Справа № 148/2306/24
Провадження № 33/801/28/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дамчук О. О.
Доповідач: Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2025 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Войтко Ю. Б.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тульчинського районного суду Вінницької області від 30 жовтня 2024 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_2 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП,

встановив:

Постановою судді Тульчинського районного суду Вінницької області від 30 жовтня 2024 року визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 6 (шість) місяців, а також стягнуто з нього судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп. на користь держави.

Відповідно до обставин встановлених судовим рішенням, водій ОСОБА_1 25.05.2024 близько 07:10 години на відрізку автомобільної дороги поряд з ВП «Ладижин Біогаз» с. Василівка Гайсинський район вул. Лісова, керуючи автомобілем «Renault Trafic» державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснюючи маневр розвороту, не переконався, що це не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху, допустив зіткнення з автомобілем «Mitsubishi Lancer» державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , чим порушив вимоги пункту 10.1 ПДР, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.

Не погоджуючись з даною постановою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції змінити в частині накладення адміністративного стягнення з позбавлення права керувати транспортними засобами та призначити адміністративне стягнення у виді штрафу.

Вважає, що суд допустив порушення норм процесуального права, не повно з`ясував усі обставини справи, не дав належної оцінки доказам. Оскільки ОСОБА_1 не оспорює обставини, які викладені у протоколі про адміністративне правопорушення та кваліфікацію вчиненого, указує, що суд безпідставно посилався на те, що водій не вжив заходів відшкодування грошової компенсації за спричинення ДТП потерпілому та витрат на його лікування, оскільки автомобіль належить на праві власності підприємству ТОВ «СТАЛЬСПЕЦМОНТАЖ ХХ1» та застрахований, а тому саме страхова повинна відшкодувати завдану шкоду потерпілому. В свою чергу, ТОВ зробило всі необхідні дії, які зобов`язують страхову компанію відшкодувати шкоду потерпілому, зокрема звернулося до страхової компанії «ТАС» з повідомленням про страховий випадок. Також він повідомив суд, що жодного разу не притягувався до адміністративної та до кримінальної відповідальності.

В судове засідання ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Калініна О. Ю., потерпілий ОСОБА_2 не з`явилися, своєчасно сповіщені про місце і час розгляду справи, що відповідно до ст. ст. 268, 277-2 КУпАП не перешкоджає розгляду справи без їх участі.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, доводи апеляції, приходжу до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до положення ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлене неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки фактичні обставини справи, кваліфікація дій та доведеність вини ОСОБА_1 не заперечується останнім, дані обставини апеляційним судом не перевіряються.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 258364 від 07.09.2024 слідує, що 25.05.2024 близько 07:10 години на відрізку автомобільної дороги поряд з ВП «Ладижин Біогаз» с. Василівка Гайсинський район вул. Лісова, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Renault Trafic» державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснюючи маневр розвороту, не переконався, що це не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху, допустив зіткнення з автомобілем «Mitsubishi Lancer» державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , чим порушив вимоги пункту 10.1 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.

При ухвалені постанови, суд бере до уваги п.26 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті». Суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП може бути будь-яка особа, яка безпосередньо бере участь у процесі руху на дорозі, як пішохід, водій, пасажир, погонич тварин. При цьому пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна має бути наслідком порушення «Правил дорожнього руху» України.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, суд першої інстанції правильно виходив із того, що його доведена винна у вчиненні вказаного в постанові правопорушення, оскільки підтверджуються наявними у даній справі доказами і які не заперечуються самим скаржником.

Однак, розглядаючи адміністративну справу та ухвалюючи постанову, суд першої інстанції, не прийняв до уваги обставини, що пом`якшують відповідальність правопорушника.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Санкція ст. 124 КУпАП передбачає адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Одним із видів покарань у розумінні ЄСПЛ є штрафи. Суворість цього примусового заходу оцінюється через його розмір, проте у визначенні правової природи такого заходу для ЄСПЛ важливішою є мета, з якою призначається штраф, ніж його розмір.

У рішенні по справі «Озтюрк проти Туреччини» (Ozturk v Turkey) від 28.09.1999 року Європейським судом з прав людини штраф у розмірі 60 DM, був оцінений як покарання, з огляду на цілі його застосування.

Положеннями статті 245 КпАП України визначено завдання провадження у справах про адміністративні правопорушення, якими є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Розглянувши адміністративну справу суд першої інстанції визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України, призначивши при цьому суворе адміністративне стягнення.

Відповідно до статі 23 КпАП України адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчинення нових правопорушень як самим правопорушником так і іншими особами.

Позбавлення права керувати транспортними засобами застосовується за грубе або систематичне порушення порядку користування цим правом - стаття 30 КпАП України

Відповідно до статті 33 КпАП України стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Дослідивши матеріали справи, вважаю, що висновок суду першої інстанції про необхідність застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами є необґрунтованим.

Відсутність в постанові суду першої інстанції посилання на обставини, які пом`якшують відповідальність є помилковим, з огляду на те, що ОСОБА_1 свою вину визнав повністю і щиро розкаюється у скоєному, а також те, що він до цього не притягувався до адміністративної відповідальності.

Отже, позбавивши ОСОБА_1 права керувати транспортними засобами за вчинення правопорушення, передбаченого 124 КпАП України, суд першої інстанції обрав адміністративне стягнення, яке за своїм видом є явно несправедливим через суворість, при цьому при накладенні адміністративного стягнення на нього суд в повній мірі не врахував вимог статті 33 КпАП України, зокрема, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь її вини, тощо.

Обираючи вид адміністративного стягнення щодо ОСОБА_1 суд апеляційної інстанції враховує характер вчиненого правопорушення, воно не є суспільно небезпечним, як про те зазначив суд першої інстанції, що ОСОБА_1 визнає свою вину й ступінь його вини, не заперечує обов`язок відшкодування шкоди потерпілому з урахуванням належних сум у зв`язку з настанням страхового випадку, відсутність обставин, які б обтяжували відповідальність, а тому приходить до висновку, що необхідним і достатнім є стягнення у виді штрафу без позбавлення особи права керування транспортними засобами.

Вказані обставини не були належним чином оцінені судом першої інстанції, тому оскаржувана постанова підлягає зміні в частині призначеного адміністративного стягнення.

Відповідно до статті 294 КпАП України, за наслідками апеляційного розгляду суд апеляційної інстанції має право змінити оскаржену постанову.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова Тульчинського районного суду Вінницької області від 30 жовтня 2024 року зміні в частині застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення, із застосуванням до нього більш м`якого адміністративного стягнення у виді штрафу, застосування якого буде справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових правопорушень.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Тульчинського районного суду Вінницької області від 30 жовтня 2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, змінити в частині виду накладеного стягнення.

Накласти на ОСОБА_1 за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

В іншій частині постанову суду залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду Ю. Б. Войтко