"23" січня 2025 р. Справа № 363/6492/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2025 року м. Вишгород

Суддя Вишгородського районного суду Київської області Рукас О.В., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 146 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

До Вишгородського районного суду Київської надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 146 КУпАП.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею було призначено суддю Рукас О.В.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення № 13 від 20.11.2024 року вбачається, що під час проведення позапланової перевірки у період з 14.11.2024 року по 20.11.2024 року у користувача радіочастотного спектра Дніпровсько-Тетерівського державного лісомисливського господарства було виявлено, що Дніпровсько-Тетерівське ДЛМГ, в особі начальника лісової пожежної станції ОСОБА_1 , здійснює експлуатацію радіообладнання широкосмугового радіодоступу за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Пилява, вишка на частоті випромінювання 5200 МГц з перевищенням смуги частот випромінювання на 7,8 МГц (згідно з присвоєнням радіочастоти 30 МГц, за даними радіочастотного моніторингу 37,8 МГц), що є порушенням технічних та експлуатаційних умов відповідно до присвоєння радіочастот.

Таким чином, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 146 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненому правопорушенні не визнав, висловив заперечення проти складеного протоколу та проти наявності в його діях ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 146 КУпАП. В обґрунтування своїх заперечень ОСОБА_1 надав пояснення наступного змісту.

ОСОБА_1 займає посаду начальника лісової пожежної станції Дніпровсько-Тетерівського державного лісомисливського господарства, у своїй діяльності та при виконанні посадових обов`язків керується виключно посадовою інструкцією, законодавчими актами України, що стосуються пожежної безпеки, а також порядком гасіння пожеж на територіях державного лісового фонду. ОСОБА_1 підтвердив, що дійсно в період з 14.11.2024 року по 20.11.2024 року проводилася перевірка Дніпровсько-Тетерівського державного лісомисливського господарства, у ході якої уповноваженими особами контролюючого органу було виявлено порушення правил експлуатації радіоелектронного обладнання.

ОСОБА_1 зазначив, що вказана перевірка проходила у два етапи: під час першого, який проводився за відсутності самого ОСОБА_1 та будь-яких інших працівників Дніпровсько-Тетерівського державного лісомисливського господарства, контролюючим органом було проведено відповідні вимірювання, за результатами яких встановлено порушення вимог експлуатації радіоелектронного обладнання та зроблено припис про необхідність усунення виявлених порушень. Після цього Дніпровсько-Тетерівським ДЛМГ було вжито заходів щодо усунення виявлених порушень шляхом звернення до осіб, уповноважених на здійснення таких робіт відповідно до укладених договорів. Другий етап стосувався перевірки усунення порушень за результатами винесеного припису, у ході якої було встановлено відсутність будь-яких порушень правил експлуатації радіоелектронного обладнання.

ОСОБА_1 також зазначив, що відповідне радіоелектронне обладнання використовується Дніпровсько-Тетерівським ДЛМГ для своєчасного попередження та виявлення пожеж на території державного лісового фонду. Працівники лісової пожежної станції, у тому числі сам ОСОБА_1 , лише спостерігають за показниками цього обладнання, що виводяться на комп`ютерну технічну, встановлену на пожежній станції. У той же час, працівники лісової пожежної станції не мають ані повноважень, ані обов`язку встановлення радіоелектронного обладнання, ані обов`язку перевірки дотримання вимог його використання, ані спеціальних знань, що є необхідними для контролю за таким обладнанням. ОСОБА_1 також додав, що працівники лісової пожежної станції, включно з ним, не мають і фізичного доступу до цього обладнання, внаслідок чого не мають можливості жодним чином налаштовувати його діяльність.

З пояснень ОСОБА_1 вбачається, що встановленням, налаштуванням, контролем за функціонуванням радіоелектронного обладнання займається відповідне підприємство, установа, організація, з якою Дніпровсько-Тетерівським ДЛМГ укладено відповідний договір на закупівлю/обслуговування такого обладнання. У разі виникнення будь-яких проблем з таким обладнанням Дніпровсько-Тетерівське ДЛМГ безпосередньо звертається до виконавця таких робіт, який їх і проводить. Працівники лісової пожежної станції, як і сам ОСОБА_1 , як слідує з його пояснень, не мають жодних обов`язків з приводу дотримання вимог експлуатації радіоелектронного обладнання та налаштування останнього у випадку відхилення від показників, встановлених чинним законодавством. Будь-якого додаткового наказу чи розпорядження, яким би на ОСОБА_1 було покладено обов`язки з дотримання вимог експлуатації радіоелектронного обладнання, керівництвом Дніпровсько-Тетерівського ДЛМГ не видавалося.

