Провадження № 33/4808/155/25
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Зеленко О. В.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2025 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського міського суду від 17 червня 2024 року, якою залишено без розгляду його заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами,-

в с т а н о в и в :

Постановою Івано-Франківського міського суду від 17.06.2024 року залишено без розгляду заяву ОСОБА_1 про перегляд постанови Івано-Франківського міського суду від 09.04.2024 року за нововиявленими обставинами.

На вказану постанову суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу яка зареєстрована Івано-Франківським апеляційним судом 16.01.2025 року.

Апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Івано-Франківського міського суду від 17.06.2024 року, апеляційну скаргу задовольнити, скасувати постанову від 17.06.2024 року та призначити новий судовий розгляд у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши обставини викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає, що у прийнятті апеляційної скарги необхідно відмовити з таких підстав.

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.

Право на апеляційний розгляд беззаперечно є важливим елементом, визначеного у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, права на доступ до суду.

Поновлення процесуального строку зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, може порушити принцип юридичної визначеності (справа «Пономарьов проти України»).

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги, що зі змісту матеріалів провадження вбачається, що Постановою Івано-Франківського міського суду від 09.04.2024 року ОСОБА_1 було визнано винуватим у вчиненні правопорушення визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, призначено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 31 травня 2024 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та його захисника адвоката ДзібийПолячок Н.М. залишено без задоволення, а постанову Івано-Франківського міського суду від 09 квітня 2024 року залишено без змін.

12 червня 2024 року ОСОБА_2 було подано до Івано-Франківського міського суду заяву про перегляд постанови цього суду від 09 квітня 2024 року за нововиявленими обставинами.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку та інші.

Апеляційний суд також неодноразово звертав увагу на недосконалість КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року та вказував на необхідність здійснення правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.

Апеляційний суд вважає, що визнання кримінально-правового змісту справи свідчить особа, яку визнано винною у вчиненні правопорушення безумовно має право вимагати про перегляд справи за нововиявленими обставинами у разі наявності відповідних правових підстав.

Зокрема, заява про перегляд судового рішення за виключними або нововиявленими обставинами подається до суду тієї інстанції, який першим допустив помилку внаслідок незнання про існування таких обставин.

При цьому, під нововиявленими обставинами необхідно розуміти обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність судового рішення, що належить переглянути.

Апеляційний суд звертає увагу, що Верховний Суд (справа №1-9/2004 від 26.02.2020) дійшов наступних висновків: перегляд судових рішень, які набрали законної сили, за нововиявленими обставинами є екстраординарною процедурою перегляду судових рішень, що має місце у виняткових випадках, коли після завершення розгляду кримінальної справи у звичайному порядку (в судах першої, апеляційної і касаційної інстанцій) виявлені обставини, які мають такі ознаки:

- вони об`єктивно існували на момент ухвалення відповідних судових рішень, але не були відомі та не могли бути відомі суду й особі, яка звертається із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами, під час судового провадження, і стали відомі вже після ухвалення відповідного судового рішення;

- вони перебувають в органічному зв`язку з елементами предмета доказування в кримінальному провадження, тобто вони можуть мати значення для оцінки або безпосередньо обставин, які підлягають доказуванню, або доказів, покладених в основу судового рішення;

- вони мають істотне значення, оскільки самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Таким чином, заяви про перегляд судового рішення за нововиявленними обставинами по справі про притягненя до адміністративної відповідальності підлягають до розгляду судом першої інстанції, який першим допустив помилку внаслідок незнання про існування таких обставин.

Апеляційний суд звертає увагу, що у рішенні Конституційного Суду України від 29 серпня 2012 року зазначено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Так, необхідність перегляду постанови суду за нововиявленними обставинами обґрунтовується посиланням на відсутність в матеріалах провадження належних та допустимих доказів, які доводять винуватість у вчиненні правопорушення та недоведеність факту керування ним транспортним засобом, особою, яку притягнуто до відповідальності. Зазначається про те, що суд першої інстанції неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, внаслідок чого прийшов до безпідставного висновку про доведеність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення. Крім того, стверджується про порушення права особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, на безпосередню участь у судовому засіданні суду першої інстанції.

