КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2025 року

справа № 760/29616/24

провадження № 33/824/922/2025

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Музичко С.Г., розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 12 грудня 2024 року, у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 12 грудня 2024 року накладено на ОСОБА_1 стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (850 грн.) Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 605,60 грн. на користь держави.

Не погоджуючись із постановою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, провадження у справі закритиза відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування вимог посилається на те, що постанова суду є незаконною та необґрунтованою, на підставі чого підлягає скасуванню. Зазначає, що з моменту отримання відомостей про вчинення ним правопорушення до моменту розгляду справи пройшло більше 6 місяців, а тому провадження підлягає закриттю. Вважає, що відсутній суб`єктивний склад правопорушення, у зв`язку з відсутністю умислу, адже ОСОБА_1 не ухилявся від декларування, не бажав приховати свої доходи та майно, а допустив помилку у строках подачі декларації. Посилається на те, що дане адміністративне правопорушення є малозначним, а тому суд мав застосувати такий захід впливу, як усне зауваження.

В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

Відповідно до протоколу № 984 про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією від 15.11.2024 року ОСОБА_2 25.04.2023року припинивши діяльність, пов`язану з виконання функцій держави або місцевого самоврядування, несвоєчасно, без поважних причин 03.04.2024 о 10:35 год. подав щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави, або місцевого самоврядування, за минулий 2023 рік (після звільнення).

Як було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 на підставі наказу № 585-ОС керівника Київського апеляційного суду від 28.09.2022 призначений на посаду головного спеціаліста відділу забезпечення діяльності колегії суддів з розгляду апеляційних скарг на ухвали слідчих суддів Київського апеляційного суду.

29.11.2022 ОСОБА_1 на підставі наказу № 707-ОС керівника Київського апеляційного суду присвоєно черговий 9 (девятий) ранг державного службовця.

28.09.2022 ОСОБА_1 ознайомлений з вимогами Закону України «Про запобігання корупції».

Відповідно до наказу № 256-к керівника Київського апеляційного суд від 20.04.2023 ОСОБА_1 звільнено з вищезазначеної посади 25.04.2023.

03.04.2024 ОСОБА_1 подав декларацію за 2023 рік (після звільнення), а 17.05.2024 подав декларацію за 2022 рік, що підтверджується витягами послідовності дій користувача «Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважений на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» станом на 19.05.2024.

Відповідно до положень статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Положеннями статті 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в даному випадку, передбаченого статтею 172-6 КУпАП, у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За диспозицією ч. 1 ст. 172-6 КУпАП несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, - тягне за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з підпунктом «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» державні службовці є суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону.

Частиною 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а", "в"-"ґ" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Абзацом 4 ч. 2-7 розділу ХІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про запобігання корупції» установлено, що з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану" здійснення заходів фінансового контролю, передбачених розділом VII цього Закону (зокрема подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування), відновлюється у повному обсязі та здійснюється у порядку та строки, визначені цим Законом (у тому числі з урахуванням особливостей, встановлених частинами сьомою - чотирнадцятою статті 45 цього Закону).

Абзацом 1 ч. 2-7 розділу ХІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про запобігання корупції» установлено, що особи, які у 2022-2023 роках не подали декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до статті 45 цього Закону, і кінцевий строк для подання яких настав до дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану", подають такі декларації не пізніше 31 січня 2024 року. Суб`єкти декларування, зазначені у частинах сьомій - чотирнадцятій статті 45 цього Закону, подають відповідні декларації у строки, встановлені частинами сьомою - чотирнадцятою статті 45 цього Закону, якщо відповідні декларації не було подано раніше.

В той же час, судом встановлено, що відповідно до публічної частини Реєстру ОСОБА_1 подав декларацію особи, яка припинила діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий 2023 рік (після звільнення) 03.04.2024 року, подав щорічну декларацію за 2022 рік 17.05.2024 року, а отже, подав кожну з таких декларацій не своєчасно.

Обставин, які б свідчили про наявність поважних причин для пропуску встановленого законом строку на подачу вказаних вище декларацій ОСОБА_1 не наведено, а судом в ході судового розгляду - не встановлено, документи на підтвердження таких обставин у матеріалах провадження відсутні та не були надані в судовому засіданні.

Скаржник в своїй апеляційній скарзі посилається на те, що з моменту отримання відомостей про вчинення ним правопорушення до моменту розгляду справи пройшло більше 6 місяців, а тому адміністративне провадження підлягає закриттю.

Відповідно до частини 4 статті 38 КУпАП, адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених статтями 212-15, 212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

При цьому особливістю правопорушень, пов`язаних з корупцією, є те, що початок перебігу строку для накладення адміністративного стягнення розпочинається з дня його виявлення незалежно від того, чи є зазначене порушення триваючим.

Момент виявлення порушення не можна ототожнювати з часом складення протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки останній є засобом не виявлення, а фіксації правопорушення. Факт виявлення порушення це окрема подія, яка завжди передує складанню протоколу про вчинення порушення.

У законодавстві чітко не визначено, що є моментом виявлення правопорушення, тоді як судова практика послідовно пов`язує цей момент з днем виявлення правопорушення саме органом, який уповноважений на складання відповідного протоколу про адміністративне правопорушення, як початкового етапу процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності. Днем виявлення правопорушення слід вважати день, коли до уповноваженого органу надійшли будь-які відомості про можливе вчинення адміністративного правопорушення (постанова Верховного Суду від 28.02.2019 в справі №149/2498/17).

З матеріалів справи вбачається, що Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України отримав лист № 47-07/56725-24 від 02.08.2024 року, направлений Національним агентством з питань запобігання корупції, в якому йдеться про те, що Національним агентством було встановлено, що ОСОБА_1 несвоєчасно подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування ( а.с. 13).

Отже датою виявлення вчиненого ОСОБА_1 правопорушення є 02.08.2024.

Враховуючи викладене, строк для накладення адміністративного стягнення, передбачений частиною 4 статті 38 КУпАП на момент розгляду справи не сплинув.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що дане адміністративне правопорушення є малозначним, а тому суд мав застосувати такий захід впливу, як усне зауваження.

Відповідно до вимог ст. 22 КУпАП, при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Посилання апелянта про звільнення його від адміністративної відповідальності за малозначністю є непереконливими, з огляду на те, що адміністративне правопорушення вчинене ним, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, не може бути визнано малозначним, оскільки є корупційним правопорушенням, тяжкість якого обумовлена ступенем недовіри суспільства до осіб, уповноважених на виконання функцій держави.

Даних про те, що вчинене ОСОБА_1 правопорушення, пов`язане з корупцією, є малозначним, матеріали справи не містять.

Апеляційний суд зауважує, що склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.172-6 КУпАП є формальним, тобто таким, який не передбачає обов`язкових елементів об`єктивної сторони - мети, мотивів та наслідків, для констатації наявності якого встановлення суспільно небезпечних наслідків не вимагається.

Для визнання зазначеного правопорушення закінченим не потрібне настання наслідків - воно вважається умисним за умови усвідомлення особою протиправного характеру своїх дій чи бездіяльності.

Таке, усвідомлення презюмується, адже особа, зазначена в п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», була допущена у встановленому законом порядку до виконання функцій держави, пройшла спеціальну перевірку, була попереджена і виконувала вимоги законодавства щодо фінансового контролю.

Крім того, згідно з попередженням від 28 вересня 2022 року вбачається, що ОСОБА_1 ознайомлений з вимогами та обмеженнями, встановленими Законом України «Про запобігання корупції».

Зазначене свідчить, що ОСОБА_1 був ознайомленим з положеннями Закону України «Про запобігання корупції» щодо вимог про фінансовий контроль і, будучи суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язане з корупцією, не міг не розуміти, що стосовно нього застосовуються вимоги щодо фінансового контролю.

При вирішенні питання про накладення адміністративного стягнення, районним судом було враховано обставини правопорушення, дані про особу, яка притягується до відповідальності, зокрема те, що ОСОБА_1 раніше не притягувався до адміністративної відповідальності, обставини, що пом`якшують його відповідальність - фактичне визнання вини, а також відсутність обставин, що обтяжують його відповідальність, докази наявні у матеріалах справи.

Апеляційний суд враховує, що такий розмір штрафу є мінімальним відповідно до санкції ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, та погоджується з висновками суду першої інстанції, що призначення саме такого адміністративного стягнення на переконання суду є необхідним і достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, такий вид та розмір стягнення не є завідомо непомірним та сприятиме виконанню завдань КУпАП.

Відтак, визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях останнього складу зазначеного адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, оскільки цей висновок ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні обставин даної справи, що стосуються часу, суті адміністративного правопорушення та вини вказаної особи у його вчиненні.

Враховуючи наведе, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 12 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя