Справа №461/9156/24
Провадження №3/461/18/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2025 року суддя Галицького районного суду м. Львова Стрельбицький В.В., за участю особи відносно якої складено протокол ОСОБА_1 , розглянувши матеріали адміністративної справи про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в :

згідно протоколу про адміністративне правопорушення, 07.11.2024 о 12 годині 48 хвилин на вул. Беринди 1 у м. Львові ОСОБА_1 керував транспортним засобом KIA Sportage д.н.з. НОМЕР_1 , не був уважним, не здійснив повної зупинки на дорожній знак 2.2, проїхав на червоний сигнал світлофора, внаслідок чого здійснив наїзд на штучний обмежувач проїзду болард, що почав підніматися з одночасним увімкненням червоного сигналу світлофора, від чого транспортний засіб та болард отримали технічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків, тобто порушив п. 2.3, 8.7.3 ПДР.

ОСОБА_1 у судовому засіданні факт вчинення інкримінованого йому правопорушення заперечив, вказавши, що він дійсно 07.11.2024 о 12 годині 48 хвилин на вул. Беринди 1 у м. Львові керував транспортним засобом KIA Sportage д.н.з. НОМЕР_1 . Натомість, перед початком проїзду зони де розташований болард, він не здійснював проїзду на червоний сигнал світлофора, а переконався у тому, що болард опущений та лише після цього почав рух. Червоний сигнал світлофора у цей момент не працював. Під час проїзду зони де розташований болард, він відчув удар, а автомобіль раптово зупинився. Вийшовши з транспортного засобу, він побачив піднятий болард під автомобілем і зрозумів, що причина зупинки є те. що болард піднявся під час проїзду над ним авто. Також, він наголосив, що йому відомі правила проїзду зазначеної ділянки дороги, адже він там регулярно проїжджає та жодного разу не допускав порушень.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 124 КУпАП встановлено відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Відповідно до п. 2.3 б Правил дорожнього руху, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Згідно п. 8.7.3 Правил дорожнього руху, сигнали світлофора мають такі значення:

а) зелений дозволяє рух;

б) зелений у вигляді стрілки (стрілок) на чорному фоні дозволяє рух у зазначеному напрямку (напрямках). Таке саме значення має сигнал у вигляді зеленої стрілки (стрілок) у додатковій секції світлофора.

Сигнал у вигляді стрілки, що дозволяє поворот ліворуч, дозволяє й розворот, якщо він не заборонений дорожніми знаками.

Сигнал у вигляді зеленої стрілки (стрілок) у додатковій (додаткових) секції, увімкнений разом із зеленим сигналом світлофора, інформує водія про те, що він має перевагу в зазначеному стрілкою (стрілками) напрямку (напрямках) руху перед транспортними засобами, що рухаються з інших напрямків;

в) зелений миготливий дозволяє рух, але інформує про те, що незабаром буде ввімкнено сигнал, який забороняє рух.

Для інформування водіїв про час (у секундах), що залишився до кінця горіння сигналу зеленого кольору, можуть застосовуватися цифрові табло;

г) чорна контурна стрілка (стрілки), нанесена на основний зелений сигнал, інформує водіїв про наявність додаткової секції світлофора і вказує інші дозволені напрямки руху ніж сигнал додаткової секції;

ґ) жовтий забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів;

д) жовтий миготливий сигнал або два жовтих миготливих сигнали дозволяють рух і інформують про наявність небезпечного нерегульованого перехрестя або пішохідного переходу;

е) червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.

Сигнал у вигляді зеленої стрілки (стрілок) у додатковій (додаткових) секції разом з жовтим або червоним сигналом світлофора інформує водія про те, що рух дозволяється у вказаному напрямку за умови безперешкодного пропуску транспортних засобів, які рухаються з інших напрямків.

Стрілка зеленого кольору на табличці, встановленій на рівні червоного сигналу світлофора з вертикальним розташуванням сигналів, дозволяє рух у зазначеному напрямку при ввімкненому червоному сигналі світлофора з крайньої правої смуги руху (або крайньої лівої смуги руху на дорогах з одностороннім рухом) за умови надання переваги в русі іншим його учасникам, які рухаються з інших напрямків на сигнал світлофора, що дозволяє рух;

є) поєднання червоного і жовтого сигналів забороняє рух і інформує про наступне вмикання зеленого сигналу;

ж) чорні контурні стрілки на червоному і жовтому сигналах не змінюють значення цих сигналів та інформують про дозволені напрямки руху при зеленому сигналі;

з) вимкнений сигнал додаткової секції забороняє рух у напрямку, вказаному її стрілкою (стрілками).

Згідно п.п. 2.2 пункту 2 «Знаки пріоритету» розділу 33 «Дорожні знаки» («Проїзд без зупинки заборонено»), забороняється проїзд без зупинки перед розміткою 1.12 (стоп-лінія), а у разі, коли вона відсутня, перед знаком. Необхідно дати дорогу транспортним засобам, що рухаються дорогою, яка перетинається, а за наявності таблички 7.8 - транспортним засобам, що рухаються головною дорогою, а також праворуч рівнозначною дорогою.

Як наведено вище, згідно протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 інкриміноване те, що він 07.11.2024 о 12 годині 48 хвилин на вул. Беринди 1 у м. Львові, керуючи транспортним засобом KIA Sportage д.н.з. НОМЕР_1 , не був уважним, не здійснив повної зупинки на дорожній знак 2.2, проїхав на червоний сигнал світлофора, внаслідок чого здійснив наїзд на штучний обмежувач проїзду болард, що почав підніматися з одночасним увімкненням червоного сигналу світлофора, від чого транспортний засіб та болард отримали технічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків, тобто порушив п. 2.3, 8.7.3 ПДР.

Окрім протоколу про адміністративне правопорушення до матеріалів справи долучено схему місця ДТП, яка за своїм змістом фактично відображає розташування транспортного засобу та інших об`єктів на місці ДТП.

Також, долучено письмові пояснення свідка ОСОБА_2 працівника ЛКП «Муніципальна варта», згідно яких з 12.00 до 13.00 07.11.2024 він заступив на чергування на пульті керування системою контролю в`їзду у пішохідну зону. Орієнтовно о 12.45 на в`їзд зі сторони вул. Беринди у пішохідну зону направлявся автомобіль KIA Sportage д.н.з. НОМЕР_1 . При в`їзді перед ним був запущений інший автомобіль, після заїзду якого він дав команду на підйом боларду. Автомобіль KIA Sportage д.н.з. НОМЕР_1 не зупинившись на знаку СТОП для перевірки номерного знаку, продовжував рух. Побачивши, що вказаний автомобіль не зупиняється, він (свідок) дав команду на опускання боларду, щоб уникнути зіткнення, але автомобіль наїхав на болард в стані підйому, після заїзду попереднього авто.

Наведені пояснення свідок ОСОБА_2 підтримав у судовому засіданні.

Також, до протоколу долучені письмові пояснення ОСОБА_1 , згідно яких він рухався на зелений дозволений сигнал світлофора та не вчинив жодного правопорушення. Крім того, ОСОБА_1 зазначив, що він звернувся до міської ради щодо отримання відео проїзду зафіксованого камерою розташованою в районі світлофора. Натомість, йому повідомили, що зазначена камера не працює.

Оцінюючи встановлені в ході розгляду справи обставин, виходжу з наступних доводів та мотивів.

Відповідно до cт.cт.254-256 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння (діянь), яке (які) містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП є джерелом доказів у справах про адміністративні правопорушення. У ньому, крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків потерпілих якщо вони є; пояснення, особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Саме в межах зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин інкримінованого особі адміністративного правопорушення має провадитися судовий розгляд.

З цього слідує, що протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів у справі, але й актом обвинувачення у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом у даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені у ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Отже, з цього випливає, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи у тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом", який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Оцінюючи докази у справі, виходжу з наступного.

Відображені на схемі місця ДТП дані ОСОБА_1 не оспорюються, адже фактично ці дані фіксують розташування відповідних об`єктів на ділянці дороги та розташування автомобіля після ДТП.

Сам факт зіткнення автомобіля з болардом ніким не оспорюється, як і не оспорюється розташування відповідних об`єктів на місці ДТП.

Розбіжність позиції ОСОБА_1 з даними наведеними у протоколі полягає у тому, що він наголошує на дотриманні Правил дорожнього руху та проїзді саме на зелений сигнал світлофора.

Суд відзначає, що жодних інших доказів посадовими особами уповноваженими на складання протоколу до матеріалів справи не долучено.

Натомість, ОСОБА_1 суду надано відеоматеріали досліджені у судовому засіданні, які фіксують момент проїзду ним зони де розташований болард та зіткнення з ним автомобіля. З цих відеоматеріалів встановлено наступне:

- дійсно на ділянці дороги на вул. Беринди 1 у м. Львові наявний світлофор з червоною та зеленою секцією та знак STOP;

- перед автомобілем KIA Sportage д.н.з. НОМЕР_1 зону розташування боларда перетинає інший транспортний засіб, перед яким цей болард опускається. Автомобіль KIA Sportage д.н.з. НОМЕР_1 призупиняється на стоп-лінії та потім починає рух у момент коли болард опущений. У цей момент болард починає підніматися і відбувається зіткнення;

- колір сигналу світлофору на відео встановити неможливо, адже камера розташована позаду нього.

Крім того, ОСОБА_1 суду надано відеоматеріали на яких зафіксовано механізм роботи світлофору на цій ділянці дороги, який фіксує, що після проїзду транспортного засобу на зелений сигнал світлофору, цей сигнал для наступного транспортного засобу, який рухається позаду, не вимикається, після зупинки він продовжує горіти та наступний автомобіль після зупинки проїжджає зону розташування боларда без перешкод.

Наведене свідчить про те, що версія подій наведена ОСОБА_1 є цілком обґрунтованою, оскільки підтверджена дослідженими у судовому засіданні доказами. У свою чергу, пояснення свідка ОСОБА_2 цій версії не суперечать, адже в силу виконання ним обов`язків у місці розташування пульта керування системою контролю в`їзду у пішохідну зону, він не міг належним чином візуально перевірити колір світлофора, який світив перед автомобілем ОСОБА_1 . Пояснення даного свідка не суперечать версії ОСОБА_1 та відеоматеріалам, адже встановлено, що в момент початку руху від стоп-лінії болард був опущений та почав підніматись коли ОСОБА_1 фактично цю лінію проїхав.

Отже, оскільки ОСОБА_1 інкриміновано проїзд на червоний сигнал світлофора, одним з ключових аспектів який слід перевірити у справі наявність доказів зазначеного факту.

Разом з тим, дослідивши усі наявні у справі докази, суд приходить до висновку про відсутність належних, допустимих та достовірних доказів вчинення ОСОБА_1 інкримінованого адміністративного правопорушення, зокрема суд констатує відсутність у справі доказів проїзду ним відповідної ділянки дороги на червоний сигнал світлофора.

Інших належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт вчинення інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, матеріали справи не містять. Більше того, незважаючи на те, що на місці ДТП ОСОБА_1 заперечував факт вчинення правопорушення, посадовими особами уповноваженими на складання протоколу та збирання доказів у справі доказів які фіксують проїзд ОСОБА_1 ділянки дороги на червоний сигнал світлофора до справи не долучено та не здобуто. У цьому контексті суд відзначає, що події мали місце у центральній частині міста, у світлу пору доби, при свідках які зафіксовані на відеоматеріалах, але ні відповідних матеріалів, ні пояснень свідків, які засвідчують факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, зокрема проїзду на червоний сигнал світлофора, у справі немає.

