ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«16» січня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд

у складі: головуючої судді Фаріонової О. М.

за участю секретаря Горковенко В. С.

особи, яка притягується до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1 (в режимі ВКЗ)

потерпілої ОСОБА_2 (в режимі ВКЗ)

розглянув у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою представника потерпілої адвоката Могили С. М., на постанову Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 вересня 2024 року, якою провадження у справі щодо

ОСОБА_1 , 1967 року народження, жовтня місяця, 29 числа, уродженця с. Курськ, Баганського району, Новосибірської області, працює слюсарем КП «Водопостачання», зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 ,

-закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №147455 від 17 серпня 2024 року, цього дня близько 07:20 год. в АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 порушив терміновий заборонний припис серії АА №605816 про зобов`язання залишити місце проживання постраждалої особи, про заборону на вхід та перебування в місці мешкання постраждалої особи та про заборону в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою, не виконав його.

Органом, який склав протокол про адміністративне правопорушення, дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Закриваючи провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, суд першої інстанції вказав, що ОСОБА_1 заперечував підписання та отримання ним термінового заборонного припису. На спростування цього у справі є лише показання його колишньої дружини ОСОБА_2 , яка під час судового розгляду провадження стверджувала протилежне. Проте, інших достатніх доказів таких як пояснення свідків, відеозапису фіксації адміністративного правопорушення та повідомлення особи про існування термінового заборонного припису, матеріали справи не містять.

ОСОБА_1 надав показання, які спростовують версію події, що викладена у протоколі про адміністративне правопорушення. Тому суд вважав, що виключно одні лише пояснення його колишньої дружини є недостатніми доказами для констатації факту вчинення ним адміністративного правопорушення. Окрім її пояснень, інших доказів матеріали справи не містять.

У зв`язку з чим, суд першої інстанції дійшов висновку, що матеріалами справи не підтверджено факт вчинення ОСОБА_1 невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, за обставин, що викладені в протоколі про адміністративне правопорушення.

В апеляційній скарзі представник потерпілої адвокат Могила С. М., просить постанову скасувати та визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Зазначив, що не погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони не ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Вказав, що судом проігноровано встановлені в судовому засіданні фактичні дані, що підтверджені відповідними дослідженими доказами, а саме: письмовими поясненнями ОСОБА_1 , наданими ним 17.08.2024, відповідно до яких він перебував вдома, додому прийшла ОСОБА_2 та побачивши, що він перебуває вдома за дією термінового заборонного припису від 16.08.2024 до 26.08.2024, викликала поліцію за порушення термінового заборонного припису. Жодних протиправних дій відносно неї він не вчиняв.

Зазначив, що судом не враховано, що відповідно до вимог термінового заборонного припису ОСОБА_1 зобов`язаний був залишити місце проживання ОСОБА_2 , йому заборонено перебувати в місці перебування ОСОБА_1 , а також йому заборонено в будь-який спосіб контактувати з ОСОБА_2 , що ним було проігноровано, адже він перебував вдома, не залишив його та допустив контактування з ОСОБА_2 .

На думку апелянта, в письмових поясненнях, наданих працівнику поліції безпосередньо після вчинення адміністративного правопорушення, ОСОБА_1 фактично підтвердив обізнаність з наявністю термінового заборонного припису, його вимогами, та визнав факт його порушення.

Вказав, що суд першої інстанції, обґрунтовуючи своє рішення поясненнями наданими ОСОБА_1 в судовому засіданні, в тому числі щодо не підписання припису та необізнаності з його наявністю, фактично проігнорував дійсні обставини справи, що підтверджено поясненнями ОСОБА_2 та змістом протоколу, з яким ОСОБА_1 погодився.

Позиції учасників судового провадження.

Потерпіла ОСОБА_2 та адвокат Могила С.М. підтримали апеляційну скаргу.

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 заперечував проти задоволення апеляційної скарги. Просив постанову суду залишити без змін.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, заслухавши пояснення учасників судового провадження на підтримку поданої апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши обставини справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд встановив таке.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при ухваленні рішення, і положення закону, яким він керувався.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що 17 серпня 2024 року, близько 07:20 год. в АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 порушив терміновий заборонний припис серії АА №605816 про зобов`язання залишити місце проживання постраждалої особи, про заборону на вхід та перебування в місці мешкання постраждалої особи та про заборону в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою, не виконав його.

Отже, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, тобто невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений.

Вина ОСОБА_1 доведена, окрім даних протоколу про адміністративне правопорушення, наступними доказами:

- копією термінового заборонного припису серії АА №605816, який винесений працівниками поліції щодо ОСОБА_1 строком на 10 діб, а саме: про зобов`язання залишити місце проживання постраждалої особи, про заборону на вхід та перебування в місці мешкання постраждалої особи та про заборону в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою з 16.08.2024 по 26.08.2024. У відповідній графі зазначеного термінового заборонного припису міститься підпис ОСОБА_1 ;

-письмовими поясненнями ОСОБА_1 , згідно яким він перебував вдома за адресою АДРЕСА_1 , та додому прийшла дружина ОСОБА_2 , яка побачила, що він перебуває вдома та за дією термінового заборонного припису від 16.08.2024 до 26.08.2024 дружина викликала працівників поліції за порушення ним цього припису;

-письмовими поясненнями ОСОБА_2 , в яких вона вказує на порушення її чоловіком ОСОБА_1 термінового заборонного припису.

Зазначені докази сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 заперечував обставини, зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, стверджуючи, що терміновий заборонний припис йому не вручали.

Проте, ці доводи спростовані поясненнями потерпілої ОСОБА_2 , яка в суді першої інстанції підтвердила свої пояснення, та суду пояснила, що 15.08.2024 її колишній чоловік ОСОБА_1 погрожував їй, хапав її за шию, а тому вона викликала поліцію. Стверджувала, що ОСОБА_1 було вручено терміновий заборонний припис, який він порушив 17.08.2024.

Аналогічні пояснення потерпіла надала під час апеляційного розгляду.

З урахуванням викладеного, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП, тобто у невиконанні термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, доведена.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, її вирішення в точній відповідності з законом.

Так, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення необхідно встановити, чи вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам, суд повинен дати належну оцінку.

Як зазначено в статті 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 280 КУпАП встановлено обов`язок суду з`ясовувати при розгляді справи про адміністративне правопорушення: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим, ці вимоги закону судом першої інстанції не дотримано.

Закриваючи провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, суд першої інстанції вказав, що ОСОБА_1 заперечував підписання та отримання ним термінового заборонного припису. На спростування цього у справі є лише показання його колишньої дружини ОСОБА_2 , яка під час судового розгляду провадження стверджувала протилежне. Проте інших достатніх доказів таких як пояснення свідків, відеозапису фіксації адміністративного правопорушення та повідомлення особи про існування термінового заборонного припису, матеріали справи не містять.

За висновком суду першої інстанції, ОСОБА_1 надав показання, які спростовують версію події, що викладена у протоколі про адміністративне правопорушення. Тому суд вважав, що виключно одні лише пояснення його колишньої дружини є недостатніми доказами для констатації факту вчинення ним адміністративного правопорушення. Окрім її пояснень, інших доказів матеріали справи не містять.

Разом з тим, ці висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи.

Так, в суді першої інстанції та в апеляційному суді ОСОБА_1 пояснив, що терміновий заборонний припис він не отримував та про його зміст не був обізнаний.

Ці твердження спростовані як поясненнями потерпілої в суді, так і даними термінового заборонного припису, в якому міститься підпис ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції поставив під сумнів ту обставину, що заборонний припис підписано ОСОБА_1 , але не навів переконливих доводів.

Разом з тим, перевіривши ці твердження ОСОБА_1 під час апеляційного розгляду шляхом допиту свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (доньки та онука ОСОБА_1 ), встановлено, що 16.08.2024 працівником поліції було вручено ОСОБА_1 терміновий заборонний припис із забороною залишити місце проживання потерпілої через спричинення потерпілій тілесних ушкоджень.

В той же час, судом першої інстанції проігноровано встановлені в судовому засіданні фактичні дані, що підтверджені відповідними дослідженими доказами, зокрема письмовими поясненнями ОСОБА_1 , наданими ним 17.08.2024, відповідно яким він перебував вдома, додому прийшла ОСОБА_2 та побачивши, що він перебуває вдома за дією термінового заборонного припису від 16.08.2024 до 26.08.2024, викликала поліцію за порушення термінового заборонного припису.

Також судом не враховано, що відповідно до вимог термінового заборонного припису ОСОБА_1 зобов`язаний був залишити місце проживання ОСОБА_2 , йому заборонено перебувати в місці перебування останньої, а також йому заборонено в будь-який спосіб контактувати з ОСОБА_2 , що ним було проігноровано, адже він перебував вдома, не залишив його та допустив контактування з ОСОБА_2 .

Таким чином, в письмових поясненнях наданих працівникам поліції безпосередньо після вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 фактично підтвердив обізнаність з наявністю термінового заборонного припису, його вимогами, та визнав факт його порушення.

Проте, суд обґрунтовуючи своє рішення поясненнями наданими ОСОБА_1 в судовому засіданні, в тому числі щодо нібито не підписання припису та необізнаності з його наявністю, фактично проігнорував дійсні обставини справи, що підтверджено поясненнями ОСОБА_2 та змістом протоколу, з яким ОСОБА_1 погодився.

У зв`язку з викладеним, апеляційний суд вважає, що вина ОСОБА_1 у невиконанні термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, доведена матеріалами справи та його слід визнати винним у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення.

Вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, вчинено ОСОБА_1 17.08.2024. Тобто, на момент винесення рішення апеляційним судом - 16.01.2025, строк, передбачений ч. 2 ст. 38 КУпАП, сплив. Враховуючи, що на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення в суді апеляційної інстанції закінчилися строки, передбачені ст. 38 КУпАП, провадження по справі слід закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

За такого, постанова підлягає скасуванню, з прийняттям нової постанови.

Керуючись ст. 247, 294 КУпАП, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника потерпілої адвоката Могили С. М., задовольнити.

Постанову Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 вересня 2024 року щодо ОСОБА_1 скасувати.

Винести нову постанову, якою ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Провадження у справі закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя О. М. Фаріонова