Постановою Івано-Франківського міського суду від 17 червня 2024 року заяву ОСОБА_1 про перегляд постанови Івано-Франківського міського суду від 09 квітня 2024 року за нововиявленими обставинами було залишено без розгляду.

При цьому, зі змісту мотивувальної частини судового рішення вбачається, що суд першої інстанції прийшов до висновку, що обставини на які посилався ОСОБА_1 у заяві про перегляд судового рішення не є нововиявленими, були відомі суду та ретельно перевірялись під час розгляду в суді першої та апеляційної інстанції.

Таким чином, мотивувальна частина судового рішення містить дані, які свідчать про те, що суд першої інстанції розглянув по суті доводи про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами та прийшов до висновку про відсутність правових підстав для перегляду відповідної постанови суду, якою ОСОБА_1 було визнано винуватим у вчиненні правопорушення.

21 червня 2024 року ОСОБА_2 було подано заяву про перегляд постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 31 травня 2024 року за ново виявленими обставинами до вищевказаного суду.

02 липня 2024 року Івано-Франківським апеляційним судом вищевказану заяву було повернуто ОСОБА_1

30 вересня 2024 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на постанову Івано-Франківського міського суду від 17 червня 2024 року, якою йому було відмовлено в задоволенні його заяви про перегляд постанови Івано-Франківського міського суду від 09 квітня 2024 року за нововиявленими обставинами.

08 жовтня 2024 року Івано-Франківським апеляційним судом відмовлено ОСОБА_1 у відкритті апеляційного провадження за його апеляційною скаргою на постанову Івано-Франківського міського суду від 17.06.2024 року у зв`язку з тим, що зазначена постанова суду не підлягає апеляційному оскарженню.

19 жовтня 2024 року ОСОБА_1 вдруге направив апеляційну скаргу на оскарження постанови Івано-Франківського міського суду від 17 червня 2024 року до Івано-Франківського апеляційного суду.

29 жовтня 2024 року Івано-Франківським апеляційним судом повторно відмовлено ОСОБА_1 у відкритті апеляційного провадження за його апеляційною скаргою на постанову Івано-Франківського міського суду від 17.06.2024 року у зв`язку з тим, що зазначена постанова суду не підлягає апеляційному оскарженню та констатовано, що апеляційна скарга ОСОБА_1 за нововиявленими обставинами вже була предметом розгляду Івано-Франківського апеляційного суду і повторний апеляційний перегляд постанов суду першої інстанції не передбачено діючим законодавством.

04 листопада 2024 року 2024 року ОСОБА_1 втретє направив апеляційну скаргу на оскарження постанови Івано-Франківського міського суду від 17 червня 2024 року до Івано-Франківського апеляційного суду.

27 листопада 2024 року Івано-Франківським апеляційним судом повторно відмовлено ОСОБА_1 у відкритті апеляційного провадження за його апеляційною скаргою на постанову Івано-Франківського міського суду від 17.06.2024 року у зв`язку з тим, що повторний апеляційний розгляд не передбачений діючим законодавством.

10 грудня 2024 року ОСОБА_1 вчетверте направив апеляційну скаргу на оскарження постанови Івано-Франківського міського суду від 17 червня 2024 року до Івано-Франківського апеляційного суду.

21 грудня 2024 року Івано-Франківським апеляційним судом повторно відмовлено ОСОБА_1 у відкритті апеляційного провадження за його апеляційною скаргою на постанову Івано-Франківського міського суду від 17.06.2024 року у зв`язку з тим, що зазначена постанова суду не підлягає апеляційному оскарженню та констатовано, що апеляційна скарга ОСОБА_1 за нововиявленими обставинами вже була предметом розгляду Івано-Франківського апеляційного суду і повторний апеляційний перегляд постанов суду першої інстанції не передбачено діючим законодавством.

30 грудня 2024 року ОСОБА_1 вп`яте направив апеляційну скаргу на оскарження постанови Івано-Франківського міського суду від 17 червня 2024 року до Івано-Франківського апеляційного суду.

07 січня 2025 року Івано-Франківським апеляційним судом повторно відмовлено ОСОБА_1 у відкритті апеляційного провадження за його апеляційною скаргою на постанову Івано-Франківського міського суду від 17.06.2024 року у зв`язку з тим, що зазначена постанова не може бути предметом апеляційного оскарженню повторний апеляційний розгляд не передбачений діючим законодавством.

16 січня 2025 року ОСОБА_1 повторно звернувся з апеляційною скаргою на оскарження постанови Івано-Франківського міського суду від 17 червня 2024 року до Івано-Франківського апеляційного суду та просить поновити строк на апеляційне оскарження, який був пропущений з поважних причин.

Апеляційний суд звертає увагу , що питання про поважність причин пропуску процесуального строку оцінюються судом на власний розсуд, в кожному конкретному випадку з врахуванням того, які саме дані наведені у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження та чи підтверджуються вони відповідними доказами.

Таким чином, апелянтом не надано доказів існування обставин, які перешкоджали йому своєчасно подати апеляційну скаргу на постанову суду.

За відсутності доказів існування обставин, які безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість оскаржити постанову у встановлений законом строк, не залежали від волевиявлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та виникли протягом строку, який пропущено, не можливо дійти висновку про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

При вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, суд не перевіряє доводи щодо законності, обґрунтованості та справедливості оскаржуваного рішення, оскільки така оцінка може бути дана судом тільки в результаті розгляду апеляційної скарги по суті.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що необґрунтоване поновлення процесуального строку на оскарження остаточного судового рішення порушує принцип юридичної визначеності і перешкоджає своєчасному виконанню рішення суду, яке набрало законної сили.

Строк на апеляційне оскарження може і повинен бути поновлений тільки у випадку, якщо він пропущений з поважних причин. Поважність причин його пропуску має довести апелянт, який заявив таке клопотання.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що в апеляційній скарзі відсутнє посилання на обставини, які не дозволили апелянту вчасно у встановлений законом строк звернутися до суду апеляційної інстанції з відповідною апеляційною скаргою.

Разом з тим, апеляційний суд приймає до уваги, що ОСОБА_1 неодноразово звертався з апеляційною скаргою на постанову суду першої інстанції, якою йому відмовлено у перегляді судового рішення за нововиявленими обставинами і відповідними рішеннями суду апеляційної інстанції, які набрали законної сили, вищевказане питання було розглянуто.

Апеляційний суд приймає до уваги, що принцип правової визначеності вимагає від законодавця чіткості, зрозумілості, однозначності правових норм, їх передбачуваності (прогнозованості) для забезпечення стабільного правового становища людини і питання щодо порядку прегляду справ за нововиявленними обставинами не врегульовано діючим законом.

Складовими принципу верховенства права є, зокрема, правова передбачуваність та правова визначеність, які необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що поновлення процесуального строку зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, може порушити принцип юридичної визначеності (справа «Пономарьов проти України»).

З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 не наведено обґрунтованих підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження, виходячи з конкретних обставин встановлених судом, вважаю, що відсутні правові підстави для поновлення строку на оскарження постанови суду і апеляційна скарга, подана з пропуском строку на апеляційне оскарження, підлягає поверненню апелянту.

Керуючись ст. 294 КУпАП суд,-

п о с т а н о в и в :

Відмовити ОСОБА_1 у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Івано-Франківського міського суду від 17.06.2024 року, якою залишено без розгляду його заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Апеляційну скаргу повернути апелянту.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв