Справа № 455/123/25
Провадження № 3/455/126/2025
П О С Т А Н О В А

22 січня 2025 року м.Старий Самбір

Суддя Старосамбірського районного суду Львівської області Івасенко С.М., розглянувши матеріали справи, що надійшли з Управління стратегічних розслідувань у Львівській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Сушиця Самбірського району Львівської області, жительки та зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , громадянки України, працює медичною сестрою, є присяжною Старосамбірського районного суду Львівської області,

за ч.1 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП),

В С Т А Н О В И В :

21 січня 2025 року до Старосамбірського районного суду Львівської області з Управління стратегічних розслідувань у Львівській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч. 1 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) стосовно ОСОБА_1 .

Відповідно до протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 21.01.2025 року автоматизованою системою документообігу суду для розгляду цієї справи визначено суддю Івасенко С.М.

Під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення з`ясувалося, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , є присяжною Старосамбірського районного суду Львівської області та неодноразово брала участь у судових засіданнях впродовж 2021-2024 років, що підтверджується інформацією Старосамбірського районного суду Львівської області ( вих. №01-28/12/2024 від 22.11.2024 року). Постало питання можливості розгляду справи суддею Старосамбірського районного суду Львівської області і чи такий розгляд не викличе сумніву в безсторонності і неупередженості не лише в очах стороннього спостерігача , але й особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Вирішуючи це питання, виходжу з наступного.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ч.2 ст.246 КУпАП, порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Адміністративне правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_1 , належить до правопорушень, пов`язаних з корупцією.

Згідно ст. 257 КУпАП протокол надсилається органу, уповноваженому розглядати справу про адміністративне правопорушення. У разі вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, службовою особою, яка працює в апараті суду, протокол разом з іншими матеріалами надсилається до суду вищої інстанції для визначення підсудності (ч. 3 ст. 257 КУпАП).

ОСОБА_1 є присяжною Старосамбірського районного суду Львівської області.

Відповідно до ст. 124 Конституції України народ безпосередньо бере участь у здійсненні правосуддя через присяжних.

Відповідно до ст. 1 Закону України »Про судоустрій і статус суддів» судову владу реалізовують судді та, у визначених законом випадках, присяжні шляхом здійснення правосуддя у рамках відповідних судових процедур.

Відповідно до ст. 63 68 Закону України »Про судоустрій і статус суддів» присяжним є особа, яка у випадках, визначених процесуальним законом, та за її згодою вирішує справи у складі суду разом із суддею або залучається до здійснення правосуддя. Присяжні виконують обов`язки, визначені пунктами 1, 2, 4-6 частини сьомої статті 56 цього Закону.

Відповідно до ст. 68 Закону України »Про судоустрій і статус суддів» присяжним за час виконання ними обов`язків у суді виплачується винагорода, розрахована виходячи з посадового окладу судді місцевого суду з урахуванням фактично відпрацьованого часу в порядку, визначеному Державною судовою адміністрацією України. На присяжних поширюються гарантії незалежності і недоторканності суддів, установлені законом, на час виконання ними обов`язків із здійснення правосуддя. За обґрунтованим клопотанням присяжного заходи безпеки щодо нього можуть уживатися і після закінчення виконання цих обов`язків.

Очевидно, що розгляд справи про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, щодо присяжного суддею того самого суду, де присяжний реалізовує судову владу нарівні із професійними суддями, може викликати у стороннього спостерігача об`єктивне побоювання щодо неупередженості, безсторонності та справедливості такого розгляду. Який би відкритий і прозорий не був би такий процес - в очах суспільства і особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, все одно можуть виникнути сумніви і недовіра до рішення, прийнятого за результати розгляду такої справи.

І такі побоювання та об`єктивні сумніви неможливо подолати ні застосуванням процедури розкриття інформації, оскільки і так відомо, що і суддя, і присяжний здійснюють правосуддя в одному суді, ні застосуванням інституту самовідводу судді, оскільки у такому разі справа буде передаватися судді цього самого суду.

Для вирішення ситуацій, подібних до цієї, існує окремий інститут - вирішення питання про підсудність судом вищого рівня ( наприклад, ч.1 ст. 26 ЦПК України, ст.34 КПК України).

