністративне провадження про притягнення ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В судове засідання, призначене на 17.01.2025 ОСОБА_1 та його захисник не з`явились, про дату судового засідання апеляційної скарги захисника була повідомлена належним чином. Зокрема: ОСОБА_1 про місце, день та час розгляду апеляційної скарги його захисника було повідомлено до особистого кабінету у підсистемі «Електронний Суд» (а.с. 157), а також, на адресу його проживання, зазначену в апеляційній скарзі, було направлено судову повістку у письмовій формі, яка повернулась неврученою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 160-161). Така повістка теж вважається врученою з огляду на правову позицію Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі №947/15524/20 відповідно до якої, у випадку, якщо судову повістку не вручено та зазначено, що «адресат відсутній за вказаною адресою» судова повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки і особа вважається повідомленою.

Захисник Товстик О.М. був повідомлений про місце, день та час розгляду його апеляційної скарги та до початку судового засідання з вказівкою на дату та час судового розгляду подав клопотання про закриття адміністративного провадження у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, що свідчить про його обізнаність щодо апеляційного розгляду його скарги.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

З відомостей матеріалів справи вбачається, що учасники справи повідомлені належним чином та обізнані про місце, день та час розгляду апеляційної скарги захисника та до початку судового засідання будь-яких клопотань про відкладення судового засідання до суду апеляційної інстанції не надали. За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає за необхідне розглядати подану апеляційну скаргу на постанову Нововодолазького районного суду Харківської області від 05.11.2024 року та провадити судовий розгляд в межах поданої апеляційної скарги та відомостей, наявних у матеріалах справи.

Щодо клопотання про закриття провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КПК у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення належить зазначити наступне.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених статтею 130 цього Кодексу, може бути накладено протягом одного року з дня його вчинення.

Приписами ст. ст. 221, 280 та 284 КУпАП у їх сукупному зв`язку встановлено, що судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема і ст. 130 цього Кодексу. За наслідками розгляду таких справ суди першої інстанції, зокрема у разі визнання винуватості особи у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, вирішують питання щодо накладення стягнення в порядку, визначеному цим Кодексом.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП встановлено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови, зокрема, особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником.

Таким чином, у разі оскарження постанови суду першої інстанції справа не розглядається спочатку, як помилково вважає апелянт, а переглядається судом апеляційної інстанції в межах поданої апеляційної скарги та відомостей, наявних у матеріалах справи.

Отже, КУпАП чітко визначає те, що після прийняття постанови компетентним органом, справа про адміністративне правопорушення вважається розглянутою, а перебіг строків, передбачених ст. 38 КУпАП припиняється. Однак, положення цієї статті можуть бути застосовані компетентним органом вищого рівня у разі встановлення за наслідками апеляційного перегляду порушення вимог ст. 280 КУпАП у рішенні компетентного органу, що виніс оскаржувану постанову.

З відомостей матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції дотримано всіх вимог, передбачених ст. 280 КУпАП в частині визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та встановлені всі обставини, що мали значення на час розгляду цієї справи компетентним органом Нововодолазьким районним судом Харківської області. Сама справа розглянута судом першої інстанції 05.11.2024 року з винесенням постанови, якою визнано ОСОБА_2 винним та накладено на нього стягнення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, тобто у визначений ч. 6 ст. 38 КУпАП строк з моменту події адміністративного правопорушення, яка мала місце 22.12.2023 року.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання захисника Товстика О.М. про закриття провадження у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП

Дослідивши доводи апеляційної скарги та відомості, що є наявними у матеріалах справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд дійшов висновку, що подана апеляційна скарга захисника Товстика О.М. не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні Правил дорожнього руху, передбачених п. 2.5, а саме: на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції водій відмовився.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Натомість, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підтверджується наявними у справі відомостями, а саме: відомостями протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 010869 від 22.12.2023 року відповідно до якого ОСОБА_1 22.12.2023 року близько 19 години 27 хвилин Харківській області, Харківському районі, смт Нова Водолага, вул. Захисників України, поблизу буд. 7, керував транспортним засобом FORD TRANSIT CONNECT, державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння (поведінка не відповідає дійсності, тремтіння рук, підвищена жвавість). Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився під відеозапис на портативний відеореєстратор поліції TECSAR -6. Від керування транспортним засобом відсторонений, порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 010869 від 22.12.2023 року, в графі «пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, по суті порушення» зазначено «незаконна зупинка», що свідчить про те, що ОСОБА_1 , якого було ознайомлено із змістом вказаного протоколу не погодився виключно з підставами зупинки його транспортного засобу.