Суд виходить з того, що формальний підхід до розгляду справи є неприпустимим, а підтверджених належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами фактів вчинення ОСОБА_1 правопорушення в ході розгляду справи не встановлено.

У розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, притягнення особи до адміністративної відповідальності розцінюється як «кримінальне обвинувачення», оскільки адміністративні правопорушення мають ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції.

Згідно ч. 2 ст. 6 Конвенції, кожен обвинувачений у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Стаття 6 Конвенції також встановлює загальні гарантії щодо справедливого судового розгляду при вирішені спору, пов`язаного з правами та обов`язками цивільного характеру, а також при визначенні обґрунтованості будь-якого висунутого особі кримінального обвинувачення, частина друга та третя статті 6 закріплюють гарантії особам при обвинувачені при вчиненні кримінального правопорушення.

Разом з тим, розглядаючи справи про адміністративні правопорушення, виходячи з прецедентної практики ЄСПЛ, враховую, що хоч і за національним законом особа притягується до адміністративної відповідальності, їй фактично пред`явлено «кримінальне обвинувачення» в його автономному розумінні ЄСПЛ, яке повинно тлумачитися в світлі трьох критеріїв, а саме з урахуванням кваліфікації розгляду з точки зору внутрішньодержавного законодавства, його сутності і характеру, суворості потенційного покарання.

Так, Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Зокрема, у справі "Лучанінова проти України" (рішення від 09.06.2011 р., заява N 16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням».

Процес у справі про адміністративне правопорушення цілком ув`язаний з вищезазначеними презумпціями процесу кримінального, оскільки Європейський суд уже визнавав кримінально-правовий характер норм українського законодавства, якими передбачена відповідальність за адміністративні правопорушення. Отже, адміністративні стягнення визначені ст. 124 КУпАП мають каральний і стримуючий характер.

Таким чином, адміністративне правопорушення інкриміноване ОСОБА_1 може бути віднесене до «кримінального обвинувачення», у розумінні статті 6 Конвенції, із поширенням відповідних гарантій щодо справедливого судового розгляду.

Принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудній (в даному випадку особа відносно якої складено протокол) вчинив правопорушення, яке йому ставиться у провину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні (у даному випадку на особах які складали протокол), і будь який сумнів має тлумачитись на користь особи стосовно якої вирішується питання про притягнення до відповідальності.

Відповідно до положень статті 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і вчинене саме особою стосовно якої складено протокол про правопорушення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення (у даному випадку інспектора поліції) має пояснювати усі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії відображеній у протоколі, як суть правопорушення.

Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення (у даному випадку представники поліції), був спростований фактами, встановленими на підставі належних та допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною у інкримінованих діях.

Один з основних принципів забезпечення вирішення спорів у публічно-правовій сфері, зокрема, між суб`єктом приватного права і суб`єктом владних повноважень, передбачає, що останній зобов`язаний забезпечити доведення в суді правомірності свого рішення, дії або бездіяльності, оскільки, в протилежному випадку, презюмується, що вони є протиправними.

Вирішуючи питання щодо належності, допустимості та достатності доказів на підтвердження вини особи у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення, необхідно врахувати те, що суд не може самостійно та з власної ініціативи відшукувати докази на користь обвинувачення (в даному випадку для доведення вини), оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Виходячи з положень ст. 8, ст. 62 Конституції України, дотримання принципу верховенства права є однією із засад існування демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь

Частиною 1 ст. 7 КУпАП також визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Враховуючи вищенаведене, оцінивши наявні у матеріалах справи про адміністративне правопорушення докази у їх сукупності з урахуванням того, що усі виявлені під час провадження у справі сумніви повинні застосовуватись на користь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, а суд не наділений повноваженням збирати з власної ініціативи докази винуватості чи невинуватості особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, приходжу до висновку про недоведеність наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а тому провадження у справі підлягає закриттю, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КпАП України, тобто у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 247, 283, 284 КУпАП,

п о с т а н о в и в :

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити, на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя В.В. Стрельбицький