Кодексом України про адміністративні правопорушення не передбачена можливість направлення справи про адміністративне правопорушення до іншого суду.

Отже на даний час у КУпАП існує прогалина щодо процедури розгляду судом вищої інстанції (апеляційним судом) питання направлення справ про адміністративні правопорушення, з одного суду до іншого, для усунення якої потрібно законодавче врегулювання.

Способом ж подолання даної прогалини є можливість застосування правових інструментів, які дозволять в процесі правозастосування вирішити це питання за допомогою аналогії закону.

У практиці Львівського апеляційного суду, який для цієї категорії справ є останньою інстанцією, існують різні шляхи вирішення проблеми.

У справі № 443/1720/20 ( постанова від 10.12.2020 року), суд виснував про те, що посадовою особою органу національної поліції, яка склала даний протокол, такий протокол разом з іншими матеріалами повинен був надісланий до Львівського апеляційного суду, як суду вищої інстанції, для визначення підсудності, проте у порушення вимог ч.3 ст.257КУпАП протокол був надісланий до Жидачівського районного суду Львівської області. За таких обставин місцевий суд був зобов`язаний повернути протокол відносно ОСОБА_1 разом з іншими матеріалами органу, що його склав, для направлення такого у відповідності із вимогами ч.3 ст.257 КУпАП. Однак, такий підхід є дискусійним, оскільки в ч.3 ст.257КУпАП мова йде про службову особу, яка працює в апараті суду. Присяжний не є таким суб`єктом. А застосовування аналогії закону є прерогативою судової влади, а не виконавчої, якою є Національна поліція України та її підрозділи.

У справах № 443/1373/24 ( постанова від 23.08.2024), № 443/1374/24 (постанова від 23.08.2024) суд апеляційної інстанції розглядав подання голови суду про визначення підсудності в ситуації коли в суді першої інстанції не проводився авторозподіл справи і не було визначено суддю, який би мав її розглядати. І таке подання суд задовольняв. Однак, обставини, за яких суд апеляційної інстанції розглядав питання підсудності, є відмінними від ситуації у справі № 455/123/25.

У справах № 441/796/21 (постанова від 25.05.2021), №441/798/21 ( постанова від 26.05.2021), 444/1845/21 ( постанова від 02.07.2021), № 450/3462/21 ( постанова від 25.10.2021), 465/1362/19 ( постанова від 03.07.2019), №465/1363/19 ( постанова від 03.07.2019) всі судді самовідводилися від розгляду справи і за поданням голови суду суд апеляційної інстанції вирішував питання про направлення справи до іншого суду. Вважаю, що такий шлях є контраверсійним, лише затягує розгляд справи. Підстави самовідводу є очевидними і наперед визначеними для всіх суддів.

В судах апеляційної інстанції інших областей практика є аналогічною.

Отже, задля забезпечення справедливого судового розгляду, існує консенсус на рівні судової практики про те, що справи про адміністративні правопорушення, пов`язаних з корупцією, щодо присяжних не може розглядати суддя того суду, в якому цей присяжний реалізовує судову владу нарівні із професійними суддями. Підсудність таких справ визначає суд апеляційної інстанції. Різниться лише процесуальна реалізація визначення належного суду. Вважаю, що суддя Старосамбірського районного суду Львівської області може самостійно звернутися до суду вищої інстанції для визначення територіальної юрисдикції розгляду справи №455/123/25, адже забезпечення права особи на справедливий суд без лишніх зволікань і є основним завданням правосуддя.

Враховуючи вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, з метою додержання принципу законності, вважаю, що необхідно застосувати аналогію закону і керуватися нормами найбільш близької галузі права - кримінального процесуального права, які регламентують передачу кримінального провадження з одного суду до іншого, з врахуванням особливостей встановлених для визначення складу суду при розгляді справ про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч.1 п.2 ст. 34 КПК України кримінальне провадження передається на розгляд іншого суду, якщо після задоволення відводів (самовідводів) чи в інших випадках неможливо утворити новий склад суду для судового розгляду.

Керуючись ч. 3 ст. 257 КУпАП, ст.32,34 КПК України

П О С Т А Н О В И В :

Передати до Львівського апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.172-6КУпАП для визначення підсудності.

Постанова окремому оскарженню не підлягає.

Суддя С.М. Івасенко