З відомостей додатку до протоколу про адміністративне правопорушення ААД№010869 від 22.12.2023 року вбачається, що ОСОБА_1 було роз`яснено права, передбачені ст. 10, 55, 56, 59, 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП.

Відповідно до відомостей копії посвідчення водія НОМЕР_2 ОСОБА_1 має право керування транспортним засобами категорії В, а тому не виконання правил дорожнього руху особою, яка притягається до адміністративної відповідальності в частині дотримання обов`язків водія є свідомими та умисними діями ОСОБА_1 .

Відомостями копії постанови ЕНА№1144926 встановлено, що 22.12.023 року близько 19 години 27 хвилин Харківській області, Харківському районі, смт Нова Водолага, вул. Захисників України, поблизу буд. 7, ОСОБА_1 керував транспортним засобом FORD TRANSIT CONNECT, державний номерний знак НОМЕР_1 з відсутніми бризковиками чим порушив вимоги п. 31.4.7.е Правил дорожнього руху.

З відомостей направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції вбачається, що огляд ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння не проводився у зв`язку із відмовою водія.

Відомостями рапорту поліцейського ОСОБА_3 встановлено, що 22.12.2023 року, під час патрулювання за порушення п.31.4.7 Правил дорожнього руху було зупинено автомобіль FORD TRANSIT CONNECT, державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 . Під час складання адміністративного матеріалу та винесення постанови ЕНА №1144926 за ч. 1 ст. 121 КУпАП виникли підстави вважати, що водій перебував у стані наркотичного сп`яніння та мав відповідні ознаки, а саме: тремтіння пальців рук, поведінка, яка не відповідала обстановці, підвищена жвавість. У в`язку з цим водію було запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я. ОСОБА_1 від виконання цієї законної вимоги поліцейського відмовився та був повідомлений працівником поліції про те, що відносно нього буде складено протокол про адміністративну відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП

Відомостями відеозапису фіксації обставин правопорушення, доданого до протоколу ААД№010869 встановлено, що водія ОСОБА_1 було зупинено в темний час доби за керування автомобілем без, передбачених конструкцією захисних пристроїв, а саме бризковиків. При цьому належить зазначити, що рух транспортного засобу зафіксовано на відеозапис аж до зупинки. Під час проведення процесуальних дій, щодо притягнення водія до адміністративної відповідальності, результатом якою стало складення відносно нього постанови ЕНА №1144926 від 22.12.2023 року, поліцейським у ОСОБА_1 було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: тремтіння рук, поведінка, яка не відповідає дійсності, занижена чутливість очей на світло. З цього приводу водій повідомив поліцейського що на вулиці холодно, а за останню добу він спав пару годин. Поліцейським було запропоновано особі, яка притягається до адміністративної відповідальності пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я. На цю законну вимогу ОСОБА_1 повідомив поліцейського, що від огляду він не відмовляється, однак наполягав на залученні безоплатного адвоката працівниками поліції. На цю заяву водія поліцейський повідомив ОСОБА_1 , що працівники поліції не зобов`язані залучати водію безоплатного адвоката, водночас повідомивши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності про його права самостійно скористатись послугами захисника. Аналогічні заяви ОСОБА_1 надавав працівникам поліції неодноразово, при цьому спілкуючись телефоном. З відеозапису сторонньому спостерігачу можна зрозуміти, що під час проведення процесуальних дій ОСОБА_1 спілкувався з приводу його дій у ситуації, яка склалася, а потім і взагалі викликав адвоката зобами телефонного зв`язку про що повідомив працівників поліції. Враховуючи тривалий час проведення процесуальних дій, обумовлених поведінкою особи, як притягається до адміністративної відповідальності поліцейським повідомлено ОСОБА_1 , що його дії сприймаються, як відмова від проведення огляду на сан сп`яніння та, що відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення. Водію було роз`яснено права, передбачені ст. 10, 55, 56, 59, 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП.

При цьому, апеляційний суд встановив, що протокол про адміністративне правопорушення та інші процесуальні документи складені уповноваженою державою особою. Проте ОСОБА_1 та його захисник не скористалися процесуальною можливістю та не зверталися із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва з метою ініціювання службової перевірки або притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб, якими були складені відповідні процесуальні документи у цій справі (ст. 267 КУпАП). Також стороною захисту не надано відомостей про те, що останній звертався до суду в порядку, передбаченому ст. 5, 20, 286 КАС України щодо оскарження дій або бездіяльності відповідних посадових осіб. Цих відомостей не надано суду і під час апеляційного розгляду.

Отже, враховуючи, що сторона захисту не скористалась своїм правом та не надала до суду доказів на підтвердження версії щодо незаконності дій працівників поліції під час проведення ними дій та складання матеріалів про адміністративне правопорушення за відмову ОСОБА_1 від проведення огляду на стан сп`яніння. Матеріали справи не містять відповідних відомостей що обумовлюють невинуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в письмових доказах, що долучені до матеріалів справи, відповідають дійсності, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом апеляційних доводів в цій частині.

Натомість, саме відмова від проходження огляду водія є процесуально визначальним фактом у цій справі, адже адміністративна відповідальність, встановлена ч.1 ст. 130 КУпАП, що настає в цьому випадку, саме за відмову водія у проходженні огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, що знайшло своє підтвердження у неспростованих відомостях протоколу про адміністративне правопорушення, доданих до нього доказах та інших відомостях, наявних у матеріалах справи.

Разом з цим суд апеляційної інстанції вважає належним зазначити, що приписи статей 130 та 266 КУпАП в їх невід`ємному взаємозв`язку встановлюють відповідальність за відмову від проходження огляду, яка настає у випадку відмови водія від будь-якого, визначеного законом порядку, та запропонованого (в разі наявності підстав) огляду, а недійсним є безпосередньо огляд, проведений з порушенням проведення його порядку. Відомостей про порушення проведення порядку огляду на стан сп`яніння матеріали справи не містять. Не надано таких відомостей і суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у її релевантному зв`язку із нормами Закону чинними на момент вчинення правопорушення, при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, судам слід враховувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника відповідно до встановленого Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. Якщо водій ухиляється від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків або зафіксованому технічними пристроями відеозапису, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Приписами абз. 4 п. 27 згаданої Постанови Пленуму Верховного Суду в їх релевантному зв`язку із вимогами ч.1 ст. 130 КУпАП в редакції, чинній на момент скоєння правопорушення, встановлено, що для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом.

Правопорушення вважається закінченим з моменту відмови водія транспортного засобу від проходження огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин. А тому, у працівників поліції виникають законні підстави для складання матеріалів про адміністративну відповідальність з моменту фіксування відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння в порядку встановленому законом незалежно від причин та способу надання водієм такої відмови.

За таких обставин, враховуючи зміст пункту 2.5 Правил дорожнього руху, необхідно вважати, що водій, стосовно якого є підозри про перебування його у стані сп`яніння, саме зобов`язаний пройти огляд у встановленому законом порядку. Вказаний обов`язок водія спрямований на безпеку руху, тому факт відмови від проходження такого огляду законодавство кваліфікує як окреме правопорушення з правовими наслідками, як для перебування його у стані сп`яніння. Таке належить вважати цілком виправданим та логічним, оскільки в протилежному випадку, водії, відмовляючись від такого огляду, мали б можливість приховувати свій стан, і як наслідок уникати юридичної відповідальності.

Відмова водія від проведення огляду на стан сп`яніння, надана у будь-якій формі відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, (наприклад «Функе проти Франції», «Драган Петрович проти Сербії» (Dragan Petroviж v. Serbia) від 14.04.2020 (скарга № 75229/10), S та Марпер проти Сполученого Королівства) унеможливлює по відношенню до цієї особи будь - якого примусу з метою надання нею біологічних зразків, оскільки це в розумінні положень пункту 1 статті 8 Конвенції порушує право особи на повагу до її приватного життя.

