Справа № 152/1563/24
Провадження № 33/801/90/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Роздорожна А. Г.
Доповідач: Матківська М. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2025 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Матківська М. В.,

розглянувши апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

на постанову Шаргородського районного суду Вінницької області від 11 грудня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

Встановив:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 164971, який складено 02 листопада 2024 року о 23 год 47 хв, водій ОСОБА_1 02 листопада 2024 року о 23 год 17 хв с. Михайлівка по вул. Центральна, керувала транспортним засобом BMW X5, державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з ротової порожнини, порушення координації рухів, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою алкотестера «Драгер» та в медичному закладі КНП «Шаргородська міська лікарня», водій відмовилася, що зафіксовано на нагрудну бодікамеру поліцейського, чим порушила вимоги п. 2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Шаргородського районного суду Вінницької області від 11 грудня 2024 року ОСОБА_1 визнати винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 17 000,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 605,60 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначила, що постанову суду першої інстанції вважає незаконною та такою що винесена з порушенням норм матеріального права, тому просить її скасувати і закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Також просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції у зв`язку з тим, що вона у судовому засіданні присутня не була, копію оскаржуваної постанови не отримувала, а про результат розгляду дізналась після ознайомлення захисника з матеріалами справи 25 грудня 2024 року.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що судом першої інстанції справу було розглянуто без її участі, вона належним чином не повідомлялась про дату і місце судового засідання, оскільки жодних повідомлень про розгляд справи 11 грудня 2024 року ні з суду ні з інших джерел вона не отримувала, а тому суд позбавив її права надати докази своєї невинуватості у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вона не відмовлялась від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння та на відео з бодікамер не зафіксовано такого факту.

При працівники поліції в ході спілкування з нею не перевіряли ознаки сп`яніння взагалі, не зазначали про наявність таких ознак у неї, відтак у поліцейських були відсутні обґрунтовані підстави для висловлення їй вимоги щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Вважає, що якщо водієві не було запропоновано пройти огляд в медичному закладі шляхом вручення водію письмового направлення, то підстави для притягнення такого водія до відповідальності за статтею 130 КУпАП, відсутні.

В судове засідання особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та її захисник адвокат Ільїчов С. Д. не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового засідання (а. с. 35-36). Захисник ОСОБА_1 адвокат Ільїчов С. Д. надіслав 22 січня 2025 року заяву, якою просить розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 провести без її участі та без участі її захисника адвоката Ільїчова С. Д.

Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП такі обставини не перешкоджають розгляду справи у відсутність особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та її захисника адвоката Ільїчова С. Д.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, переглянувши відеозаписи із нагрудних камер поліцейських, дійшов висновку, що заява про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду підлягає до задоволення, а апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до частини 2 статті 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Згідно вимог статті 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Як свідчать матеріали справи оскаржувану постанову судом першої інстанції винесено 11 грудня 2024 року за відсутності ОСОБА_1 (а. с. 11-12), при цьому копію постанови згідно супровідного листа направлено правопорушниці 12 грудня 2024 року (а. с. 13). Відомостей щодо направлення та отримання копії постанови ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

20 грудня 2025 року захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Ільїчов С. Д. подав клопотання про залучення його у справі захисником та про ознайомлення з матеріалами справи (а. с. 15-23).

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 було подано через підсистему «Електронний суд» її захисником адвокатом Ільїчовим С. Д. 28 грудня 2024 року (а. с. 25-33).

Такі обставини вказують на поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду, а тому цей строк підлягає поновленню.

Відповідно до частини 7 статті 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, проте не обмежений її доводами, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України суди, як і інші органи державної влади, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Окрім того, згідно з приписами статті 277-2 КУпАП повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи. Інші особи, які беруть участь у провадженні по справі про адміністративні правопорушення, повідомляються про день розгляду справи в той же строк.

Аналіз наведених вище правових положень статей 268, 277-2 КУпАП дає можливість дійти висновку, що про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення особа повідомляється не пізніше як за три доби до дати розгляду справи. В процесі розгляду справи особа, яка притягується до адміністративної відповідальності має право користуватися правами передбаченими статтею 268 КУпАП.

Закріплюючи процесуальні гарантії прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі й на участь у розгляді її справи, положення КУпАП містять й певні застереження, націлені на забезпечення належної реалізації компетентними органами (особами) наданих їм повноважень, зокрема передбачені щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише у випадку наявності даних, що підтверджують належне повідомлення такої особи про місце і час розгляду справи.

З цього приводу свою правову позицію у постанові від 30 січня 2020 року (справа № 482/9/17, адміністративне провадження № К/9901/38702/18) висловив КАС ВС, зазначивши, що обов`язок повідомляти особу про місце і час розгляду справи не пізніше ніж за три дні до дати розгляду справи про адміністративне правопорушення вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за три днів до дати розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа. Повідомлення має на меті забезпечення участі особи у розгляді уповноваженим державним органом справи про адміністративне правопорушення та такий висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 742/3757/16-а, від 31 січня 2019 року у справі № 760/10803/15-а, від 19 вересня 2019 року у справі № 686/21230/16-а, від 30 вересня 2019 року у справі № 486/92/17, від 14 листопада 2019 року у справі № 815/1570/16, від 06 грудня 2019 року у справі № 804/7725/17, від 24 грудня 2019 року у справі № 360/403/19.

Також суд зазначив, що особі, до якої застосовується адміністративна санкція, повинно бути забезпечено право завчасно знати про час та місце розгляду справи. Це право є гарантією реалізації інших прав - на участь в розгляді справи про адміністративне правопорушення, висловлення заперечень, надання доказів, захист тощо.

В оскаржуваній постанові, суд першої інстанції вказує, що в судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася, проте була належним чином повідомлена про дату, час та місце його проведення, шляхом направлення СМС-повідомлення про виклик до суду. Таким чином, ОСОБА_1 відомо про розгляд у Шаргородському районному суді справи відносно неї, однак остання, не прибувши до суду на визначені дату та час для розгляду справи про адміністративне правопорушення, своїми фактичними діями ігнорує виклик, що вказує про її небажання брати участь в розгляді справи (а. с. 11-12).

Згідно сталої судової практики надсилання судових повісток (повідомлень) через додаток Viber є належним способом повідомлення за таких умов: сторона надала згоду на такий спосіб комунікації; суд має підтвердження доставки повістки.

Крім того, у випадку, якщо особа, звертаючись до суду, в заяві по суті справи, або в заяві з процесуальних питань, вказала свою електронну пошту, номер телефона, яка не є офіційною, то слід вважати, що вона погоджується на отримання кореспонденції (повідомлень) саме на цю електронну пошту чи номер телефону, тобто, діє презумпція обізнаності особа має цікавитися чи отримано нею кореспонденцію (повідомлення) від суду.

Як вбачається з матеріалів справи, засоби телефонного зв`язку ОСОБА_1 вперше особисто зазначено захисником ОСОБА_1 адвокатом Ільїчовим С. Д. у поданій ним заяві про ознайомлення з матеріалами справи вх. № 7601 від 20 грудня 2024 року (а. с. 15-23).

У долученій до матеріалів справи заявці на отримання судових повісток, повідомлень в електронному вигляді за допомогою СМС-повідомлення відсутній підпис ОСОБА_1 , що у контексті дослідженого відеозапису свідчить про відсутність волевиявлення правопорушниці на такий спосіб комунікації, принаймні до подання її захисником адвокатом Ільїчовим С. Д. клопотання вх. № 7601 від 20 грудня 2024 року.

Тому, направлення текстового повідомлення в додатку «Viber», судом першої інстанції не може вважатися належним повідомленням про дату, час та місце розгляду справи, оскільки в матеріалах справи відсутня відповідна згода правопорушника про можливість повідомлення її про призначення справи до розгляду шляхом надсилання їй текстових повідомлень з використанням засобів мобільного зв`язку, та особисто вперше зазначено номер телефону за яким ОСОБА_1 бажає отримувати інформацію 20 грудня 2024 року, тобто після винесення оскаржуваної постанови.

Отже, суд першої інстанції, в порушення вимог ст. 268 КУпАП розглянув справу у відсутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за відсутності даних про своєчасне її сповіщення про дату, час і місце розгляду справи.

Порушення судом першої інстанції вимог ст. 268 КУпАП є підставою для скасування постанови.

Зі змісту ст. 294 КУпАП вбачається, що, якщо скасування постанови суду першої інстанції відбулося через процесуальні порушення, апеляційний суд повинен дослідити обставини справи, оцінити докази та вирішити питання правопорушення самостійно.

За правилами статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, згідно вимог статті 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно роз`яснень, наданих у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23 грудня 2005 року при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно з пунктом 2.5. Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частиною першою статті 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, відповідальність за вказаною статтею настає не лише за керування транспортним засобом у стані сп`яніння, а так само і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідного огляду. Тобто, факт відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння сам по собі утворює склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 164971 від 02 листопада 2024 року водій ОСОБА_1 02 листопада 2024 року о 23 год 17 хв с. Михайлівка по вул. Центральна, керувала транспортним засобом BMW X5, державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з ротової порожнини, порушення координації рухів, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою алкотестера «Драгер» та в медичному закладі КНП «Шаргородська міська лікарня», водій відмовилася, що зафіксовано на нагрудну бодікамеру поліцейського (а. с. 1).

До протоколу долучено: акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого підставами для проведення огляду стали виявлені ознаки: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, поведінка, що не відповідає обстановці (а. с. 2); направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а. с. 3); витяг адмінпрактики, згідно якого під час зупинки транспортного засобу на ОСОБА_1 накладено стягнення за ч. 2 ст. 126 КУпАП, а саме у зв`язку з керуванням транспортним засобом особою, яка не має права керувати таким транспортним засобом п. 2.1.а ПДР (а. с. 4).

Також до матеріалів справи долучено відеозапис із нагрудної камери поліцейського, на якому зафіксовано подію, що мала місце при складанні протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 164971 від 02 листопада 2024 року, а саме факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння шляхом ухилення від проходження такого огляду (а. с. 7).

Відповідно до частин 1 і 2 статті 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Частиною 3 цієї статті передбачено, що у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду визначена Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі Інструкція).

Так згідно з пунктом 2 розділу І цієї Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння згідно з пунктом 3 розділу І Інструкції є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Згідно з пунктом 1 розділу ІІ Інструкції за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

Відповідно до пункту 7 розділу І Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення, відповідно до ст. 266 КУпАП.

Відповідно до Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103, водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я (пункт 6).

Згідно пункту 4 розділу 10 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі від 07 листопада 2015 року № 1395 огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Наявні матеріали відеозапису долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

З`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, які узгоджуються між собою, апеляційний суд приходить до висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки вона керувала транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння і відмовилась на вимогу працівників поліції від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі КНП «Шаргородська міська лікарня», що зафіксовано на відеозапис.

Доводи апеляційної скарги такого висновку не спростовують.

За правилами статті 251 КУпАП, відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції був досліджений долучений до матеріалів про адміністративне правопорушення відеозапис з нагрудної камери інспектора патрульної поліції, який приймав участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав

Даний відеозапис є належним та допустимим доказом, оскільки він отриманий у встановленому законом порядку та дозволяє повно і всебічно встановити обставини вчиненого ОСОБА_1 правопорушення.

Як вбачається із долученого відеозапису, після зупинки транспортного засобу BMW X5, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , остання в категоричній формі відмовлялась виконувати законні вимоги поліцейських, намагалась залишити місце зупинки транспортного засобу, тобто фактично здійснювала керування транспортним засобом після його зупинки незважаючи на заборону вчинення таких дій. У подальшому зупинившись за адресою вул. Центральна с. Михайлівка Жмеринського району Вінницької області, ОСОБА_1 на пропозицію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу чи в медичному закладі охорони здоров`я КНП «Шаргородська міська лікарня» відповіла відмовою, оскільки вважала що вона не є водієм, а доказів керування транспортним засобом немає.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_1 не відмовлялась від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння та що у поліцейських були відсутні обґрунтовані підстави для висловлення їй вимоги щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, апеляційний суд розцінює критично, оскільки ці доводи пов`язані з некоректним аналізом законодавства та повністю спростовуються відеозаписом з місця події.

У постанові Касаційного Кримінального Суду Верховного Суду від 20 жовтня 2020 року у справі № 444/2115/17 зроблено висновок, що невиконання вимоги працівника поліції, яка, очевидно, входить до кола його повноважень, не може бути визнана правомірним, якщо особа, виходячи зі своєї оцінки ситуації, вважає таку вимогу безпідставною, і навіть якщо в подальшому виявиться, що ця вимога ґрунтувалася на неправильній оцінці ситуації поліцейським і не мала достатніх підстав.

Отже, невиконання законної вимоги поліцейського не допускається. Правопорушник володіє правом оскаржувати незаконні, на його думку, дії працівників поліції, однак ухилення від виконання вимоги працівника поліції на момент оголошення такої вимоги не може вважатися допустимим способом захисту ймовірно порушених прав та свідчить виключно про зухвале нехтування громадянином встановленого законодавством порядку.

При вирішанні цього питання, необхідно враховувати, що відповідно до п. 2.5 ПДР України водій транспортного засобу повинен не просто погодитись на проведення огляду на стан сп`яніння, а своєю процесуальною поведінкою забезпечити реальну можливість проведення такого огляду і не створювати перешкоди для проведення такого огляду, висуваючи безпідставні умови, які значно ускладнюють або взагалі унеможливлюють проведення такого огляду.

Дії ОСОБА_1 на місці зупинки транспортного засобу свідчать саме про ухилення від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, оскільки вона, ігноруючи законні вимоги працівників поліції, створювала перепони для свого освідування, що ними правомірно розцінено як відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

При цьому думка ОСОБА_1 про те, що якщо їй поліцейські не демонструють відео зупинки транспортного засобу чи порушення нею ПДР України, що стало підставою для її зупинки, є помилковою, та жодним чином не звільняє її від відповідальності за вчинене правопорушення.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність правопорушення, винність особи тощо. Водночас, стаття 254 КУпАП передбачає, що протокол про адміністративне правопорушення складається уповноваженою посадовою особою без вирішення питання про винуватість особи.

Згідно зі статтею 278 КУпАП, розгляд справи про адміністративне правопорушення передбачає оцінку доказів, у тому числі відеозаписів, що здійснюється органом (посадовою особою), уповноваженим на такий розгляд. Поліцейський, складаючи протокол, не розглядає справу по суті, а лише фіксує факт події, що, на його думку, містить ознаки правопорушення.

Таким чином, на місці зупинки транспортного засобу поліцейський не зобов`язаний надавати правопорушнику для ознайомлення відеоматеріали, оскільки ці матеріали є доказами, що підлягають оцінці під час розгляду справи компетентним органом (судом). Остаточне вирішення питання про їхню доказову силу здійснюється саме під час розгляду справи відповідно до статті 252 КУпАП.

Апеляційний суд звертає увагу на процесуальну поведінку ОСОБА_1 , яка проявляла зухвалість, перебивала роз`яснення поліцейських та не слухала їх, використовувала непристойні й зневажливі висловлювання на адресу поліцейських, нецензурні слова, а також відмовлялася належним чином виконувати їх законні вимоги.

З огляду на це, твердження в апеляційній скарзі про те, що не вручення письмового направлення на медичний огляд виключає можливість притягнення водія до відповідальності за ст. 130 КУпАП, суд відхиляє, оскільки саме ОСОБА_1 своєю поведінкою унеможливила проходження огляду на стан сп`яніння, не виявила бажання ознайомитися з матеріалами, складеними поліцейськими, і не залишилася на місці зупинки до завершення їх оформлення.

Як свідчать матеріали справи протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 164971 від 02 листопада 2024 року відносно ОСОБА_1 складено у відповідності до вимог, встановлених ст. 256 КУпАП, уповноваженим на такі дії працівником поліції, у спосіб, з підстав та з дотриманням порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 256 КУпАП ОСОБА_1 мала можливість висловити свої зауваження щодо змісту протоколу про адміністративне правопорушення, зокрема зазначити про те, що вона не відмовляється від проходження огляду, бажає пройти його тощо, у графі «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення» або у своїх письмових поясненнях.

Однак, як вже зазначено, ОСОБА_1 вирішила не залишатися на місці зупинки транспортного засобу до завершення оформлення адміністративних матеріалів, надати будь-які пояснення бажання не проявила.

Усі зауваження стосовно оформлення адміністративного матеріалу не є суттєвими та не спростовують факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують фактів, викладених у матеріалах справи, а тому судом апеляційної інстанції відхиляються.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Апеляційний суд враховує, що викладені в постанові висновки прийнятого рішення і його мотивування є достатніми й зрозумілими та відповідають вимогам закону. Об`єктивних підстав ставити під сумнів належність, допустимість та достовірність наведених доказів і викладених обставин суд апеляційної інстанції не вбачає.

Таким чином апеляційний суд вважає, що вина ОСОБА_1 доведена повністю, в її діях наявний факт події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно статті 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні у справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

Постановив:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Шаргородського районного суду Вінницької області від 11 грудня 2024 року

Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Шаргородського районного суду Вінницької області від 11 грудня 2024 року скасувати та прийняти нову постанову.

ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накласти на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 грн. (сімнадцять тисяч гривень) на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок) на користь держави.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

СуддяМ. В. Матківська