Провадження № 33/4808/98/25
Категорія ст.124, ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Андрусів Л. М.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2025 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Лукиніва М.П.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 грудня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає по АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП, і накладено адміністративні стягнення:

- за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень;

- за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення у виді штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

На підставі ст. 36 КУпАП визначено остаточне адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто 605,60 гривень судового збору,

в с т а н о в и в :

Судом встановлено, що 28 вересня 2024 року о 23 год. 00 хв. по вул. Ленкавського, 1 в м. Івано-Франківськ, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «BMW 318I» номерний знак НОМЕР_1 будучи неуважним, не вибрав безпечну швидкість руху, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на перешкоду, електроопору номер 68, що призвело до механічних пошкоджень транспортного засобу та електроопори. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.п. 2.3б, 12.1 ПДР України.

Крім цього, 28 вересня 2024 року о 23 год. 00 хв. по вул. Ленкавського, 1 в м. Івано-Франківськ, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «BMW 318I» номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився зі згоди водія ОСОБА_1 проводився із застосуванням газоаналізатора «Drager Alkotest 6810 ARCD 0457». Результат 1.23 % проміле, чим порушив п.п. 2.9а ПДР України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 грудня 2024 року та прийняти нову постанову, якою закрити провадження у справі за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Вважає, що оскаржувана постанова винесена з грубим порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, а також не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому розгляду справи.

Вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки його поясненням щодо обставин, які стосуються висунутого обвинувачення, оскільки вину у вчиненні правопорушення він не визнавав у зв`язку з тим, що не керував транспортним засобоми. Так, 28 вересня 2024 року о 23 год. 00 хв. по вул. Ленкавського, 1 в м. Івано-Франківську відбулась дорожно-транспортна пригода внаслідок того, що транспортний засіб марки «BMW 318I» номерний знак НОМЕР_1 наїхав на електроопору №68, що призвело до механічних пошкоджень транспортного засобу та електроопори. Однак, за кермом вищевказаного транспортного засобу перебував не він, а його знайомий на імя ОСОБА_2 з м. Калуш. Стверджує, що працівники перебуваючи на місці події він заперечував факт керування транспортним засобом, що повністю підтверджувала дівчина, яка перебувала в автомобілі.

Вважає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів які б свідчили про керування ним транспортним засобом. Суд першої інстанції не взяв до уваги його пояснення, щодо того, що він не був за кермом транспортного засобу, а ним керував інший водій. Оскільки він був на місці події то на прохання іншого водія погодився на вимогу працівника поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. Однак йому не були надані документи , які підтверджують, що спеціальний технічний засіб за допомогою, якого було проведено огляд на стан сп`яніння відповідав вимогам щодо вимірювальної техніки.

Стверджує, що в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено усіх необхідних реквізитів, встановлених ст. 256 КУпАП, копія протоколу йому вручена не була та не були роз`яснені права та обов`язки.

В судовому засіданні апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник адвокат Лукинів М.П. підтримали вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просили скасувати постанову суду та закрити провадження у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову судді необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку та інші.

Апеляційний суд також неодноразово звертав увагу на недосконалість КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року та вказував на необхідність здійснення правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.

Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. («Пономарьов проти України»)

Так, під час апеляційного розгляду справи, судом апеляційної інстанції у повному обсязі були реалізовані права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності щодо права скористуватись юридичною допомогою професійного захисника та були перевірені її доводи щодо невинуватості у вчиненні правопорушення, внаслідок чого було встановлено, що вони є безпідставними та повністю спростовуються сукупністю досліджених доказів.

Апеляційний суд вважає, що допущені судом першої інстанції порушення процесуального закону не можуть бути безумовною підставою для скасування судового рішення та ухвалення іншого судового рішення аналогічного за своїм змістом.

Апеляційний суд вважає, що підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції можуть бути тільки істотні порушення вимог процесуального законодавства, які перешкодили суду правильно встановити фактичні обставини та надати вірну оцінку сукупності досліджених доказів та прийти до обґрунтованого висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення.

Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства.

Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття провадження суд не закрив провадження по справі, або коли рішення було ухвалено незаконним складом суду.

Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення.

Так, враховуючи, що в своїх доводах ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення, суд апеляційної інстанції у вважав за необхідне у повному обсязі перевірити вищевказані доводи.

Зокрема, у судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 стверджував, що не керував транспортним засобом марки «BMW 318I» номерний знак НОМЕР_1 , який наїхав на електроопору №68, а перебував у вказаному автомобілі як пассажир. Стверджував, що за кермом вищевказаного транспортного засобу перебував його знайомий на імя ОСОБА_2 з м. Калуш, який привіз вказаний автомобіля для того, щоб продати йому. Зазначає, що зі змісту відеозапису, який долучений до протоколу про адміністративне правопорушення, видно, що дівчата, які перебували на місці події також стверджували, що він не був за кермом транспортного засобу. Вказує, що огляд на стан спьяніння він пройшов на вимогу працівників поліції, хоча в дійсності не керував транспортним засобом.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Дослідивши у повному обсязі сукупність зібраних по справі доказів та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, з врахуванням всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 122-4, ст. 124 КУпАП. Правильність вищевказаних висновків суду першої інстанції, на переконання апеляційного суду, повністю доводиться зібраними та дослідженими судом доказами.

Статтею 254 КУпАП передбачено, що у випадку виявлення адміністративного правопорушення, складається протокол про адміністративне правопорушення, який є основним процесуальним документом і єдиною підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення.

За змістом рішення Європейського суду по справі «Ґалстян проти Вірменії», протокол про адміністративне правопорушення, який містить обвинувачення та є головним доказом по справі, повинен мати відомості про точний час, коли цей документ був пред`явлений особі, яка притягається до відповідальності та чи мала вона достатній час на ознайомлення з ним.

Відповідно до виписаних у статтях 254, 255, 256 КУпАП положень, протокол про адміністративне правопорушення це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

Так, в рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Згідно приписів ст. 256 КУпАП, в протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: суть адміністративного правопорушення; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції належним чином дослідив протоколи про адміністративні правопорушення від 29.09.2024 щодо ОСОБА_1 та надав їм належну правову оцінку.

Так, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №139029 від 29.09.2024 року, ОСОБА_1 28.09.2024 ркоу о 23:00 в м. Івано-Франківськ, вул. Лекавського, 1 керував т/з БМВ 3181 д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння за згодою водія ОСОБА_1 проводився із застосуванням газоаналізатора Драгер Алкотест 6810 ARDC 0457. Результат огляду 1,23% проміле, чим порушив п.2.9.а. ПДР керування т/з особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, що знижують їх увагу та швидкість реакції, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №139058 від 29.09.2024 року, ОСОБА_1 28.09.2024 ркоу о 23:00 в м. Івано-Франківськ, вул. Лекавського, 1 будучи неуважним, не вибрав безпечну швидкість руху, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на перещкоду, електроопору №68, що призвело до мехагічних пошкоджень т/з та електроопори, чим порушив пп. 2.3.б., 12.1 ПДР, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що висунуті ОСОБА_1 обвинувачення носять конкретний характер та дозволяли останьому зрозуміти суть обвинувачення та забезпечити ефективний захист своїх інтересів в суді.

Протоколи про адміністративні правопорушення складені уповноваженою на те особою інспектором 2 взводу 2 роти УПП БУПП в Івано-Франківській області лейтенантом поліції Глинською І.І. із заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст. 256 КУпАП, підписаний уповноваженою на те особою та особою, яка притягається до адмністративної відповідальності ОСОБА_1 .

Данними відеозаписів встановлено, що ОСОБА_1 був ознайомлений зі змістом протоколів, з правами та обов`язками відповідно до ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, з інформацією про розгляд справи в Івано-Франківському міському суді та отримав копії протоколів.

Протоколи про адміністративні правопорушення, на думку апеляційного суду, містять достатні та переконливі дані, які дозволяють встановити порядок вчинення процесуальних дій, свідчать про обізнаність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про зміст висунутих обвинувачень, наявність реальної можливості організувати ефективний захист своїх інтересів.

