Справа № 642/1508/24
Провадження № 3/642/12/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2025 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Гладкої О.В.,

за участю секретаря Падалка Д.В.,

захисника Коротенка О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 898991 від 08.03.2024 року 08 березня 2024 року о 10 год. 52 хв. в м. Харкові по вул. Петра Тронька, 55/57 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом PEUGEOT 206XR, державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: неприродна блідість, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. Водію було запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я КНП ХОР ОКНЛ у лікаря нарколога, на що водій відмовився. Згідно протоколу ААД № 898991 від 08.03.2024 року водій ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України. У зв`язку з вчиненням правопорушення повторно протягом року працівниками патрульної поліції дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 07 серпня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в дохід держави в розмірі 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Постановою Харківського апеляційного суду від 15 жовтня 2024 року вищевказану постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 07 серпня 2024 року скасовано, матеріали справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 130 КУпАП повернуто начальнику Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції для усунення недоліків.

Відповідно до постанови Харківського апеляційного суду від 15 жовтня 2024 року матеріали справи були надіслані до Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції.

18.12.2024 року з Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції у провадження Ленінського районного суду м. Харкова після доопрацювання надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 130 КУпАП. Протоколом автоматизованого розподілу головуючим суддею визначено Гладку О.В.

До судового засідання ОСОБА_1 повторно не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань від нього на адресу суду не надходило.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Коротенко О.І. до судового засідання з`явився.

Враховуючи присутність захисника ОСОБА_1 адвоката Коротенка О.І. у судовому засіданні та виходячи з того, що нормами ч. 2 ст. 268 КУпАП не передбачена обов`язкова присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 130 КУпАП, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність особи, стосовно якої розглядається дана справа.

Суд, заслухавши пояснення і доводи захисника ОСОБА_1 адвоката Коротенка О.І., дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відмовляючи у клопотанні захисника Кохана С.О. щодо повторного направлення матеріалів справи на доопрацювання з одних і тих саме підстав, суд посилається на його безпідставність та розцінює як намагання сторони захисту затягнути розгляд даної справи.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні «Смірнов проти України» (рішення від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», заява № 36655/02), у силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, у першу чергу, на відповідні державні судові органи.

Відмовляючи у клопотанні щодо витребуванні в Управлінні патрульної поліції копії складених 08.03.2024 року матеріалів за ч. 4 ст. 126 КУпАП суд виходить з того, що дані матеріли жодним чином не впливають на розгляд даної справи.

Відхиляючи клопотання щодо витребування відомостей щодо направлення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у період з 30.08.2023 року по 17.01.2025 року на огляд з метою виявлення, зокрема, стану наркотичного сп`яніння, суд посилається на його безпідставність.

Відповідно до ст. 252 КУпАП висновок про наявність чи відсутність у діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження усіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, котрі мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 898991 від 08.03.2024 року 08березня 2024 року о 10 год. 52 хв. в м. Харкові по вул. Петра Тронька, 55/57 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом PEUGEOT 206XR, державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: неприродна блідість, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. Водію було запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я КНП ХОР ОКНЛ у лікаря нарколога, на що водій відмовився. Згідно протоколу ААД № 898991 від 08.03.2024 року водій ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України. У зв`язку з вчиненням правопорушення повторно протягом року працівниками патрульної поліції дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року за № 1306 «Про правила дорожнього руху».

Пунктами 1.3 та 1.9 Правил дорожнього руху України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які їх порушують, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пункт 2.5 Правил дорожнього руху України покладає обов`язок на водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за невиконання вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху передбачена ст. 130 КУпАП.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 266 КУпАП, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Згідно пункту 2, пункту 4 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Відповідно до п. 12 Розділу II вказаної Інструкції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Положеннями частини першої статті 130 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

З відеозаписів, що містяться в матеріалах справи вбачається, що водія ОСОБА_1 було зупинено працівниками патрульної поліції за порушення правил дорожнього руху, про що йому було повідомлено, та в ході спілкування з водієм у інспектора виникла підозра про його перебування в стані наркотичного сп`яніння, тому останньому було запропоновано пройти огляд на визначення стану наркотичного сп`яніння в медичному закладі.

