Провадження № 3/742/193/25
Єдиний унікальний № 742/332/25
Постанова
20 січня 2025 року м. Прилуки
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі головуючого судді Давидчука Д.П., за участю секретаря судового засідання Сумцової Т.В., розглянувши матеріали, що надійшли від Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої в АДРЕСА_1 , непрацюючої,
за ч.1 ст.184 КУпАП,
ОСОБА_1 20.12.2024 року ухилилась від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачені законом, відносно своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: не забезпечила нормальних умов для навчального процесу, донька пропускала навчальний процес без поважних причин та отримувала незадовільні оцінки в навчальному закладі, внаслідок чого у неї утворилася академічна заборгованість з різних предметів.Таким чином, ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 184 КУпАП.
У судове засіданні ОСОБА_1 не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином.
Відповідно до ст. 268 КУпАП під час відсутності правопорушника справу може бути розглянуто у випадку коли є дані про своєчасне його сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від нього не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Згідно з ст. 18 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суддя бере до уваги рішення ЄСПЛ від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України», яким наголошено, що сторони в розумінні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Практика ЄСПЛ визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Стосовно ОСОБА_3 10.01.2025 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 184 КупАП. В протоколі зазначено, що розгляд справи буде здійснюватись Прилуцьким міськрайонним судом, при цьому міститься підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Також ОСОБА_3 повідомлено телефонограмою про розгляд справи за номером телефону, який нею зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення, однак остання на розгляд не з`явилась.
Відповідно до ч. 1 ст. 277 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.
Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, вважає, що в діях ОСОБА_1 наявні ознаки адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 184 КУпАП, яке підтверджується, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД №262853 від 10.01.2025, поясненнями ОСОБА_2 , клопотанням № 280 від 20.12.2024 року про прийняття мір щодо належного виконання навчального процесу ОСОБА_2 .
У силу положень ст. 251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факт учинення неправомірних дій, і є одним із джерел доказів.
Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст.245 КУпАП).
Відповідно до положень ст.184 КУпАП, ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей, тягне за собою попередження або накладення штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
У відповідності до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я і фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних, історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Відповідно до ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України (СК України) ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені ст. 150 СК України.
Зокрема, батьки зобов`язані виховувати дитину у дусі прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини, фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.
Об`єктом правопорушення, передбаченого ст. 184 КУпАП, є суспільні відносини у сфері охорони прав та інтересів неповнолітніх, а його об`єктивна сторона полягає в ухиленні батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.
Ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей, передбачає бездіяльність, внаслідок якої обов`язки по вихованню виконуються неякісно та не в повному обсязі.
Таке ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням необхідних умов життя, належного виховання, навчання неповнолітніх дітей: залишення впродовж тривалого строку дитини без будь-якого нагляду, ухилення від виховання дітей (у тому числі незабезпечення відвідування ними школи, контролю за дозвіллям), незабезпечення безпечних умов перебування за місцем проживання чи в іншому місці, невжиття заходів щодо їх лікування, безпідставне обмеження в харчуванні, одязі, інших предметах першої необхідності, штучне створення незадовільних побутових умов, тощо.
Аналізуючи досліджені у судовому засiданнi докази, суд дійшов висновку, що дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковано за ч.1 ст. 184 КУпАП, оскільки вона ухилилася від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо виховання своєї дитини, так як її дочка ОСОБА_2 безвідповідально ставиться до навчання, а мати не сприяє належному виконанню дочкою навчального процесу. При цьому в клопотанні КЗ «Прилуцький фаховий медичний коледж» Чернігівської обласної ради від 20.12.2024 №280 зазначено, що і зі студенткою, і з її матір`ю неодноразово проводились бесіди, поведінку розбирали на годинах спілкування, раді профілактики, адміністративній раді коледжу, що не дало результатів.
Із урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП підтверджується матеріалами справи.
При вирішенні питання про застосування адміністративного стягнення стосовно ОСОБА_1 суд виходить з характеру вчиненого правопорушення, особи винної, її ставлення до скоєного, обставини, що вона самостійно виховує неповнолітню дитину. Також суд враховує вік ОСОБА_2 , а саме що остання є особою підліткового віку, який має психофізіологічні особливості, а відтак підлітки в такому віці є вразливими особами, можуть гостро реагувати на критику і зауваження та ігнорувати вказівки дорослих.
Враховуючи досліджені докази, суд вважає за можливе накласти на ОСОБА_1 , адміністративне стягнення у вигляді попередження, яке є найменш суворим, оскільки даний вид адміністративного стягнення буде достатнім для її виправлення.
Відповідно до ст. 40-1 КУпАП передбачено, що судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.
Зокрема, п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору встановлюється у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Керуючись ст.ст. 22, 184, 283, 284 КУпАП, суд
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, та застосувати до неї адміністративне стягнення у виді - попередження.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 судовий збір на користь держави у сумі 605 грн 60 коп.
Постанова може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено протягом десяти днів з дня винесення постанови до Чернігівського апеляційного суду.

Суддя Дмитро ДАВИДЧУК