ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 646/7617/23 Головуючий суддя І інстанції Блага І. С.
Провадження № 33/818/34/25 Суддя доповідач Грошева О.Ю.
Категорія: Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2025 року м. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Грошева О.Ю., за участі представника ОСОБА_1 - адвоката Антоненка І.М. при секретарі Шевченко Д.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові за участі справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Антоненка І.М. на постанову Червонозавдодського районного суду м. Харкова від 15 травня 2024 року у відношенні ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП України,-

У С Т А Н О В И В:

Оскаржуваною постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на нього стягнення у виді штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Як установив суд, 6.10.2023 року о 12 год. 00 хв. ОСОБА_1 керував транспортним засобом «TOYOTA Auris», номерний знак НОМЕР_2 , у с. Сенькове, буля будинку № 5 по вул. Харківська з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота; порушення мови; порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою Alcotest Drager на місці зупинки транспортного засобу або в закладі охорони здоров`я у лікаря-нарколога у встановлено законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху.

Тим самим ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За вказаним фактом 16.10.2023 року о 12 год. 20 хв. інспектор ВРПП Купянського РВП ГУНП в Харківській області капралом поліції Ляшенко Ю.Ю. склав протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 328490.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Антоненко І.М. просить поновити строк на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що а ні він а ні його клієнт в судовому засіданні участі не брали, а копію оскаржуваної постанови отримано 04.06.2024 року.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Антоненко І.М. просить постанову суду скасувати та закрити провадження щодо ОСОБА_1 через відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обгрунтування своїх вимог зазначає, що Суд зазначає, що захисником було подано клопотання про витребування з Куп`янського РВП ГУНП в Харківській області повний відеозапис подій, які мали місце 16.10.2023 року, але суддя вважав, що воно не підлягає задоволенню.

Суд не зазначає, що клопотання було подано 07.03.2024 року, і до 15.05.2024 року не було розглянуто.

Суд зазначає, що не зазначення назви технічного запису, відсутність посилання на будь-які матеріальні носії у протоколі серії ААД № 328490 від року є несуттєвим. Місце складення протоколу: Харківська область, Куп`янський район, с. Сенькове, вул. Харківська, 5 жодними доказами не підтверджено.

Відеозапис не містить даних геолокації. Суд на цю обставину не звертає увагу. Діючи з обвинувальним ухилом.

«Жодних доказів, того, що це нагрудна камера поліцейського матеріали не містять.

Звертає увагу, що зупиняв транспортний засіб працівник полку поліції особливого призначення, а протокол було складено інспектором ВРПП Куп`янського РВП ГУНП в Харківській області капрал поліції Ляшенко Юрій Юрійович. З відеозапису вибачається, що ОСОБА_1 був вже раніше зупинений та опитаний працівниками полку поліції особливого призначення, але в протоколі зазначається помилковий час керування 12-00 година. Тобто сумніви адвоката про неповноту відеозапису є обґрунтованими.

Також поява свідків та оформлення інших документів матеріалів справи не зафіксовано відеозаписом наявним в матеріалах справи.

Також Інспектор поліції в протоколі не зазначає, що під час оформлення адміністративних матеріалів був здійснений безперервний відеозапис.

Зазначене формулювання судом вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення не відповідає суті адміністративного правопорушення зазначеного у протоколі від 15.05.2024 року, а саме суд упускає те, що ОСОБА_1 було відмовлено у проходженні огляду на стан сп`яніння у присутності двох свідків.

Таким чином зміст протоколу про адміністративне правопорушення суперечить відеозапису з нагрудної камери поліцейського на який посилається суд, відеозапис не містить будь-яких доказів присутності свідків залучених працівниками поліції. Тому суд повинен був пересвідчитися у дійсності відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння саме у присутності свідків. Суд у своєму рішенні не посилається на пояснення свідків, як на джерело доказів. Хоча підписи свідків є і в протоколі про адміністративне правопорушення і в акті огляду на стан сп`яніння складеного інспектором ОСОБА_2 .

Тобто, посилаючись лише на відеозапис, який можливо було зроблено на нагрудну камеру поліцейського, залишаючи пояснення свідків поза увагою, суд відходить від пред`явленого обвинувачення зміст якого сформовано у протоколі про адміністративне правопорушення від 16.10.2023 року, що є недопустимим. Таким чином судом не доведено склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, належними та допустимими доказами.

Суд надає перевагу доказам які наявні в матеріалах справи, без їх безпосереднього дослідження у судовому засіданні.

Посилання судді на вживання водієм ОСОБА_1 чогось спиртного, не заслуговують на увагу, тому, що ці репліки водія не мають будь-якого процесуального значення. Що заслуговує на увагу, так те, що Суд позбавив особу брати участь у судових засіданнях, тим самим позбавив особи права на захист.

В постанові від 15.05.2024 року суд зазначає, що доводи захисника про не ознайомлення водія ОСОБА_1 з його правами спростовуються протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 328490 від 16.10.2023, який містить особистий підпис ОСОБА_1 про роз`яснення йому прав та обов`язків, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Зазначений висновок суду є результатом його неуважності та упередженості, щодо водія ОСОБА_1 . Підпис ОСОБА_1 стоїть в графі ознайомлення з датою розгляду справи у Червонозаводському районному суді м. Харкова.

Проте навпаки відеозапис який на переконання суду містить належні та допустимі докази вини ОСОБА_3 не містить доказів роз`яснення йому прав та обов`язків, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, що є доволі суттєвим порушенням прав особи на захист, що робить наступні дії працівників поліції незаконними. Фактично час спілкування з інспектором поліції який мав право на складання протоколу про адміністративне правопорушення щодо особи порушника та зафіксоване відеозаписом відбувається на протязі двох хвилин! Тобто похила особа 11.05.1939 року, яка мешкає у прифронтовій території повинна зрозуміти, що від неї вимагають працівники поліції за дві хвилини.

Стороною захисту було підготовлено клопотання про виклик свідків події: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , але за відсутністю належного повідомлення про час розгляду справи зазначені клопотання не були подані у судовому засіданні.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Антоненка І.М., який проси задовольнити апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП, перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду, зокрема і через свого захисника Антоненка І.М. проте в судове засідання не з`явився, а причину своєї неявки не повідомив.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» від 03.04.2008 року наголосив, що «сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження». Крім того, враховуючи принцип судочинства, зазначений в практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суд вважає за необхідне провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Тим більше, ст. 268 КУпАП не містить імперативної заборони розглядати справу про адміністративне правопорушення за ст. 130 цього Кодексу без обов`язкової присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Стосовно доводів клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд вважає їх переконливими та задовольняє це клопотання.

Щодо доводів апеляційної скарги стосовно незаконності оскаржуваної постанови, то апеляційний суд визнає їх необґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам.

Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції дотримався всіх вказаних вимог закону, оскільки встановив обставини, які мають значення для об`єктивного та всебічного розгляду справи.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апелянтом в його апеляційній скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Обставини вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підтверджують матеріали справи, а саме:

Довідка, видана начальником сектору АП Купянського РВП ГУНП в Харківській області Прутською Л., про те, що згідно облікових даних Інформаційної підсистеми «Адмінпрактика» ІКС інформаційного порталу Національної поліції України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримував посвідчення водія НОМЕР_3 та протягом року не вчиняв адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП;

-Акт огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, складений інспектор ВРПП Купянського РВП ГУНП в Харківській області капралом поліції Ляшенко Ю.Ю., в якому зазначено, що огляд ОСОБА_1 не проводився у зв`язку з його відмовою;

-Направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, оформлене 16.10.2023 року о 12 год. 05 хв. інспектор ВРПП Купянського РВП ГУНП в Харківській області капралом поліції Ляшенко Ю.Ю. про направлення водія ОСОБА_1 до закладу охорони здоров`я (Комунальне некомерційне підприємство «Куп`янське ТМО») зв`язку з наявними ознаками сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів). У направленні міститься запис про відмову ОСОБА_1 від проходження огляду.

-Відеозапис з нагрудних камер поліцейських, на якому міститься інформація про події 16.10.2023 року з 12 години 00 хвилин до 12 години 04 хвилин біля будинку № 5 по вулиці Харківській у с. Сенькове та на якому зафіксовано, що у водія наявні такі ознаки як порушення мови та порушення координації рухів. На пропозицію поліцейського водій відмовляється пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місце зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу (алкотестера «Драгер») та у закладі охорони здоров`я, а також вказує на те, що він вживав алкогольні напої;

Крім того, з цього відеозапису з нагрудної камери поліцейського чітко вбачається, що 16.10.2023 о 12:00 годин, автомобіль «TOYOTA Auris», номерний знак НОМЕР_2 був зупинений працівниками поліції.

В ході бесіди водія ОСОБА_1 з працівниками поліції, останні попередили водія про здійснення фіксування їх спілкування технічними засобами звуко-відео запису та виявили у водія ознаки алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови про, що повідомили останнього.

Водію ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою Alcotest Drager на місці зупинки транспортного засобу або в закладі охорони здоров`я у лікаря-нарколога на що водій ОСОБА_1 відмовився. Крім того, водій ОСОБА_1 вказував, що 16.10.2023 року вживав алкогольні напої, а саме горілку.

При цьому стороною захисту жодного разу не було зазначено про те, що вказана репліка була само обмовою. Більше того, як вбачається із наведеного вище змісту відеозапису, ОСОБА_1 повідомив про те, що вживав алкоголь вже після того, як працівник поліції озвучив підозру про знаходження останнього у стані алкогольного сп`яніння.

Стосовно доводів захисника про відсутність назви технічного засобу та номеру запису, яким здійснено відеозапис подій, то вони не спростовують вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, повно та чітко відображають події, які відбувались 16.10.2023 року, при цьому та обставина, що відомості про відсутність назви технічного засобу, яким здійснено відеозапис у протоколі про адміністративне правопорушення, не тягне за собою його недійсність.

Отже суд правильно вважав, що клопотання захисника про витребування з Куп`янського РВП ГУНП в Харківській області повного відеозапису події, яка мала місце 16.10.2023 року о 12:00 годині необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Щодо доводів захисника, що водія ОСОБА_1 не було ознайомлено з його правами спростовуються протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 328490 від 16.10.2023, який містить особистий підпис ОСОБА_1 про роз`яснення йому прав та обов`язків, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП.

Частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2.5. Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Такий порядок визначений Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 № 1452/735.

Так, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану (п.2 розділу І Інструкції). Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці (п.3 розділу І Інструкції). Ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є ознаки, перелічені у п.4 розділу І Інструкції.

Згідно з п.6 розділу І Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться:

- поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби);

- лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Відповідно до п. 15 Інструкції за результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акта медичного огляду.

Як вбачається з п.п.8, 10, 12 Інструкції таке лабораторне дослідження проводиться на підставі наданих зразків біологічного середовища.

Отже, відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, на місці зупинки транспортним засобом або у закладі охорони здоров`я створює склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.

Таким чином, проаналізувавши усі наявні у справі докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за тих фактичних обставин, як вони викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, є доведеною.

Надаючи оцінку факту відмови від проходження освідування на стан сп`яніння виражений ОСОБА_1 , що беззаперечно зафіксовано на відеозаписі з бодікамери працівників патрульної поліції апеляційний суд зазначає, що законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння.

П. 2.5 ПДР України передбачає, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ст. 53 Закону України «Про дорожній рух» юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. За результатами розгляду вказаної справи, Суд не встановив порушень прав заявників, передбачених ч. 1,2 ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини.

Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява N 7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні "кримінальному обвинуваченню" у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Таким чином, доказів, які б спростовували правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи.

Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Отже, суд першої інстанції не порушив вимог ст. ст. 279, 280, 213, 221 КУпАП і розглянув справу в межах наданих матеріалів справи.

Тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 ПДР України, в результаті чого скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.130 КУпАП.

Обставини правопорушення об`єктивно підтверджуються сукупністю зібраних по справі матеріалів.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що впливатимуть зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцією факту (рішення ЄСПЛ, справа «Коробов проти України» №39598/03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишить місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1987 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25)

За змістом ст. ст. 279, 280 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення має суддею розглядатись у межах тих обставин, які зазначені у протоколі про таке порушення.

Доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, а матеріали справи їх не містять. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу, які потягли б безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Покарання призначено судом першої інстанції ОСОБА_1 в межах санкції передбаченої ч.2 ст.130 КУпАП та з урахуванням вимог ч.2 ст.33 КУпАП.

Безумовних підстав для скасування постанови суду першої інстанції при апеляційному розгляді не встановлено.

На підставі викладеного, апеляційний суд вважає постанову суду законною і обґрунтованою і підстав для її скасування за доводами апеляції не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в:

Клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Антоненко І.М. про поноваленння строку на апеляційне оскарження задовольнити.

Поновити строк на апеляційне оскарження постанови Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15 травня 2024 року у відношенні ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП України.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Антоненко І.М. залишити без задоволення.

Постанову Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15 травня 2024 року у відношенні ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП України залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.Ю. Грошева