Крім того, ОСОБА_1 підтвердив, що ознайомлювався з протоколом про адміністративне правопорушення, особисто його підписував, однак примірник протоколу не отримував, письмові пояснення, що наявні в матеріалах справи, були особисто написані ним. ОСОБА_1 також підтвердив, що з актом перевірки його було особисто ознайомлено після виходу з лікарняного.

З урахуванням вищевикладеного, ОСОБА_1 заперечив наявність в його діях ознак правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 146 КУпАП, зазначивши, що в його посадові обов`язки не входять питання встановлення, експлуатації, налаштування та контролю за радіоелектронним обладнанням, він не володіє спеціальними знаннями необхідними для цього, а тому не є суб`єктом вчиненого правопорушення, у зв`язку з чим провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення.

Заслухавши особу, яка притягається до відповідальності, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд доходить до наступних висновків.

Статтею 7 КУпАП встановлено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП - адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні; чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зазначені обставини встановлюються у відповідності до ст. 279 КУпАП, зокрема, шляхом повного та всебічного дослідження доказів, якими відповідно до ст. 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема і протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

Зі змісту ст. 284 КУпАП вбачається, що одним з можливих наслідків розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення є притягнення особи до адміністративної відповідальності шляхом винесення постанови про накладення адміністративного стягнення.

При цьому суд звертає увагу, що винесення постанови про накладення адміністративного стягнення є одним з найсуворіших наслідків вирішення справи про адміністративне правопорушення, оскільки внаслідок накладення стягнення особа зазнає негативних наслідків особистого, майнового чи організаційного характеру, що безумовно призводить до втручання у сферу її особистих прав, свобод та законних інтересів. Внаслідок цього рішення суду про притягнення особи до адміністративної відповідальності має бути достатнім чином обґрунтованим для забезпечення правомірності та пропорційності втручання у сферу особистих прав особи, якого вона зазнає внаслідок накладення на неї стягнення.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності може бути правомірним результатом розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення, якщо судом у встановленому законодавством порядку шляхом дослідження належних, допустимих, достовірних, достатніх доказів буде встановлено факт вчинення діяння, що відповідно до чинного законодавства містить ознаки складу адміністративного правопорушення, а також вину особи у вчиненні такого діяння.

У ч. 1 ст. 146 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил реалізації, експлуатації радіоелектронних засобів та випромінювальних пристроїв будь-якого виду і призначення, а так само користування радіочастотним ресурсом України без належного дозволу чи ліцензії або з порушенням правил, які регулюють користування радіочастотним ресурсом України.

У протоколі про адміністративне правопорушення № 13 від 20.11.2024 року зазначається, що Дніпровсько-Тетерівським ДЛМГ, в особі начальника лісової пожежної станції ОСОБА_1 , було допущено порушення вимог п. 4 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про електронні комунікації» шляхом порушення вимог експлуатаційної радіообладнання.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про електронні комунікації» користувачі радіочастотного спектра зобов`язані дотримуватися таких умов загальної авторизації щодо користування радіочастотним спектром: технічних та експлуатаційних умов відповідно до присвоєння радіочастот, необхідних для уникнення радіозавад та дотримання вимог законодавства щодо захисту населення від впливу електромагнітних випромінювань радіообладнання.

Відповідно до п. 45, 47 ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про електронні комунікації» користування радіочастотним спектром - діяльність, пов`язана із експлуатацією радіообладнання, випромінювальних пристроїв, радіоелектронних засобів та випромінювальних пристроїв спеціального призначення, що випромінюють та/або приймають електромагнітну енергію в межах радіочастотного спектра; користувач радіочастотного спектра - юридична або фізична особа, або фізична особа - підприємець, яка користується радіочастотним спектром.

Відповідно до п. 1.2 Положення про лісові пожежні станції, що затверджене Наказом Державного комітету лісового господарства України № 526 від 28.12.2005 року (далі Положення № 526) - лісові пожежні станції (далі - ЛПС) створюються з метою запобігання, виявлення та гасіння лісових пожеж, здійснення контролю за додержанням Правил, проведення роз`яснювальної роботи серед населення тощо.

Відповідно до п. 1.5 Положення № 526 - у своїй діяльності ЛПС керуються чинним лісовим законодавством та цим Положенням.

Відповідно до п. 2.1 Положення № 526 - основними завданнями ЛПС є: проведення профілактичних заходів щодо попередження виникнення лісових пожеж (виступи в засобах масової інформації, поширення листівок і пам`яток щодо додержання вимог Правил, розміщення біля доріг та в місцях масового відпочинку населення періодично поновлюваних плакатів, аншлагів, об`яв і оголошень на протипожежну тематику, систематична передача відповідних попереджень за допомогою мегафонів і звукопідсилювальних апаратів під час патрулювання, індивідуальні співбесіди під час зустрічі в лісі з відпочивальниками, туристами тощо); виявлення пожеж у лісових масивах з пожежних спостережних веж, щогл, пунктів, під час проведення наземного патрулювання, а також шляхом одержання повідомлень за наявною системою зв`язку, у тому числі від літаків/вертольотів авіаційної охорони лісів тощо; запобігання загибелі і травмуванню людей під час лісових пожеж; гасіння лісових пожеж (розвідка, локалізація,

ліквідація), у разі потреби залучення додаткових сил і засобів пожежогасіння; щоденний нагляд за утриманням у робочому стані закріплених за ЛПС пожежної техніки, пожежного інвентарю та засобів зв`язку; ведення документації щодо діяльності ЛПС.

Відповідно до п. 5.2 Положення № 526 - начальник (керівник) ЛПС зобов`язаний: знати зону діяльності (обслуговування), стан шляхів, розміщення протипожежних бар`єрів і водойм, під`їзди до них, закріплену за станцією техніку та тактику гасіння лісових пожеж; організовувати та проводити перед початком і протягом пожежонебезпечного періоду заняття та тренування особового складу команди ЛПС з гасіння лісових пожеж та додержання норм і правил охорони праці; визначати обов`язки особового складу лісопожежних бригад, розподіляти між ними засоби пожежогасіння, зв`язку та транспорт; організовувати чітку роботу команди ЛПС та закріпленої техніки; забезпечувати дотримання особовим складом команди ЛПС вимог безпечного ведення робіт під час гасіння лісових пожеж; керувати особовим складом команди ЛПС під час виконання робіт на території зони діяльності (обслуговування); з моменту одержання повідомлення про виникнення лісової пожежі в зоні діяльності (обслуговування) або розпорядження від керівництва постійного лісокористувача забезпечувати негайний виїзд команди ЛПС або окремої лісопожежної бригади до місця пожежі та керувати її гасінням до прибуття вищої службової особи; забезпечувати догляд за технікою, інвентарем тощо, закріпленими за ЛПС, організовувати їх ремонт та належне зберігання; вести відповідну документацію щодо роботи ЛПС та облік часу, витраченого на чергування, обслуговування закріпленої за ЛПС техніки, гасіння пожеж тощо.

Судом встановлено, що наказом директора Дніпровсько-Тетерівського лісомисливського господарства № 80 від 22.05.2022 року ОСОБА_1 було зараховано на посаду начальника ЛПС з 22.05.2002 року та покладено обов`язки, визначені посадовою інструкцією.

Відповідно до посадової інструкції начальника лісової пожежної станції, затвердженої директором Дніпровсько-Тетерівського ДЛМГ 15.07.2023 року, начальник ЛПС у своїй роботі керується цією посадовою інструкцією, законодавчими актами України, що стосуються пожежної безпеки, а також порядком гасіння пожеж на територіях державного лісового фонду.

Сукупний аналіз Положення № 526 в частині обов`язків начальника ЛПС, а також посадової інструкції начальника ЛПС ОСОБА_1 , дає можливість зробити висновок, що положеннями вказаних нормативних актів не передбачено надання ОСОБА_1 повноважень щодо доступу до присвоєння радіочастот та здійснення їх моніторингу з метою запобіганню порушень щодо користування радіочастотним ресурсом України.

Відповідно до договору № 0108/31 від 17.08.2017 року, укладеного між ТОВ «Ліс-Інформ», як виконавцем, та Дніпровсько-Тетерівським ДЛМГ, в особі директора як замовником, передбачено обов`язок виконавця здійснити поставку комплекту обладнання системи раннього виявлення та реагування за пожежами, а також обов`язок виконавця забезпечити безперешкодний доступ технічним спеціалістам виконавця до обладнання.

08.04.2020 року між ФОП ОСОБА_2 , як постачальником, та Дніпровсько-Тетерівським ДЛМГ, в особі директора як покупцем, також було укладено договір на поставку комплекту обладнання системи раннього виявлення та реагування за пожежами. 12.07.2020 року між ФОП ОСОБА_3 та Дніпровсько-Тетерівським ДЛМГ було укладено договір № 1507/31, за умовами якого ФОП ОСОБА_3 зобов`язався здійснювати обслуговування системи телеспостереження за пожежами.

16.01.2022 року між ФОП ОСОБА_4 та Дніпровсько-Тетерівським ДЛМГ було укладено договір № А1509-311-22 на ремонт системи телеспостереження, одним із переліком робіт якого є загальні налаштування системи та програмного забезпечення.

Крім того, 25.01.2021 року, 24.01.2022 року, 27.01.2023 року між ДП «Український державний центр радіочастот» та Дніпровсько-Тетерівським ДЛМГ було укладені договори № 0099/303м-21, № 0099/222м-21, № 0099/126б-23 на роботи, пов`язані з радіочастотним моніторингом та забезпеченням електромагнітної сумісності радіоелектронних засобів. За умовами цих договорів саме ДП «Український державний центр радіочастот» взяло на себе зобов`язання з проведення радіочастотного моніторингу, забезпечення електромагнітної сумісності радіоелектронних засобів у смугах радіочастот, а також інформувати Дніпровсько-Тетерівське ДЛМГ про радіозавади для своєчасного вжиття передбачених законодавством заходів з метою усунення їх дії.

Аналіз вищевикладених договорів дає можливість зробити висновок, що безпосередньою стороною всіх правочинів, які стосуються закупівлі, встановлення, налаштування та контролю за радіоелектронним обладнанням є саме Дніпровсько-Тетерівське ДЛМГ, а не лісова пожежна станція в особі ОСОБА_1 . Таким чином, саме Дніпровсько-Тетерівське ДЛМГ реалізовує повноваження щодо закупівлі, встановлення, налаштування та здійснення контролю за радіоелектронним обладнанням, що використовується лісовими пожежними станціями, у тому числі шляхом укладення відповідних договорів.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність у ОСОБА_1 будь-якого обов`язку щодо встановлення/налаштування радіоелектронних пристроїв/засобів, щодо проведення моніторингу випромінювання радіочастот або моніторингу їх дотримання. Безпосереднє використання ОСОБА_1 , як начальником ЛПС, радіоелектронного обладнання для виконання посадових обов`язків, зокрема, для виявлення та попередження пожеж в державному лісовому фонді не свідчить пор те, що саме ОСОБА_1 є відповідальним за правильне налаштування такого обладнання, контролю за відповідністю його використання вимогам законодавства.

У зв`язку з цим на ОСОБА_1 не може бути покладено обов`язок дотримання технічних та експлуатаційних умов відповідно до присвоєння радіочастот, необхідних для уникнення радіозавад та дотримання вимог законодавства щодо захисту населення від впливу електромагнітних випромінювань радіообладнання, що передбачений п. 4 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про електронні комунікації» та за порушення якого відносно нього складено спірний протокол.

Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 не є суб`єктом правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 146 КУпАП, що, у свою чергу, свідчить про відсутність в його діях складу вказаного правопорушення.

Відповідно до ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч.2 ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

У Постанові ККС ВС від 21.02.2018 року у справі № 701/613/16-к було зроблено висновок, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

За результатами розгляду справи та дослідження матеріалів справи суд вважає інкриміноване обвинувачення необґрунтованим та недоведеним, таким, що не виключає будь-якого іншого розумного сумніву щодо суб`єкта, відповідального за допущене правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи, що відповідно до презумпції невинуватості, яка закріплена у ст. 62 Конституції України, недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості, то суд доходить до висновку, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 146 КУпАП, як і його вина у вчиненні цього правопорушення, не доведені. Тому провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю з підстав відсутності у діях ОСОБА_1 ознак складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 40-1 КУпАП судовий збір стягується з особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, лише у разі винесення постанови про накладення адміністративного стягнення. Внаслідок цього судовий збір не підлягає стягненню з ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 23, 33, 34, 35, 146, 247, 279, 280, 283, 284, 285 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення до відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 146 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Вишгородський районний суд Київської області на протязі десяти днів.

Суддя О.В. Рукас