З відеозапису вбачається, що на законну вимогу поліцейського ОСОБА_1 зазначав працівникам поліції, що не відмовляється від проведення огляду на стан сп`яніння, однак огляд бажав проводити в присутності адвоката. Неодноразово просивши викликати адвоката саме працівників поліції, водночас водій засобами телефонного зв`язку отримував консультації щодо його дій з приводу обставин, які склалися. Належить зазначити, що поліцейський неодноразово та протягом тривалого часу пропонував водію пройти огляд на стан сп`яніння, однак отримував аналогічну відповідь. Зазначене свідчить, що ОСОБА_1 обізнаний щодо процедури проведення огляду та щодо свого обов`язку у його проведенні. У зв`язку із спливом тривалого часу та обраною поведінкою водія поліцейським було об`єктивно встановлено фактичне затягування часу проведення огляду особою, яка притягається до адміністративної відповідальності. Такі дії водія об`єктивно надають підстав сторонньому спостерігачу стверджувати, що ОСОБА_1 саме у такий спосіб відмовився від проведення огляду на стан сп`яніння.

Доводи сторони захисту про те, що під час проведення процесуальних дій щодо адміністративного правопорушення працівниками поліції водія ОСОБА_1 не було забезпечено захисником, що, на думку адвоката, порушило його право на захист є безпідставним з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Реалізація превентивної функції права на захист, яка спрямована на попередження можливих порушень чи незаконних обмежень прав і свобод людини і громадянина з боку органів державної влади, щодо наявності якої зазначає Конституційний Суд України у рішенні від 30.09.2009 року, з огляду на певні приписи чинного законодавства щодо проведення медичного огляду на стан сп`яніння не може бути абсолютною у демократичній державі оскільки, відповідно до ч. 4 ст. 266 КУпАП огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.

Натомість вимога, передбачена п. 2.5 ПДР щодо проведення огляду на стан сп`яніння для водія є обов`язковою. Порушення цієї вимоги тягне відповідальність за ст. 130 КУпАП з моменту фіксування відмови водія від проведення огляду на стан сп`яніння не залежно від підстав надання такої відмови.

Отже, законом встановлено обмежений час за який поліцейський зобов`язаний доставити водія до закладу охорони здоров`я. Порушення цієї вимоги призведе до недійсності проведеного огляду, і як наслідок, до уникнення водієм відповідальності за скоєне правопорушення. Факт виїзду захисника на місце зупинки транспортного засобу передбачає втрату у часі на виконання працівниками поліції імперативних вимог чинного законодавства щодо забезпечення проведення огляду водія в закладі охорони здоров`я протягом двох годин з моменту виявлення ознак сп`яніння чи перебування під впливом засобів, які знижують увагу водія, що надає особі відносно якої проводиться визначена законом правова процедура створити штучні передумови для уникнення від відповідальності. При цьому використання водієм права на захист не обмежується оскільки кожна особа може скористатись правовою допомогою за допомогою засобів дистанційного зв`язку, а саме: за допомогою телефону або месенджерів, а також викликати професійного захисника до закладу охорони здоров`я де і буде проводитись його огляд.

Більш того на цьому етапі особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не обмежена у виборі захисника за власним вибором (Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням ОСОБА_4 №13-рп/2000 від 16.11.2000 року).

З відомостей оглянутого відеозапису вбачається, що водію неодноразово протягом тривалого часу, а саме впродовж двох годин пропонувалось пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння. З огляду на отримане посвідчення водія категорії «В» ОСОБА_1 свідомо не виконав вимоги п.2.5 ПДР які зобов`язували його виконати вимогу працівників поліції щодо проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння у визначений законом спосіб, фактично затягував час проведення огляду, зазначаючи поліцейським про бажання пройти огляд на стан сп`яніння в присутності адвоката. Разом з тим належить зазначити, що працівники поліції не заперечували та не перешкоджали особі, яка притягається до адміністративної відповідальності у залученні захисника або консультацій із ним засобами телефонного зв`язку. Більш того, ОСОБА_1 більшість часу проведення процесуальних дій спілкувався засобами телефонного зв`язку щодо обставин, як склалися та отримував допомогу, зокрема і правову, що відповідає висновкам Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням ОСОБА_4 №13-рп/2000 від 16.11.2000 року. Такі дії водія дають сторонньому спостерігачу підстави вважати що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності відмовилась від проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння в обраний спосіб.

Крім того, відповідно до приписів ч. 2 ст. 68 Конституції України незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

При цьому слід зазначити, що працівниками поліції лише складається протокол про адміністративне провадження та збираються докази на підтвердження встановлених у ньому відомостей, а розгляд справи провадиться судом відповідно до ст. 221 КУпАП та переглядається судом апеляційної інстанції відповідно та порядку, передбаченому ст. 294 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Згідно відомостей матеріалів справи ОСОБА_1 скористався професійною правовою допомогою адвоката Товстик О.М., який здійснював професійний захист у суді першої інстанції, а також склав і подав апеляційну скаргу у цій справі.

Разом з тим, з огляду на особливості цієї справи належить зазначити, що вимоги чинного КУпАП не передбачають обов`язку працівникам поліції самостійно та за державний кошт залучати безоплатного захисника під час складання матеріалів про адміністративне правопорушення.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про безоплатну правчину допомогу» від 02.06.2011 року в Україні діє інститут безоплатної первинної правничої допомоги, як вид державної гарантії, що полягає в інформуванні особи про її права і свободи та обов`язки, порядок їх реалізації та виконання, відновлення прав у випадку їх порушення та порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно приписів ст. 9 цього Закону до суб`єктів надання первинної правчиної допомоги зокрема належать органи виконавчої влади; органи місцевого самоврядування; центри з надання безоплатної правничої допомоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону звернення про надання одного з видів правничих послуг, передбачених частиною другою статті 7 цього Закону, надсилаються або подаються особами, які досягли повноліття, безпосередньо до центральних та місцевих органів виконавчої влади, територіальних органів центральних органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх компетенції.

Згідно ч. 1 ст. 11-1 Закону звернення про надання одного з видів правничих послуг, передбачених частиною другою статті 7 цього Закону, подаються в усній або письмовій формі до центру з надання безоплатної правничої допомоги.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 7 Закону України «Про безоплатну правчину допомогу» безоплатна первинна правнича допомога включає такі види правничих послуг: надання правової інформації; надання консультацій і роз`яснень з правових питань; складення заяв, скарг та інших документів правового характеру (крім документів процесуального характеру); надання допомоги в забезпеченні доступу особи до вторинної правничої допомоги та медіації.

Приписами ч. 8 ст. 10 та ч. 6 ст. 11-1 цього Закону встановлено те, що якщо під час розгляду звернення про надання безоплатної первинної правничої допомоги встановлено, що особа потребує надання безоплатної вторинної правничої допомоги, орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування, який розглядає звернення, або центр з надання безоплатної правничої допомоги, який розглядає звернення зобов`язаний роз`яснити особі або її законному представникові чи патронатному вихователю порядок подання звернення про надання безоплатної вторинної правничої допомоги.

Таким чином з огляду на зміст вказаних вимог Закону вбачається, що особа, яка потребує первинної безкоштовної правової допомоги має право самостійно звернутися до органів уповноважених на надання первинної правової допомоги.

За таких обставин, посилання сторони захисту на те, що водія не було забезпечено захисником під час проведення огляду є безпідставними та необґрунтованими та розцінюються судом, як обраний спосіб захисту ОСОБА_1 , а право на захист особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у цій справі належить вважати дотриманим.

Доводи апеляційної скарги про те, що причини зупинки є надуманими працівниками поліції є безпідставними та спростовуються відомостями матеріалів справи, а саме фотографіями зупиненого транспортного засобу ОСОБА_1 .

Крім того з відеозапису вбачається, що про причину зупинки водія було проінформовано згідно із вимогами чинного законодавства, а незгода водія з такою причиною зупинки не свідчить про її протиправність. Більш того встановлення працівниками поліції за цим фактом порушення Правил дорожнього руху є підставою для зупинки транспортного засобу згідно ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію».

Доводи апеляційної скарги про те, що працівниками поліції не було виявлено ознак наркотичного сп`яніння, а також не роз`яснення прав, передбачених Конституцією України та ст. 268 КУпАП є безпідставними та спростовуються відомостями відеозапису, а також відомостями додатку до протоколу про адміністративне правопорушення та направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

З відомостей відеозапису вбачається, що працівниками поліції водію було повідомлено про виявлені у нього ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: тремтіння рук, поведінка, що не відповідає дійсності та зіниці очей, що погано реагують на світло. З цього приводу ОСОБА_1 пояснив поліцейському, що на вулиці холодно, а за останню добу він спав пару годин. Ці ознаки зазначені також і у направленні на проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Крім того з відеозапису вбачається, що водію було роз`яснено і права, передбачені ст. 10, 55, 56, 59, 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Про роз`яснення ОСОБА_1 зазначених прав свідчить також і його підпис у додатку до протоколу ААД №010869.

