Справа № 303/4085/24
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.01.2025 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Біловара Богдана Юрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 липня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 липня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 - 605 грн. 60 коп. судового збору.

Відповідно до постанови, - ОСОБА_1 о 02 год. 50 хв. 05.05.2024 керував транспортним засобом марки ВАЗ д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Сороча, 122 в м. Мукачево в стані наркотичного сп`яніння, чим порушив п. 2.9А Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з даною постановою, адвокат Біловар Б.Ю., який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження по справі за відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Вважає, що постанова не відповідає вимогам законодавства, матеріалам та обставинам справи. Зазначає, що жодного пояснення щодо законності зупинки автомобіля не було надано протягом всього часу. Вважає, що відеозапис з нагрудної камери поліцейського є не безперервним та постійно переривається, то його не можна вважати належним та допустимим доказом по справі. Також зазначає, що протокол про притягнення ОСОБА_1 до адміністративного правопорушення не відповідає вимогам законодавства, матеріалам та обставинам справи, оскільки в матеріалах справи відсутнє направлення на огляд водія транспортного засобу до медзакладу, що ставить під сумнів медичний огляд. Зазначає, що поліцейський не надав відомості, що стосуються його особи та не діяв згідно з нормами ст. 18 ЗУ «Про національну поліцію», а також не було повідомлено ОСОБА_1 про те, що ведеться зйомка інспекторами поліції на боді-камеру.

Від адвоката Біловар Б.Ю. надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги без його участі та без участі ОСОБА_1 . Апеляційну скаргу підтримують в повному обсязі та просять її задовольнити.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Біловар Б.Ю., неявка яких із урахуванням положень ч. 6 ст. 294 КУпАП не перешкоджає її розгляду.

Приймаючи рішення про розгляд справи без участі ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Біловар Б.Ю. враховуються і вимоги чинного законодавства щодо розгляду справи в розумні строки.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги та зібрані в справі докази, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Щодо заявленого клопотання адвокатом Біловар Б.Ю. під час апеляційного розгляду про зупинення провадження по справі, у зв`язку із тим, що ОСОБА_1 проходить військову службу у Збройних Силах України, що підтверджується доданою до клопотання відповіддю начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 полковника ОСОБА_2 на адвокатський запит від 21.10.2024 року №1/1/13396, то апеляційний суд звертає увагу на наступне.

Діючий КУпАП взагалі не врегульовує питання щодо порядку прийняття судом рішення про зупинення провадження по справі про адміністративне правопорушення.

В той же час, відповідно до національного законодавства проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період є належною правовою підставою для прийняття рішення про зупинення судового провадження до звільнення з військової служби.

Відповідно до повідомлення ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковника ОСОБА_3 від 17 грудня 2024 року №4/21487 (а.с. 68), яке надійшло на запит судді Закарпатського апеляційного суду, ОСОБА_1 , 24.02.2022 був призваний на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_4 відповідно до Указу Президента України №65/2022, та звільнений 22.09.2022, а тому апеляційний суд доходить до висновку, що в даному випадку слід відмовити в задоволенні клопотання адвоката Біловар Б.Ю. про зупинення провадження по справі у зв`язку з перебуванням ОСОБА_1 на військовій службі.

Апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги згідно з положеннями ст. 294 КУпАП.

Згідно положень ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти вмотивоване законне рішення.

Апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення вказаних вимог дотримався.

Згідно п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин. Порушення цієї заборони тягне за собою адміністративну відповідальність за ст. 130 КУпАП.

Незважаючи на доводи апеляційної скарги захисника, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення стверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №034076 від 05.05.2024, зміст якого відповідає вимогам ст. 256 КУпАП.

Так, відповідно до вказаного протоколу про адміністративне правопорушення, - 05.05.2024 о 02 год. 50 хв. по вул. Сороча, 122 в м. Мукачево, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки ВАЗ д.н.з. НОМЕР_1 перебуваючи у стані наркотичного сп`яніння. Медичний огляд на стан наркотичного сп`яніння, у встановленому законом порядку, проводився у медичному закладі у лікаря нарколога та підтверджується висновком №135 від 05.05.2024, чим порушив вимоги п. 2.9А ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. Підписами у протоколі ОСОБА_1 засвідчив, що зі змістом документу ознайомлений, його копію отримав, та у графі «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності по суті порушення» зазначив, що перебував у друга, він запропонував йому невідомого порошку.

Крім того, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП стверджується: постановою серії ЕНА №2073217 від 05.05.2024 про порушення ОСОБА_1 о 02 год. 49 хв. 05.05.2024 п. 9.4 Правил дорожнього руху по вул. Сороча, 122 в м. Мукачево, що підтверджує факт керування ним автомобілем марки ВАЗ д.н.з. НОМЕР_1 , яка не оскаржена та набула законної сили; висновком щодо результатів медичного огляду, проведеного у КНП "Лікарня Святого Мартина" 05.05.2024 о 04 год. 15 хв., за результатами якого ОСОБА_1 перебував у стані наркотичного сп"яніння, розпискою ОСОБА_1 від 05.05.2024 про залишення автомобіля марки ВАЗ д.н.з. НОМЕР_1 на зберігання по вул. Сороча, 122 в м. Мукачево та відеозаписом вчиненого правопорушення, на якому зафіксовано факт зупинки транспортного засобу марки ВАЗ д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Сороча, 122 в м. Мукачево під керуванням ОСОБА_1 та подальше проходження останнім медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння, який долучений до матеріалів справи та іншими матеріалами справи.

Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження в справі про адміністративне правопорушення, не вбачає будь-яких законних підстав не довіряти вказаним доказам.

Наведені докази жодним чином не спростовуються іншими доказами чи матеріалами справи, в тому числі і доводами апелянта, який категорично заперечив вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення за обставин, викладених як у протоколі про адміністративне правопорушення, так і у постанові суду. Такі пояснення є необґрунтованими і не заслуговують на увагу, оскільки вони суперечать фактичним обставинам та повністю спростовуються дослідженими доказами по справі.

Посилання сторони захисту щодо незаконної зупинки транспортного засобу працівниками патрульної поліції, не знайшли свого підтвердження, оскільки з огляду на правовий аналіз норм Правил дорожнього руху, незгода водія із причинами зупинки або ненадання працівниками поліції доказів вчинення правопорушення, не позбавляє водія обов`язку на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан сп`яніння, та не впливає на причину зупинки.

Згідно диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП доказуванню по даній категорії справ підлягають факт керування особи транспортним засобом, факт перебування особи в стані алкогольного чи наркотичного або факт відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан відповідного сп`яніння. Питання поважності чи неповажності причин зупинки транспортного засобу поліцейськими, не є предметом судового розгляду в справі про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП.

Також жодним чином не впливають на висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, посилання захисника на те, що поліцейський не надав відомості, що стосуються його особи.

Доводи сторони захисту про те, що відеозапис з нагрудної камери поліцейського є не безперервним та постійно переривається, то його не можна вважати належним та допустимим доказом по справі, є неспроможними.

Апеляційний суд зазначає, що оцінює додані відеозаписи в сукупності та взаємозв`язку із іншими доказами. При цьому керується вимогами ст.ст. 251, 252 КУпАП та констатує, що вказані відеозаписи дозволяють, в сукупності з іншими доказами, встановити обставини, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, а саме щодо: дати, часу, місця та суті вчиненого адміністративного правопорушення. Крім того, на відеозаписах, доданих до матеріалів справи, зафіксовано, що ОСОБА_1 не висловлював жодних заперечень щодо обставин наведених у протоколі, не заперечував факту керування автомобілем та не оспорював результати медичного висновку щодо його перебування в стані наркотичного сп`яніння.

Разом з тим, нормами КУпАП не передбачено долучення до протоколу повністю всього безперервного відеозапису. Те, в якому обсязі надається відеозапис відноситься виключно до дискреційних повноважень працівників поліції.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що для вирішення справи важливими є лише ті фактичні дані, зафіксовані за допомогою відеокамери поліцейського, які свідчать про вчинення адміністративного правопорушення, або про протилежне. У даному випадку, зміст відеозапису не викликає сумнівів щодо події адміністративного правопорушення, та перебігу обставин огляду водія на стан наркотичного сп`яніння.

Неодноразово суд апеляційної інстанції в справах про адміністративне правопорушення наголошував, що скасування судового рішення виключно на підставі формальної констатації, зокрема за наявності технічних помилок, відсутність безперервності відеозапису, за відсутності інших підстав для скасування постанови суду, жодним чином не сприятиме досягненню мети адміністративного провадження і адміністративної відповідальності за вчинення протиправного діяння. Такий підхід був би проявом надмірного формалізму та істотно порушував основні принципи правовладдя (невідворотності покарання за скоєне порушення, справедливості, рівності тощо).

Оскільки вказаний відеозапис містить інформацію, що повністю узгоджується зі змістом обставин, викладених як у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 034076 від 05.05.2024, так й у долучених до нього доказах, а тому відсутні будь-які сумніви в його належності та допустимості.

Щодо доводів захисника, що у матеріалах справи відсутнє направлення до закладу охорони здоров`я, що ставить під сумнів медичний огляд, апеляційний суд відхиляє, оскільки такий документ є лише підставою для проведення огляду в закладі охорони здоров`я та в подальшому надається лікарю вказаного закладу.

Апеляційний суд звертає увагу, що обов`язок проходити огляд на стан сп`яніння виникає в ОСОБА_1 не з моменту вручення йому направлення на проходження відповідного огляду, а в силу вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху з моменту висловлення відповідної вимоги працівником поліції як до водія транспортного засобу.

Окрім цього, законодавством не передбачено вручення письмового направлення водію, оскільки такий огляд проводиться у присутності поліцейського який має забезпечити доставку особу, яка погодилася на проходження відповідного огляду, що і було виконано працівниками поліції у даному випадку.

Під час розгляду справи апеляційним судом не здобуто будь-яких даних, які б давали підстави вважати, що поліцейський був упереджений при направленні ОСОБА_1 на огляд з метою визначення стану сп`яніння, а також при складанні протоколу щодо останнього, і що в нього були підстави фальсифікувати такий. Тому, суд приходить до висновку, що вказаний поліцейський при виконанні своїх функціональних обов`язків діяв у межах наданих йому повноважень, протокол ним складено згідно з вимогами «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС України і МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735.

Поряд з цим, належить взяти до уваги те, що відповідно до ст. 267 КУпАП, огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, може бути оскаржено заінтересованою особою у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) відносно органу (посадової особи), який застосував ці заходи, або до суду.

Разом з тим, як було встановлено апеляційним судом, дії службових осіб, що складали протокол та фіксували правопорушення в порядку, передбаченому чинним законодавством, ні ОСОБА_1 , ні його захисником не оскаржувалися.

Отже, доводи апеляційної скарги захисникащодо відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення є безпідставними та такими, що повністю спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Всі інші доводи, наведені адвокатом Біловар Б.Ю. в апеляційній скарзі були предметом ретельного дослідження та змістовного аналізу судом першої інстанції, цілком спростовані висновками, наведеними судом у постанові, інших відомостей, які б могли вплинути на постановлення іншого рішення матеріали справи не містять.

Аналогічні посилання в апеляційній скарзі носять загальний характер та є суб`єктивними, у зв`язку з чим апеляційний суд приходить висновку, що немає необхідності наводити спростування на кожен аргумент апелянта, викладений ним у поданій апеляційній скарзі.

При цьому апеляційний суд керується висновком ЄСПЛ, зроблений ним у справі «Серекін та інші проти України» від 10.02.2010 року, де в п. 51 Суд вказав, що хоча пункт 1 статті Конвенції (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, однак його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

На переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення та є способом його самозахисту.

Таким чином, обґрунтування вимог апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції законодавства при винесенні постанови, яке полягало у не з`ясуванні місцевим судом всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді.

Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

Згідно з положеннями ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», водій зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.

Так, керування транспортним засобом в стані наркотичного чи іншого сп`яніння є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням. Водій у стані сп`яніння є загрозою для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху: водіїв, пішоходів, велосипедистів, а також і для самого себе та власності третіх осіб.

Відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Істотних порушень вимог закону, які б ставили під сумнів висновки судді першої інстанції та були безумовною підставою для скасування судового рішення не встановлено.

Накладене на ОСОБА_1 стягнення відповідає вимогам ст. 33 КУпАП, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для виправлення особи притягнутої до адміністративної відповідальності та запобігання вчиненню нових адміністративних правопорушень.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Біловара Богдана Юрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 липня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Ю. Бисага