Справа № 587/4964/24
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 січня 2025 рокусуддя Сумського районного суду Сумської області Гончаренко Л.М., розглянувши адміністративну справу, що надійшла від військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , військовослужбовця в/ч НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_3
за ч. 1 ст. 172-10 КУпАП,
Згідно із протоколом про адміністративне правопорушення №А4121/39 від 23.12.2024 21.12.2024 року о 20 год. 15 хв. ТВО командира 1 стрілецької роти вч НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_2 на ОКП частини в районі АДРЕСА_2 , військовослужбовцю ОСОБА_1 в усній формі був доведений наказ командира військової частини НОМЕР_1 убути в складі групи з 4 військовослужбовців, на чолі з командиром 3 стрілецького взводу вч НОМЕР_1 , з метою евакуації тіла загиблого військовослужбовця з позиції СП « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Старший солдат ОСОБА_1 , який знаходився у відрядженні у військовій частині НОМЕР_1 з метою виконання бойових завдань з 19.10.2024 року, відмовився виконувати наказ командира. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги ст. 9, 11, 13, 16, 35, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби ЗСУ. В супереч інтересам служби, діючи умисно, протиправно, на порушення своїх обов`язків, старший солдат ОСОБА_1 відмовився виконувати наказ командира, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-10 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
ОСОБА_1 в судовому засіданні вину не визнав, вказав, що наказ командира військової частини не мав можливості виконати за станом здоров`я, про погане самопочуття повідомив командування, звернувся до лікаря. На час розгляду справи надав медичну документацію у підтвердження погіршення стану здоров`я, яке мав на час інкримінованого правопорушення. Наголосив, що 29.11.2024 року під час виконання бойового завдання на Курського напрямку отримав контузію. Після того як їх вивели з позиції і привезли у військову частину 03 грудня він звернувся до медичної частини з приводу контузії, про що є відповідний запис у медичній книжці. Після даної контузії, він себе погано почував, регулярно звертався до медичної частини з приводу головного болю, запаморочення, періодичного дзвону у вухах. В медичній частині йому давали ліки, контролювали тиск, який в нього був підвищений. Про це є відповідні записи в його медичній книзі. Через декілька днів йому дали направлення до лікарні на обстеження. Пройти вчасно огляд в лікарні не встиг через великі черги. 21.12.2024 коли йому оголосили наказ погано себе почував, про що повідомив командування. На даний час пройшов обстеження у лікарів, які надали йому висновок: акуботравма 29.11.2024, вторинна артеріальна гіпертензія та рекомендовано уникати фізичні навантаження і обмежити нічні зміни терміном на 2 тижні. Зазначав, що наказ не мав можливості виконати за станом здоров`я, на підтвердження даних обставин надав консультативні висновки лікаря кардіолога, ЛОР СОКЛ, невролога, копії записів з медичної книжки зроблених у військовій частині.
Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу проводиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Згідно із ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
За приписами КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення, а розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише в межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому суд не наділений повноваженнями самостійно змінювати фактичні обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, що інкримінуються особі.
Положеннями частини першої ст. 172-10 КУпАП передбачена відповідальність за відмову від виконання законних вимог командира (начальника).
Об`єктивну сторону правопорушення, передбаченого частиною першою ст. 172-10 КУпАП, утворює відмова від виконання законних вимог командира (начальника). Втім ігнорування, порушення чи інші прояви невиконання військовослужбовцем загальних вимог служби, які містяться у статутах, інших законодавчих актах або службових інструкціях, самі по собі не утворюють складу адміністративного проступку, передбаченого ст. 172-10 КУпАП. Об`єктивну сторону цього виду правопорушення утворює відмова від виконання конкретної вимоги командира (начальника), яка стосується повсякденного життя військовослужбовця (в частині відносин, урегульованих статутами ЗСУ) та службової діяльності. Такі вимоги, згідно зі статутами ЗСУ, з боку командира (начальника) можуть бути втілені у формі наказу, розпорядження, команди.
Суб`єктом адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 172-10 КУпАП є: військовослужбовці, а також військовозобов`язані та резервісти (дві останні категорії суб`єктами цих проступків можуть стати під час проходження ними зборів).
Статтею 280 КУпАП визначено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясовується, зокрема, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.
Відповідно до ст. 9 розділу І частини І «Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України» (далі по тексту Статут) військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.
Стаття 11 розділу І частини І Статуту встановлює загальні обов`язки військовослужбовців. Відповідно до п. 3 ст. 11 розділу І частини І Статуту на військовослужбовців покладається обов`язок беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати прапор своєї частини.
Згідно ст. 16 розділу І частини І Статуту кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Статтею 28 розділу І частини І Статуту встановлено, що єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України. Відповідно до ст. 30 розділу І частини І Статуту начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків відання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою. Наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку.
Стаття 35 розділу І частини І Статуту встановлює, що накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. За крайньої потреби командир (начальник), старший за службовим становищем, ніж безпосередній начальник, може віддати наказ підлеглому, минаючи його безпосереднього начальника, про що повідомляє безпосереднього начальника підлеглого чи наказує підлеглому особисто доповісти своєму безпосередньому начальникові.
Відповідно до ст. 37 розділу І частини І Статуту військовослужбовець після отримання наказу відповідає: «Слухаюсь» і далі виконує його. Для того, щоб переконатися, чи правильно підлеглий зрозумів відданий наказ, командир (начальник) може зажадати від нього стисло передати зміст наказу. Підлеглий має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ.
Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін. Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.
Статтею 26 розділу І частини І Статуту встановлено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Заслухавши пояснення особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, дослідивши матеріали справи, суддя приходить до переконання, що в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-10 КУпАП, хоча на підтвердження вини військового правопорушення надані наступні докази: протокол серії А4121/39 від 23.12.2024 року, письмові пояснення свідків, медичну та службову характеристику на ОСОБА_1 та витяги з наказів.
На спростування викладених в протоколі обставин ОСОБА_1 суду на дослідження були надані консультативні висновки лікаря кардіолога, ЛОР СОКЛ, невролога, копії записів з медичної книжки зроблених у військовій частині.
Згідно досліджених доказів встановлено відсутність суб`єктивної сторони правопорушення, тобто умислу на невиконання наказу командира, оскільки не доведено, що ОСОБА_1 мав можливість виконати даний наказ за станом здоров`я.
Таким чином, дослідивши та перевіривши в ході судового розгляду усі наявні в справі докази, суд приходить до переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-10 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі, оскільки належних, достовірних і допустимих доказів, яких було б достатньо для визнання його винним у вчиненні цього правопорушення в судовому засіданні встановлено не було. При цьому всі можливості для усунення сумнівів були вичерпані, а сукупність зібраних та проаналізованих у справі доказів не дозволяє їх спростувати у категоричній формі та зробити беззаперечний і однозначний висновок про порушення ОСОБА_1 вимог ст. ст. 9, 11, 13, 16, 35, 37, 127, 128 Статуту ВС ЗСУ, за встановлених судом обставин, поза розумним сумнівом.
Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
З цього випливає, що обов`язок доводити вину, як складову презумпції невинуватості, покладається на адміністративний орган та посадових осіб, які встановили факт скоєння протиправного вчинку і порушили провадження в справі, та не може перекладатися на суд, адже у такому разі суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що в діях солдата ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення саме за ч. 1 ст. 172 -10 КУпАП, тому провадженні у цій справі слід закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Керуючись ст. ст.ч.1 172-10, 247, 283-285, 294 КУпАП, -
П О С Т А Н О В И В:
Провадження по справі відносно ОСОБА_1 закрити, за відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-10 КУпАП.
Постанова може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення через Сумський районний суд Сумської області.

Суддя Л.М.Гончаренко