За таких обставин доводи апеляційної скарги у цій частині належить вважати безпідставними.

Доводи апеляційної скарги про неможливість врахування відомостей відеозапису у цій справі у зв`язку з тим, що відеозапис, долучений до матеріалів справи не є безперервним у зв`язку із недотриманням працівником поліції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису є суб`єктивними у зв`язку із наступним.

Згідно вимог ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Крім того слід звернути увагу учасників судового розгляду на особливість правового статусу доказів у провадженні по справах про адміністративні правопорушення. Статус доказів, перелік джерел, правила їх допустимості визначаються виключно національним законом. Конвенційне право та його тлумачення ЄСПЛ залишає правила допустимості доказів на розсуд держав, з поправкою на вимогу загальної справедливості судового провадження.

Національний припис закону ст. 251 КУпАП встановлює абсолютний характер джерел та змісту доказової інформації по справі «будь-які фактичні дані» та не містить критеріїв недопустимості доказів.

Матеріали цієї справи містять усі відомості, які працівники поліції та особа, яка притягається до адміністративної відповідальності вважали за необхідне до них долучити. Всі відомості оцінюються судом апеляційної інстанції у їх сукупності.

Таким чином, матеріали справи містять усі необхідні та достатні відомості, які дають підстави сторонньому спостерігачу стверджувати, що саме ОСОБА_1 порушив вимоги 2.5 Правил дорожнього руху відмовившись від проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку.

За таких обставин доводи апелянта в цій частині є суб`єктивними та розцінюються судом, як обраний спосіб захисту ОСОБА_1 .

Апеляційним судом встановлено, що місце складання протоколу про адміністративну відповідальність ОСОБА_1 , зазначене у протоколі, відрізняється від фактичного. Однак, суд апеляційної інстанції вважає таку помилку поліцейського суто технічною, яка не впливає на суть зазначеного у протоколі правопорушення. Більш того, з оглянутого відеозапису вбачається, що працівники поліції впродовж тривалого часу, фіксуючи рух транспортного засобу ОСОБА_1 , особисто зупинили його автомобіль, а тому безперервно сприймали та оцінювали усі дії особи, яка притягається до адміністративної відповідальності в порядку ст. 252 КУпАП під час керування транспортним засобом.

Щодо відомостей апеляційної скарги про існування у цій справі неформальної розмови між поліцейським та ОСОБА_1 належить зазначити, що матеріали цієї справи не містять відомостей про наявність кримінального провадження за цим фактом. Поряд з цим, відомості технічного запису, долученого до матеріалів справи стороною захисту, не містять дати та часу створення звуко- відео-запису з якого неможливо встановити місце його створення. Разом з тим, матеріали цієї справи не мають відомостей, підтверджених висновком експерта, що голоси наявні на звуко- відеозаписі належать ОСОБА_1 та працівнику поліції, причетному до складання протоколу про адміністративне правопорушення.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції не може прийняти доводи апеляційної скарги в цій частині та вважає належним роз`яснити стороні захисту, що ОСОБА_1 , та його захисник мають право звернутися до органу досудового розслідування в порядку ст. 214 КПК України для внесення цих відомостей до ЄРДР.

Оцінюючи відомості цих доказів у справі у їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку, що вони узгоджуються між собою та беззаперечно свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме: відмови особи, що притягається до адміністративної відповідальності від проходження огляду на стан сп`яніння.

Так, згідно з вимогами п. 1.3 ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктом 1.9 ПДР встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які обумовлюють необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання сторони захисту на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі захисника не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

У задоволенні клопотання захисника Товстика О.М. про закриття адміністративного провадження відносно ОСОБА_1 на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч. 6 ст. 38 КУпАП - відмовити.

Апеляційну скаргу захисника Товстика О.М. залишити без задоволення.

Постанову судді Нововодолазького районного суду Харківської області від 05 листопада 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - залишити без змін.

Роз`яснити ОСОБА_1 та його захиснику процесуальну можливість звернутися до органу досудового розслідування в порядку, передбаченому ст. 214 КПК України для внесення відомостей до ЄРДР за фактом можливого вчинення працівниками поліції кримінального правопорушення.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков