Справа №549/4/25
Провадження №3/549/2/25
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 січня 2025 року селище Чорнухи

Суддя Чорнухинського районного суду Полтавської області Василюк Т.М., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від сектору поліцейської діяльності №2 відділення поліції №1 Лубенського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

жителя АДРЕСА_1

не працює, учень 11 класу Вороньківського НВК,

за ч.6 ст.121 КУпАП, ст.124 КУпАП, ч.2 ст.126 КУпАП

установив:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №678796 від 31.12.2024 ОСОБА_1 31.12.2024 о 15 годині 15 хвилин в с.Вороньки керував транспортним засобом ІЖ без державного номерного знаку та на перехресті нерівнозначних доріг, рухаючись по другорядній дорозі не надав дорогу автомобілю, який рухався по головній дорозі, в результаті чого сталося зіткнення автомобіля Фольксваген державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 . У наслідок ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження, завдано матеріальну шкоду, травмованих немає, чим порушив вимоги п.16.11 Правил дорожнього руху України, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене за ст.124 КУпАП.

Крім того відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №678797 від 31.12.2024 ОСОБА_1 31.12.2024 о 15 годині 15 хвилин на автодорозі Т 1714 в с.Вороньки здійснював рух транспортним засобом ІЖ без державного номерного знаку, при цьому не мав права керування транспортним засобом, а саме не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії. Чим вчинив порушив п. 2.1 «а» Правил дорожнього руху України, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Також, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №678798 від 31.12.2024 ОСОБА_1 , 31.12.2024 о 15 годині 15 хвилин на автодорозі Т 1714 в с.Вороньки здійснював рух транспортним засобом ІЖ без державного номерного знаку, який був не зареєстрований (перереєстрований) протягом 10 діб з моменту придбання при обов`язковій його реєстрації, чим порушив вимоги п. 2.9 «в» Правил дорожнього руху України, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 6 ст. 121 КУпАП.

Згідно постанови Чорнухинського районного суду Полтавської області від 09 січня 2025 року відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП адміністративні справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 6 ст. 121 КУпАП, ст.124 КУпАП, ч. 2 ст. 126 КУпАП об`єднано в одне провадження та присвоєно номер №549/4/25 (провадження №3/549/2/25).

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчинених правопорушеннях визнав повністю. Пояснив, що за власні кошти придбьав мотоцикл без

Законний представник неповнолітнього ОСОБА_1 його мати ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснила, що вона попросила сина привезти їй глини, бо відвалилися двері в грубці і це потрібно було для ремонту грубки.

Суддя, вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, його законного представника, дослідивши протоколи про адміністративне правопорушення, письмові докази, суд доходить до наступного.

Згідно зі ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною 6 ст.121 КУпАП передбачена відповідальність за керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в Україні в установленому порядку .

Частиною 2 ст.126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Статтею 124 КУпАП передбачена відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Стаття 9 КУпАП передбачає винність діяння, як обов`язкову ознаку складу правопорушення.

Відповідно до ст. 53 Закону України «Про дорожній рух» юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України.

Згідно ст. 124 КУпАП порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності.

Наведена норма КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до конкретних правил дорожнього руху, порушення вимог яких має бути у причинному зв`язку з їх наслідками.

За приписами п.16.11 ПДР України на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

Відповідно до ч.2 ст.16 Закону України «Про дорожній рух» та п.2 ПДР України водій зобов`язаний, зокрема: мати при собі посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб (у разі найму (оренди)/лізингу транспортного засобу замість реєстраційного документа на транспортний засіб водій може мати при собі та пред`являти його копію, вірність якої засвідчено нотаріально, разом з оригіналом або копією договору про найм (оренду)/лізинг транспортного засобу, вірність якої засвідчено нотаріально), а у випадках, передбачених законодавством, - поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страховий сертифікат «Зелена картка»), пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія, реєстраційному документі на транспортний засіб, або пред`явити електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії, або відображення інформації про його наявність в електронному свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу), а також інші документи, передбачені законодавством.

Згідно зі ст.34 Закону України «Про дорожній рух» державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів,пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації,а також відсутності будь-яких обтяжень,у тому числі заданими Державного реєстру обтяжень рухомого майна, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу,оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків. Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення,зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників. Державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів:автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення. Державна реєстрація та облік автомобілів,автобусів,мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок,інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України. Для автоматизованого обліку транспортних засобів, що використовуються на вулично-дорожній мережі загального користування і підлягають державній або відомчій реєстрації, та відомостей про їх власників та належних користувачів ведеться Єдиний державний реєстр транспортних засобів, держателем якого є Міністерство внутрішніх справ України.

Власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів. У разі наявності обтяжень реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів здійснюється за наявності згоди обтяжувача (обтяжувачів), справжність підпису (підписів) якого (яких) засвідчено нотаріусом.

На транспортні засоби оформляються та видаються реєстраційні документи, зразки яких затверджуються Кабінетом Міністрів України, та закріплюються номерні знаки, які відповідають встановленим вимогам. Закупівля за державні кошти бланків реєстраційних документів та номерних знаків для транспортних засобів здійснюється відповідно до вимог законодавства тими органами, на які покладений обов`язок щодо їх реєстрації.

Відповідно до ч.1ст.37 Закону України «Про дорожній рух» та пп. «в» п. 2.9 ПДР України забороняється експлуатація незареєстрованих (неперереєстрованих) транспортних засобів, ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах, знищені чи підроблені, без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає встановленим вимогам, або з номерними знаками, які закріплені у не встановлених для цього місцях, закриті іншими предметами чи забруднені, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 метрів, перевернуті чи не освітлені, а також транспортних засобів, що підлягають обов`язковому технічному контролю, але не пройшли його, та у випадках, передбачених законодавством, без чинного на території України поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»).

Відповідно до ч. 9 ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. На території України відповідно до Конвенції про дорожній рух діють національні та міжнародні посвідчення водія. Порядок видачі, обміну та встановлення терміну дії таких посвідчень визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.2 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами,затвердженого постановою КМУ від 08.05.1993 № 340, особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії, крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами. Посвідчення водія є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами.

Згідно із п. 6 Положення, право на керування транспортними засобами надається особам, які досягли: шістнадцятирічного віку - категорії А1,А; вісімнадцятирічного віку - категорії В1,В,С1,С; дев`ятнадцятирічного віку - категорії BE,C1E,СЕ; двадцятиоднорічного віку - категорії D1, D, D1E, DE, Т.

Пунктом 3 Положення визначено категорії на які поділяються транспортні засоби, керування якими дозволяється за наявності посвідчення водія, залежно від їх типів і призначення.

У відповідності до п. 2.13 ПДР України право на керування транспортними засобами, а саме мототранспортними засобами та мотоколясками (категорії А1, А) особам може бути надано виключно з 16-річного віку.

З наданих у судовому засіданні пояснень ОСОБА_1 встановлено, що він на момент свого перебування за кермом транспортного засобу і вчинення ДТП, не навчався водінню транспортного засобу у встановленому законом порядку.

Згідно п. 2.1 (а) Правил дорожнього руху України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до п. 2.9 (в) ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що вина неповнолітнього, ОСОБА_1 підтверджується матеріалами справи про адміністративні правопорушення, його поясненнями, протоколами про адміністративне правопорушення від 31.12.2024 серії ААД № 678796, серії ААД №678797, серії ААД №678798, схемою місця ДТП, яка складена 31.12.2024 о 16 годині 00 хвилин, відеозаписом з місця правопорушення на DVD диску, повідомленням, що згідно ІКС ІПНП ІП «Посвідчення водія» ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 посвідчення водія на власне ім`я не отримував.

Статтею 280 КУпАП, передбачено що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із ст. 12 КУпАП адміністративній відповідальності підлягають особи, які досягли на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку.

Частиною 2 ст.13 КУпАП встановлено, що у разі вчинення особами віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років адміністративних правопорушень, передбачених, зокрема, статтями121-127,130цього Кодексу, вони підлягають адміністративній відповідальності на загальних підставах. З урахуванням характеру вчиненого правопорушення та особи правопорушника до зазначених осіб (за винятком осіб, які вчинили правопорушення, передбачені статтею 185) можуть бути застосовані заходи впливу, передбачені статтею 24-1цього Кодексу.

Згідно з ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Підстав для застосування до неповнолітнього ОСОБА_1 заходів впливу, передбачених ст.24-1 цього Кодексу, з огляду на характер правопорушень, судом не встановлено, тому він підлягає відповідальності на загальних підставах.

Відповідно до вимог ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Відповідно до ст.36 КУпАП при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Суд вважає, що надані суду докази є належними та допустимими, оскільки зібрані в установленому законом порядку, і в своїй сукупності, взаємозв`язку, достатності та достовірності повністю підтверджують фактичні обставини вчинення даних адміністративних правопорушень, та винуватість в ньому, неповнолітнього ОСОБА_1 .

Санкцією ч.6 ст.121 КУпАП встановлено накладання на особу, якою вчинено таке правопорушення адміністративне стягнення в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Санкцією ст.124 КУпАП встановлено накладання на особу, якою вчинено таке правопорушення адміністративне стягнення в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Санкцією ч.2 статті 126 КУпАП встановлено накладання на особу, якою вчинено таке правопорушення адміністративне стягнення в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи характер скоєних правопорушень, особу порушника, те, що він є неповнолітнім, є учнем навчального закладу та немає самостійного доходу, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також те, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, з метою дотримання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, забезпечуючи при цьому належну рівновагу, тобто пропорційність між метою судового рішення та його негативними наслідками для прав, свобод та інтересів осіб, суд прийшов до переконання, що оскільки санкція ч. 2 ст. 126 КУпАП передбачає більш серйозний вид адміністративного стягнення, ніж санкції ч. 6 ст. 121 та ст. 124 цього Кодексу, тому суддя вважає, що стягнення обиратиметься в межах санкції ч. 2 с т. 126 КУпАП, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових правопорушень у виді штрафу у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною 2 ст.307 КУпАП передбачено, що у разі відсутності самостійного заробітку в осіб віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років, які вчинили адміністративне правопорушення, штраф стягується з батьків або осіб, які їх замінюють.

Відповідно до ст.40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Таким чином на користь держави підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 605 гривень 60 копійок.

Керуючись ст.ст.13, 23, 24-1, 33, 121, 124, 126, 221, 245, 248,249,251,252, 283, 287-294, 307 КУпАП,

постановив:

Визнати ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.6 ст.121 КУпАП, ст.124 КУпАП, ч.2 ст.126 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень.

На підставі ч.2 ст.307 КУпАП стягнути з законного представника неповнолітнього ОСОБА_1 його матері ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 призначене неповнолітньому ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 три (тисячі чотириста) гривень.

На підставі ч.2 ст.307 КУпАП стягнути з законного представника неповнолітнього ОСОБА_1 його матері ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь держави 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок судового збору.

Роз`яснити ОСОБА_3 необхідність повідомити суд про сплату судового збору.

У разі несплати правопорушником штрафу не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладання штрафу, постанова про накладання штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначений у відповідній статті КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подачі апеляційної скарги через Чорнухинський районний суд і набирає законної сили після закінчення строку оскарження.

Суддя Т.М..Василюк