Протоколи про адміністративне правопорушення відповідають вимогам ст. 256 КУпАП і не містять недоліків, які б свідчили про істотне порушення права на захист особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Апеляційним судом не встановлено порушень вимог статей 254, 255, 256 КУпАП.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи стосовно того, що ОСОБА_1 не може бути суб`єктом правопорушень, оскільки не керував транспортним засобом.

Зокрема, вищевказані доводи носять непослідовний та суперечливий характер, оскільки зі змісту пояснень ОСОБА_1 вбачається, що дорожньо-транспортну пригоду вчинив його знайомий ОСОБА_2 , якому той того ж дня продав автомобіль.

Разом з тим, суд першої інстанції детально перевірив вищевказані доводи та прийшов до обгрунтованого висновку, що вони є неспроможними, оскільки суперечать встановленим судом фактичним обставинам та повністю спростовуються сукупністю доказів, які були досліджені судом першої інстанції.

Так, відповідно до статті 251 КУпАП, відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені долучені до протоколів про адміністративні правопорушення відеозаписи з нагрудних відеокамер інспекторів патрульної поліції, які приймали участь у складанні протоколів про адміністративні правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав відеозаписи належним та допустимим доказом, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяє повно і всебічно встановити обставини вчинених адміністративних правопорушень.

Зокрема, вищевказаним відеозаписом зафіксовано як працівники поліції оглядають місце дорожньо-транспортної пригоди та встановлюють водія транспортного засобу марки «BMW 318I» номерний знак НОМЕР_1 , який наїхав на електроопору №68, що призвело до механічних пошкоджень транспортного засобу та електроопори. Відеозаписом зафіксовано, що транспортний засіб, який перебуває на узбіччі має істотні пошкодження передньої частини, а електроопора має пошкодження та лежить на землі вдовж дороги. Поліцейськи опитують двох дівчат, які знаходяться на місці події та які повідомляють, що не знайомі із хлопцями, які випадково їх підвозили та вказують, що не очікували, що останні перебувають у стані спьяніння. Вказують , що хлопці запропонували підвезти їх, оскільки бачили що вони не можуть знайти таксі. Відеозаписом зафіксовано, як ОСОБА_1 спочатку відмовлявся визнати, що саме він керував транспортним засобом, однак в подальшому, після того, як дівчата вказали на нього, як на водія транспортного засобу, визнав цей факт та погодився пройти огляд на стан спьяніння на місці події. Після перевірки герметичності упакування мундштука, водій пройшов огляд на стан сп`яніння , який було проведено поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу та отримав позитивний результат тесту, який склав 1,23 % проміле. З результатом ОСОБА_1 погодився, його повідомили, що відносно нього будуть складені адміністративні матеріали за ч. 1 ст. 130 КУпАП. ОСОБА_1 роз`яснили права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Згодом ОСОБА_1 ознайомлюють зі складеними відносно нього протоколами за ст. 124, ч.1 ст. 130 КУпАП, повідомили, що розгляд справи відбудеться в Івано-Франківському міському суді. Власноручним підписом ОСОБА_1 засвідчив, що він ознайомлений зі змістом протоколів, отримав їх копії та тимчасовий дозвіл на керування транспортним засобом.

Так, зафіксовані відеозаписами бодікамер поліцейських обставини, безумовно стосуються вчинених ОСОБА_1 правопорушень, що надає можливість повно та об`єктивно дослідити їх, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Вищевказані відеозаписи мають достатньо високу інформативність, позбавлені упередження і суб`єктивного ставлення, мають безсторонній характер, що вимагало від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі.

Відеозаписами зафіксовані реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, оскільки дозволяють встановити психологічне ставлення водія ОСОБА_1 до вчиненого правопорушення та додаткові обставини, які прямо вказують на ОСОБА_1 , як на правопорушника, який керував транспортним засобом у стагні спьяніння та вчинив дорожньо-транспортну пригоду.

