ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2025 року суддя Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Пащенко Т.П., розглянувши адміністративні матеріали, які надійшли від Ізмаїльського районного відділу поліції Головного управління національної поліції в Одеській області відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.126, ч.3 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до представлених матеріалів 23.12.2024 року о 22 год. 20 хв. ОСОБА_1 по вул. Нахімова біля буд. №74 в м.Ізмаїлі Одеської області, керував автомобілем «Audi A4», д.н.з. НОМЕР_1 , належний йому, з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини роту). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 (далі ПДР) та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст.130 КУпАП.

Також, згідно матеріалів справи, ОСОБА_1 керував транспортним засобом не маючи права керування транспортним засобом, правопорушення вчинено повторно протягом року, чим порушив п.2.1.а. ПДР, за що передбачена відповідальність ч.5 ст. 126 КУпАП.

Постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10.07.2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Постанова суду набрали чинності.

Постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 29.10.2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП. Постанова суду набрали чинності.

Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматизованому режимі серії ЕНА №2245794 від 27.05.2024 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 126 КУпАП. Постанова не оскаржувалася.

Згідно з довідкою начальника САП Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області від 24.12.2024 року ОСОБА_1 посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії не отримував.

Притягуваний ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. 23.01.2025 оку надав суду заяву, в якій вказав, що свою вину визнає у повному обсязі, просить суд розглянути справу у його відсутність.

Справу може бути розглянуто під час відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (ч. 1 ст. 268 КУпАП).

Оскільки є дані про своєчасне сповіщення притягуваного ОСОБА_1 про місце і час розгляду справи і від нього не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, суд у відповідності до ч. 1 ст. 268 КУпАП вважає за можливе розглянути справу у його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що в діях водія ОСОБА_1 наявні ознаки складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 126, ч.3 ст.130 КУпАП, з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці данні встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Згідно частини 3 ст.130 КУпАП адміністративна відповідальність настає за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, вчинені особою, яка двічі протягом року піддавалася адміністративному стягненню за керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ч.5 ст. 126 КУпАП адміністративна відповідальність настає за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті.

Згідно ч.ч.2-4 ст.126 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою: 1) запобігання правопорушенню, виявлення або фіксування правопорушення, охорони та захисту публічної безпеки, особистої безпеки осіб і власності від протиправних посягань; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Зі змісту ч. 1 ст. 266 КУпАП випливає, що оглядові на стан алкогольного сп`яніння підлягають особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до п. 2.5. Правил дорожнього руху (далі ПДР) водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Однак, з сукупності усіх досліджених судом доказів випливає, що ОСОБА_1 в порушення вимог п. 2.5 ПДР, на вимогу поліцейських пройти у встановленому порядку огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння відмовився.

Той факт, що ОСОБА_1 протягом року вчинив адміністративне правопорушення, передбачені ч.1 ст. 130 КУпАП та ч.2 ст.130 КУпАП, підтверджується довідкою начальника САП Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області від 24.12.2024 року та постановами суддів Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10.07.2024 року, 29.10.2024 року.

Відповідно до п. 2.1.а. ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Той факт, що ОСОБА_1 протягом року повторно вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.ч.2-4 ст.126 КУпАП, підтверджується довідкою начальника САП Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області від 24.12.2024 року та постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2245794 від 27.05.2024 року.

Отже, аналіз сукупності усіх даних, що містяться в досліджених у суді доказах, дозволяє суду дійти висновку про наявність адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 126 та ч.3 ст. 130 КУпАП, та про доведеність винності ОСОБА_1 в їх вчиненні.

Згідно з довідкою начальника САП Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області від 24.12.2024 року ОСОБА_1 посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії не отримував.

Згідно положень ст. 23 КУпАП, адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Суд враховує характер вчинених ОСОБА_1 правопорушень, його особу, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують його відповідальність, а також те, що ОСОБА_1 вчинив умисні правопорушення, характер яких вказує на те, що вони є грубими.

Частиною 5 ст. 126 КУпАП передбачено накладення штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

Судом розглянуто обидва протоколи про адміністративні правопорушення відповідно до вимог ст. 36 КУпАП, а саме, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Отже, враховуючи зазначені обставини справи, беручи до уваги особу ОСОБА_1 , санкцію ч. 3 ст. 130 КУпАП, суд дійшов висновку про те, що для його виховання в дусі додержання законів України, а також запобігання нових правопорушень, буде достатнім застосування адміністративного стягнення у виді штрафу в межах санкції за вчинене правопорушення, передбачає ч.3 ст. 130 КУпАП, оскільки в даному випадку таке стягнення повністю досягне мети його застосування, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав для накладення більш суворого стягнення, з числа передбачених санкцією ч.3 ст. 130 КУпАП, а саме такого стягнення, як адміністративний арешт.

Враховуючи, що санкцією частини 3 ст.130 КУпАП встановлений безальтернативний вид стягнення у виді накладення штрафу на водіїв у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк десять років та з конфіскацією транспортного засобу, який є у приватній власності порушника, суд дійшов висновку про необхідність накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 51 000,00 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк десять років, без конфіскації транспортного засобу, так як суду не надано належних доказів знаходження у приватній власності у порушника транспортного засобу, яким він керував.

На підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» ОСОБА_1 слід звільнити від сплати судового збору, оскільки відповідно до наданого посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого 27.10.2023 року, він є інвалідом ІІ групи.

Керуючись ст. ст. 27, 36, 126, 130, 283 285 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків « НОМЕР_3 », визнати винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 126, ч. 3 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 51 000,00 (п`ятдесят одна тисячу гривень нуль копійок) гривень, з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів на строк десять (10) років, без оплатного вилучення транспортного засобу.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова про накладення адміністративного стягнення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги та підлягає зверненню до виконання протягом трьох місяців з моменту її винесення. В разі ж оскарження постанови перебіг строку давності звернення її до виконання зупиняється до розгляду скарги.

Суддя: Т.П.Пащенко