Враховуючи, що ОСОБА_1 реалізував своє право керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

З матеріалів справи, вбачається, що ОСОБА_1 отримав посвідчення водія, тобто ним було складено іспит на знання вимог Правил дорожнього руху України. За таких обставин, суд вбачає, що відмова від проходження огляду на стан сп`яніння на вимогу працівника поліції є свідоме ігнорування Правил дорожнього руху України України, що свідчить про умисний характер вчиненого правопорушення, відповідно до ст. 10 КУпАП.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Судом досліджені відеозаписи з трьох нагрудних бодікамер патрульних поліцейських, які містяться в матеріалах справи, на яких зафіксовано, що поліцейськими неодноразово було запропоновано ОСОБА_1 пройти медичний огляд у відповідномузакладі охорони здоров`я КНП ХОР «ОНД», однак ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду в закладі охорони здоров`я. Доводи захисника про те, що ОСОБА_1 не відмовлявся проходити медичний огляд, а просто не мав змоги його пройти на момент, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 поспішав до дітей, суд не приймає до уваги, оскільки працівниками патрульної поліції було не лише багаторазово запропоновано пройти медичний огляд з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння, а, враховуючи сімейні обставини ОСОБА_1 , була також запропонована відповідна допомога з супроводу останнього додому, для вирішення сімейних обставин стосовно дітей, та подальше доставлення до медичного закладу.

Відповідно до п. 7 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння

або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 саме поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.

З приводу зауважень захисника щодо заповнення бланку направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 08.03.2024, а саме: графи щодо доставлення водія на огляд у заклад охорони здоров`я, суд не приймає, оскільки як з відеозаписів, так і зі змісту даного направлення беззаперечно вбачається, що водій ОСОБА_1 відмовився від огляду в медичному закладі, у зв`язку з чим відповідний огляд не проводився.

Посилання захисника Коротенка О.І. на долучену, за ініціативою сторони захисту, до матеріалів справи довідку медичного центру «Діагностика плюс» від 08.03.2024 року о 15:06 про негативні результати дослідження щодо наявності наркотичних речовин у сечі, суд не приймає до уваги, оскільки відмова водія від проходження огляду на стан, зокрема, наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, є самостійною підставою для притягнення особи до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, та ОСОБА_2 було притягнуто до відповідальності саме за відмову від проходження огляду на стан, зокрема наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я.

Крім того, суд бере до уваги, що медичний центр «Діагностика плюс» не входить до переліку закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду на стан сп`яніння водіїв.

Суд вважає, що дії поліцейських по виявленню у водія ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння, пропозиції пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння та фіксації відмови вказаного водія від проходження такого огляду відповідають вимогам ст. 266 КУпАП та Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

Будь-яких зауважень чи заперечень з боку ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 898991 від 08.03.2024 року не містить. Дослідженими відеозаписами було зафіксовано, що ОСОБА_2 було надано право внести свої зауваження та пропонувалось надати пояснення. З відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 відмовився як від підписання протоколу, так і від його отримання, жодних зауважень щодо відомостей зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначав.

Посилання захисника Кохана С.О. на якісь провокації з боку працівників поліції суд до уваги не приймає, оскільки вважає це уявною суб`єктивною оцінкою відеозапису, що не знаходить свого підтвердження за результатами дослідження відеозаписів.

Беручи до уваги вищевикладене, суддя вважає, що у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки останній, будучи особою, яка керувала транспортним засобом, відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим порушив пункт 2.5. Правил дорожнього руху України. Адже, у рішенні від 29.06.2007 року по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (OHalloran and Francis v. the United Kingdom, заяви № 15809/02 і 25624/02), Європейським Судом з прав людини постановлено, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП повністю підтверджується сукупністю досліджених доказів, які не викликають сумнівів у своїй достовірності і допустимості, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення від 08 березня 2024 року серії ААД № 898991;

- відеозаписами з трьох нагрудних бодікамер поліцейських, відповідно до яких ОСОБА_1 не спростовував та не заперечував факт керування транспортним засобом, після чого відмовився від проходження огляду на стан алкогольного чи наркотичного сп`яніння;

- направленням від 08.03.2024 року на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до матеріалів справи, зокрема, протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 інкримінується ч. 2 ст. 130КУпАП за ознакою повторності.

Відповідно до ст. 35 КУпАП повторним правопорушення вважається вчинення протягом року однорідного правопорушення, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню.

Диспозицією ч. 2 ст. 130 КУпАП України передбачено відповідальність за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Оскільки ч. 2 ст.130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення є повторне вчинення такого правопорушення протягом року. Інші ознаки є похідними. Відсутність вищезазначеної кваліфікуючої ознаки, виключає відповідальність за ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 05.02.2024 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. В подальшому постановою Харківського апеляційного суду від 30.07.2024 року скасовано зазначену вище постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 05.02.2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, на момент розгляду даної справи ознака повторності, як кваліфікуюча ознака ч. 2 ст. 130 КУпАП відсутня.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, згідно з якою з огляду на каральну мету, зокрема стягнення, передбаченого санкцією ст. 130 КУпАП, провадження у справах про адміністративне правопорушення є кримінальним для цілей застосування Конвенції (рішення у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року, рішення у справі «Лучанінова проти України» від 09 червня 2011 року).

Крім того, в законодавстві України діє поняття аналогія закону (крім кримінального права, заборона встановлена ч. 4 ст. 3 КК України).

Аналогія закону - це засіб заповнення прогалин у законодавстві, який полягає в застосуванні до нього іншої норми закону, яка регламентує подібні відносини, тобто суду надається право вирішувати справи за допомогою аналогії закону.

Відповідно до загальних принципів судочинства, суд розглядає як кримінальну, так і справу про адміністративну відповідальність, лише в межах висунутого особі обвинувачення.

В той же час, відповідно ч. 3 ст. 337 КПК України, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Кодекс України про адміністративне правопорушення не містить норми, яка б передбачала перекваліфікацію дій особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тому вважаю, що у даному випадку необхідно застосувати аналогію закону, як засіб заповнення прогалини у законодавстві, який полягає у застосуванні врегульованих конкретною нормою правовідносин, норми закону, що регламентує подібні відносини у кримінальному процесуальному законодавстві.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституційний Суд України у пункті 3.4 Рішення від 11 жовтня 2011 року № 10-рп/2011 зазначає, що з аналізу положень міжнародних актів, наведених у Рішенні, не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення». У пункті 3.6 цього рішення Конституційний Суд України вказує, що відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним. У цьому ж Рішенні Конституційний Суд України поширює певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року (заява № 7460/03) зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, справи про адміністративні правопорушення, враховуючи, зокрема, розмір та характер стягнень, для цілей статті 6 ЄСПЛ належать до справ із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення. Відтак, на дану категорію справ поширюються гарантії статті 6 ЄСПЛ.

Згідно з вимогами ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, нікого не може бути визнано винним у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення на підставі будь-якої дії чи бездіяльності, яка на час її вчинення не становила кримінального правопорушення, згідно з національним законом або міжнародним правом; також не може бути призначене суворіше покарання ніж те, що підлягало застосуванню на час вчинення кримінального правопорушення.

З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Враховуючи вищезазначене, а також враховуючи, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та доведеність вини ОСОБА_1 повністю підтверджується сукупністю досліджених судом доказів, суд не вправі закривати провадження у справі лише з мотивів відсутності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУАП, та за наявності складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та доведеністю факту вчинення ОСОБА_1 вказаного правопорушення.

Зміна кваліфікації з частини 2 на частину 1 статті 130 КУпАП є законною, не виходить за межі висунутого обвинувачення та не погіршує становище особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також не змінює зафіксованих протоколом про адміністративне правопорушення та відеозаписами з нагрудних бодікамер обставин правопорушення.

Виходячи з вищевказаного, вважаю за можливе перекваліфікувати дії ОСОБА_1 з ч. 2 ст. 130 КУпАП на ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При накладені адміністративного стягнення, на особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, суд враховує обставини, визначені у ст. 33 КУпАП, та не вбачає, у розумінні ст. ст. 34-35 цього Кодексу обставин, які пом`якшують чи обтяжують відповідальність ОСОБА_1 , у зв`язку з чим, враховуючи характер та суспільну небезпеку вчиненого правопорушення, вважає за необхідне приходить до висновку про необхідність накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме: штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП, п. 5 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з ОСОБА_1 слід стягнути на користь держави судовий збір в сумі 605,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 40-1, 33, 36, 279, 280, 283, 284 КУпАП, суд-

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддати адміністративному стягненню у виді штрафу в дохід держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000,00 грн (сімнадцять тисяч гривень 00 копійок), та позбавити права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в дохід держави судовий збір у розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 копійок).

Штраф має бути сплачений не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а у разі оскарження такої постанови ні пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Штраф, накладений за вчинення адміністративного правопорушення, вноситься порушником в установу банку України, за винятком штрафу, що стягується на місці вчинення правопорушення, якщо інше не встановлено законодавством України.

У разі несплати правопорушником штрафу у строк, встановлений частиною першою статті 307 КУпАП, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня її винесення.

Строк пред`явлення постанови до виконання 3 (три) місяці.

Суддя О.В. Гладка