Справа № 302/13/25
Провадження № 3/302/26/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.01.2025року Суддя Міжгірського районного суду Закарпатської області Сидоренко Ю.В., за участю потерпілої ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с-ща Міжгір`я адміністративний матеріал (протокол серії ВАД № 247162 від 15.12.2024 року), який надійшов з ВП №2 Хустського РУП ГУНП України в Закарпатській області про притягнення до адміністративної відповідальності: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с.Запереділя Хустського району Закарпатської області, не працюючого, фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , м.т. НОМЕР_2 ,

за ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №247162 від 15.12.2024 року, складеного поліцейським СРПП ВП №2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області Шетеля В.В. та в якому зазначається, що 15.12.2024 року близько о 16-10 год. ОСОБА_3 , знаходячись за адресою місця проживання: АДРЕСА_1 , вчинив сварку відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та своїми діями вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП яке кваліфікується як домашнє насильство психологічного характеру.

В судове засіданні ОСОБА_3 повторно не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день та час проведення судового засідання у встановленому законом порядку, що підтверджується довідками про доставку sms-повідомлень (а.с.8,15), однак про причини неявки суду не повідомлено, документів на підтвердження поважності причин неявки, на адресу суду не надано

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_1 пояснила суду, що 15.12.2024 року у другій половині дня, біля 16-00 год. вона знаходилася за адресою свого місця проживання в АДРЕСА_1 . До будинку зайшов її колишній чоловік ОСОБА_3 та почав просити надати йому кухонні ножі, щоб поратись з свійськими тваринами. Однак, вона відмовилась їх надати, оскільки розуміла, що за станом свого здоров`я він не справиться із цим задумом та може нашкодити собі. Окрім того зазначила, що кухонне приладдя належить саме їй на праві власності, а тому вона не була зобов`язана надавати їх ОСОБА_3 . Та з цього приводу у неї з колишнім чоловіком виникла побутова сварка, в ході якої нецензурна лайка або образи ні в її адресу з боку ОСОБА_3 , ні в адресу останнього з її сторони під час конфлікту не висловлювалися. Також ОСОБА_1 вказує, що з приводу побутової сварки, яка мала місце 15.12.2024 року, вона до правоохоронних органів не зверталася, заяв до відділення поліції відносно ОСОБА_3 не подавала. Стосовно покарання ОСОБА_3 просить призначити на розсуд суду, на суворій мірі стягнення відносно ОСОБА_3 , вона не наполягає.

08.01.2025 року до суду надійшли письмові пояснення захисника ОСОБА_3 адвоката Рішка С.І., в яких він просить взяти до уваги наведені у заяві письмові пояснення та закрити провадження у даній справі № 302/13/25 відносно ОСОБА_3 у зв`язку з відсутністю події та складу право рушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

У зв`язку з чим, враховуючи скорочені строки розгляду справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст.277 КУпАП, суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутність ОСОБА_3 , на підставі наявних у справі доказів. При цьому суд також враховує, що категорія правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП не відноситься до тієї категорії справ, по яким присутність в судовому засіданні особи, яка притягається до відповідальності, є обов`язковою (ч.2 ст.268 КУпАП).

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду об`єктивно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Вивчивши надані матеріали справи, вислухавши в судовому засіданні пояснення потерпілої ОСОБА_1 , ознайомившись з письмовими пояснення захисника адвоката Рішка С.І.. суд вважає, що в діях ОСОБА_3 відсутні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративне правопорушення, виходячи з наступних підстав

Відповідно до вимог ст.245,280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно положень ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи,яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.173-2 КУпАП, вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Відповідно до п.3 ч.1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство-діяння (дії, бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

При цьому, психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії чи бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку третіх особі, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи, а також фізичне насильство це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, мордування тощо, тобто таке фізичне насильство, яке не підпадає під дії КК України.

Обов`язковим елементом складу адміністративного правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП є умисні дії або бездіяльність та наявність наслідків їх вчинення, зокрема завдання шкоди фізичному або психологічному здоров`ю потерпілого.

Проте, зі змісту складеного відносно ОСОБА_3 протоколу серії ВАД № 247162 від 15.12.2024 року не вбачається який саме вид домашнього насильства (психологічне, фізичне, економічне) було вчинено ОСОБА_3 по відношенню до ОСОБА_1 та в чому саме це насильство виражається.

Вказаний протокол не містить зазначення наслідків, які були спричинені правопорушенням, та в чому саме вони полягали.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтвердила, що між нею та колишнім чоловіком ОСОБА_3 виник конфлікт та при цьому, ОСОБА_1 заперечувала будь-які образи, нецензурну лексику з боку ОСОБА_3 на її адресу, а також заперечила факт вчинення будь-яких насильницьких дій ОСОБА_3 щодо неї.

З наявного в матеріалах справи рапорту чергового-інспектора ВП№2 Хустського РУП Бряник І.І. від 15.12.2024 року, який зареєстрований в ЖЄО за № 6238 вбачається, що офіцер поліції Сідей І.В. повідомив на службу «102» про те, що о 17:22 год. 15.12.2024 року за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_3 вчинив домашнє насильство відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_1 (а.с.3)

Отже, з доданого до матеріалів справи вищевказаного рапорту інспектора Бряник І.І. від 15.12.2024 року вбачається, що заявником за подіями 15.12.2024 року є поліцейський Сідей І.І., а не потерпіла ОСОБА_1 , зазначена як така у складеному відносно ОСОБА_3 протоколі серії ВАД № 247162, що безпосередньо було підтверджено ОСОБА_1 в судовому засіданні, зокрема наданні нею пояснення, що до правоохоронних органів з будь-якими заявами відносно колишнього чоловіка ОСОБА_3 за подіями від 15.12.2024 року, вона не зверталася.

З письмових пояснення ОСОБА_3 від 15.12.2024 року слідує, що 15.12.2024 року він не зміг зайти в будинок, оскільки двері були зачинені, тоді він пішов до іншого будинку, в якому зараз проживає та на подвір`ї зустрів свою колишню дружину ОСОБА_1 , з якою виникла сварку з приводу того, що вона не впускає його до хати, після чого він зателефонував на лінію «102» (а.с.4).

При цьому, жодних письмових пояснень свідків - очевидців подій, матеріали справи не містять.

Інших допустимих та належних доказів, які не викликали б у суду сумнівів у їх об`єктивності, органом, яким складено відповідний протокол, суду не надано.

Отже, під час судового розгляду справи не доведено належними і допустимими доказами винуватості ОСОБА_3 .

Відповідно до ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі: презумпції невинуватості (ст.62 Конституції). Тягар доведення складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган, разом з тим, особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою причетність до скоєння правопорушення.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Положення стаття 62 Конституції України, корелюються з висновками Європейського суду, і встановлюють, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Принцип презумпції невинуватості відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод з урахуванням практики її застосування Європейським судом з прав людини поширюється також на справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності з огляду на суворість застосованої до неї санкції (рішення у справах «Lutz v. Germany», § 182; «Schmautzer v. Austria»; «Malige v. France» «Езтюрк проти Німеччини» (Ozturk v. Germany), від 21 лютого 1984 року, пп. 52-54, Series A № 73; «Лауко проти Словаччини» (Lauko v. Slovakia), 2 вересня 1998 року, пп. 56-59, Reports of Judgments and Decisions 1998-VI; ухвала щодо прийнятності у справі «Рибка проти України» (Rybka v. Ukraine), заява № 10544/03, від 17 листопада 2009 року).

Враховуючи зазначені принципи слід констатувати, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд не може перебирати на себе функції захисту чи обвинувачення у справі, зокрема самостійно відшуковувати докази, змінювати фабулу інкримінованого правопорушення, викладену в протоколі (висувати обвинувачення чи змінювати його) тощо. Натомість суддя, в межах протоколу про адміністративне правопорушення, на підставі поданих доказів встановлює фактичні обставини, які підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення та встановлює наявність складу адміністративного правопорушення відповідно до формулювання інкримінованого правопорушення (обвинувачення) викладеного в протоколі про адміністративне правопорушення, яке повинно відповідати диспозиції відповідної статті Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Відповідно до судової практики ЄСПЛ «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

За висновками ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Таким чином, дослідивши протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 247162 від 15.12.2024 року та додані до нього матеріали суд констатує, що матеріали даної справи не містять відомостей про дії ОСОБА_3 , які б мали ознаки об`єктивної сторони інкримінованого йому правопорушення.

Психологічним насильством є така форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Однак важливо розрізняти поняття «сварка», «конфлікт», «насильство».

Особливостями ознак домашнього насильства є: наявність патерну (повторювані в часі інциденти множинних видів насильства); системна основа; повна влада та контроль над постраждалою особою; насильницькі дії у відносинах між близькими людьми; якщо вже є одна з форм домашнього насильства, висока ймовірність того, що й інші форми насильства можуть розвиватися.

Конфлікт особливий вид взаємодії, в основі якого лежать протилежні і несумісні цілі, інтереси, типи поведінки людей та соціальних груп, які супроводжуються негативними психологічними проявами; зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що призводить до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями.

Суд зауважує, що домашнє насильство важливо відрізняти від конфліктних стосунків. Людина, що чинить домашнє насильство, маючи значну перевагу у своїх можливостях, діє умисно, з наміром заподіяти шкоду потерпілому, порушивши його права й свободи. Ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію, несумісну з інтересами іншої сторони, зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій це конфлікт. Той факт, що оспорювані дії особою вчинялись відносно родича (член сім`ї, подружжя в т.ч. й колишнє), сам по собі не утворює складу правопорушення передбаченого відповідною частиною статті 173-2 КУпАП, за відсутності доказів прояву поведінки, характерної для домашнього насильства.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, в межах сформульованого обвинувачення в протоколі про адміністративне правопорушення, суд зауважує, що діяння ОСОБА_3 не містять ознак домашнього насильства.

З огляду на зазначене, обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, оскільки не доводяться беззаперечними доказами.

Згідно з приписами ч.1 ст.9 КУпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення установлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Враховуючи відсутність об`єктивних доказів, на підставі яких можна було б зробити однозначний та категоричний висновок про існування події правопорушення в об`єктивній дійсності, приймаючи до уваги невизнання ОСОБА_3 своєї вини, що слідує з письмових пояснень захисника Рішка С.І., суд доходить висновку про недоведеність самого факту події правопорушення та недоведеність наявності в діях ОСОБА_3 складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

З врахуванням положень статті 62 Конституції України недоведеність вини особи у вчиненні правопорушення прирівнюється до доведення її невинуватості.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене, суд вважає, що обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а досліджені у судовому засіданні докази не є достатніми для висновку про наявність складу вказаного адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_3 .

Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, не може перебирати на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що призведе до порушення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 30.05.2013 року у справі № 36673/04 «Малофєєва проти Росії» та від 20.09.2016 року у справі № 926/08 «Карелін проти Росії», Європейський суд з прав людини зауважив, що формулювання правопорушення, викладене у фабулі постанови про адміністративне правопорушення, слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведена не судом, а перед судом у змагальному процесі.

Відповідно до висновків Європейського суду з прав людини у справі «Barbera, Messegue and Jabardo v.Spain» від 06.12.1998 року (п.146) зазначено, що принцип презумпції невинуватості вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину. Всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

За змістом завдань Кодексу України про адміністративні правопорушення та загальних норм Конституції України, а також Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, вина особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути доведена належними доказами, а будь-які сумніви і протиріччя повинні трактуватися на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

На підставі вищенаведеного, відповідно до приписів п.1 ч.1 ст 247 КУпАП відсутність події та складу адміністративного правопорушення має наслідком закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення.

Враховуючи вищевикладені обставини, керуючись принципом верховенства права, закріпленого у статті 8 Конституції України, суд доходить висновку про відсутність події правопорушення та відсутність у діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП т вважає, що відсутні достатні підстави для притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за інкриміноване йому правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП, а тому, відповідно до положень п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, відсутність події та складу адміністративного правопорушення має наслідком закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 173-2 ч.1, п.1 ч.1 ст.247, ст.ст.283-284 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч.1 ст.173-2 КУпАП - закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку з відсутністю в події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова судді в справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до Закарпатського апеляційного суду через Міжгірський районний суд Закарпатської області.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя

Міжгірського районного суду

Закарпатської області Ю.В. СИДОРЕНКО