Вищевказані відеозаписи у сукупності з іншими оказами по справі повністю спростовують доводи про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом і не вчиняв дорожньо-транспортної пригоди.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень Інструкції із застосуванням органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України №1026 від 18.12.2018. Правових підстав вважати долучені до матеріалів провадження відеозаписи неналежними чи недопустимими доказами в апеляційного суду немає.

В матеріалах провадження наявна схема місця ДТП, відповідно до якої зафіксовано розташування транспортного засобу та пошкодженої опори електропередачи внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбувалась 28 вересня 2024 року о 23 год. 00 хв. по вул. Ленкавського, 1 в м. Івано-Франківськ за участю водія ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом марки «BMW 318I» номерний знак НОМЕР_1 .

Вищевказана схема складена поліцейським взводу 2 роти ТОР БУПП в Івано-франківській області старшим сержантом поліції Хортом В.Д. з відображенням усіх об`єктів (події), які мають значення для розгляду справи.

До вказаної схеми дорожньо-транспортної пригоди долучено перелік видимих(зовнішних) пошкоджень транспортного засобу, отриманих внаслідок ДТП, відповідно до якого було пошкоджено переднюю частину автомобіля, дах та лобове скло.

Дані схем ДТП від 28.09.2024 року повністю узгоджуються з фактичними обставинами, які зазначені у відповідному протоколі про адміністративне правопорушення та даними відеозапису, який долучений до матеріалів справи.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак алкогольного сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Зі змісту матеріалів справи та відеозаписів з відеореєстраторів працівників поліції вбачається, що правовою підставою для пропозиції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння було саме виявлення працівником поліції наявних ознак алкогольного сп`яніння у водія ОСОБА_1 .

Даними матеріалів провадження (протоколу серії ЕПР1 №139029, роздруківки приладу Драгер Алкотест 6810 Акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, Направлення на огляд від 28.09.2024 р., відеозапису) встановлено, що ОСОБА_1 28.09.2024 на місці події за наявності в нього явних ознак спьяніння, а сааме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінки, що не відповідає обстановці, тремтінням пальців рук, як водія транспортного засобу, пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер Алкотест 6810 тест №5532, результат 1,23 % проміле, чим порушив п. 2.9.а. ПДР, за що передбачена відповідальність ч.1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, вчинив ДТП, чим порушив вимоги ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Суд першої інстанції, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь вини ОСОБА_1 , майновий стан, ставлення до скоєного правопорушення, відсутність обставин, що обтяжують відповідальність, та з урахуванням приписів ч.2 ст. 36 КУпАП, призначив стягнення в межах санкції встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, що відповідає вимогам закону.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вчинені ОСОБА_1 адміністративні правопорушення за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та створюють підвищену небезпеку, як для самого водія, так і для його пасажирів та інших учасників дорожнього руху і може призвести до тяжких непоправних наслідків.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що притягнення до адміністративної відповідальності водіїв, які керують транспортним засобом у стані сп`яніння пов`язано із необхідністю створення безпечних умов для учасників дорожнього руху, збереження життя і здоров`я громадян.

Підвищення ефективності впливу на дисципліну учасників дорожнього руху забезпечується чітким визначенням правових санкцій за вчинення такого правопорушення.

Зокрема, встановлена законодавцем санкція за ч.1 ст. 130 КУПаП, якою передбачена відповідальність за керування транспортним засобом у стані сп`яніння, не передбачає призначення іншого стягнення ніж те, яке застосовано судом першої інстанції до правопорушника.

При цьому, апеляційний суд виходить з того, що при визначенні стягнення необхідно враховувати його виховну дію, оскільки покарання, повинно бути направлено не тільки на забезпечення виправлення правопорушника та попередження вчинення ним нових правопорушень, а також повинно бути спрямовано на попередження вчинення правопорушень іншими особами.

Застосовуючи справедливе стягнення за вчинене правопорушення, суд таким чином констатує, що відповідні діяння є суспільно небезпечними та за їх вчинення настають певні негативні наслідки.

Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

З огляду на наведене апеляційний суд вважає, що відсутні підстави для скасування постанови суду.

Керуючись ст. 294 КУпАП апеляційний суд , -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 грудня 2024 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв