ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.2025Справа №607/26737/24

17 січня 2025 року м. Тернопіль

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Черніцька І.М., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли від Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, проживаючої по АДРЕСА_1

за ч. 5 ст. 122 та ст. 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

з участю: захисника Майки М.Б., потерпілої ОСОБА_2

В С Т А Н О В И В:

21 жовтня 2024 року о 08 год 54 хв по вул. С. Будного у м. Тернопіль, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Nissan X-Trail», державний номерний знак НОМЕР_1 , наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, не була уважною, не зменшила швидкості руху та не надала дорогу пішоходу ОСОБА_2 , яка переходила проїзну частину дороги в межах нерегульованого пішохідного переходу, внаслідок чого допустила наїзд на неї. У результаті удару ОСОБА_2 впала на асфальт, у зв`язку з чим різко змінила напрямок руху, вживши заходів для забезпечення власної безпеки. Своїми діями ОСОБА_1 порушила вимог п. 18.4 ПДР України.

Крім цього, ОСОБА_1 будучи причетною до даної дорожньо-транспортної пригоди, самовільно залишила місце ДТП, чим порушила вимоги п. 2.10 (а) ПДР України.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася, хоча про час та місце була повідомлена належним чином. Попередньо подала письмові пояснення, згідно з якими вона не пригадує того факту, що 21 жовтня 2024 року керувала транспортним засобом, оскільки в цей час мала бути на роботі. При цьому, просила врахувати наявність дитини, позитивну характеристику, потребу у посвідченні водія. Також, подала клопотання про закриття провадження у справі, за відсутність події та складу правопорушення, посилаючись на відсутність доказів, які підтверджують порушення нею ПДР України. Окрім того, просила розгляд справи проводити без її участі.

Присутній в судовому засіданні захисник ОСОБА_1 адвокат Майка М.Б. вказав, що дій зазначених у протоколах ОСОБА_1 не вчиняла, оскільки 21 жовтня 2024 року транспортним засобом не керувала, про що подав відповідне клопотання. Зазначив, що у випадку, якщо суд прийде до висновку про вину ОСОБА_1 у вчиненні даного правопорушення, просив врахувати наявність дитини, позитивну характеристику, вперше притягнення до відповідальності та обмежитись штрафом.

Потерпіла ОСОБА_2 в судовому засіданні підтвердила обставини, викладені у протоколах та свої письмові пояснення. Вказала, що ОСОБА_1 в її присутності визнала свою вину та те, що остання була за кермом автомобіля 21 жовтня 2024 року. ОСОБА_1 повністю відшкодувала їй витрати на лікування та вона будь-яких претензій до останньої немає.

Суд, заслухавши пояснення захисника Майки М.Б. та потерпілої ОСОБА_2 , розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши в сукупності наявні у справі докази, прийшов до наступних висновків.

В силу вимог ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з вимогами статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

Положеннями ст. 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до вимог п. 2.10 (а) Правил дорожнього руху України у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

Згідно з вимогами п. 18.4 Правил дорожнього руху України якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язанні знати і неухильно дотримуватися вимог цього закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

В силу вимог пункту 1.3 Правил дорожнього руху України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Положеннями пункту 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Положеннями частини 5 статті 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення, передбачені частинами першою - четвертою цієї статті, що спричинили створення аварійної обстановки, а саме: примусили інших учасників дорожнього руху різко змінити швидкість, напрямок руху або вжити інших заходів щодо забезпечення особистої безпеки або безпеки інших громадян.

Згідно з вимог статті 122-4 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Судом встановлено, що вина ОСОБА_1 у порушені вищенаведених Правил дорожнього руху України та вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 122 та ст. 122-4 КУпАП доведена матеріалами справи, дослідженими у судовому засіданні, а саме: даними, як містяться у протоколах про адміністративні правопорушення серії ЕПР1 №193916 від 11 грудня 2024 року та серії ЕПР1 №193913 від 11 грудня 2024 року; довідкою про результати розгляду матеріалів від 22 жовтня 2024 року; протокол огляду від 21 жовтня 2024 року; план-схемою до протоколу огляду місця ДТП від 21 жовтня 2024 року; таблицями ілюстрацій до протоколу огляду від 21 жовтня 2024 року, від 28 жовтня 2024 року та від 11 грудня 2024 року; письмовою заявою ОСОБА_2 від 21 жовтня 2024 року; протоколом огляду транспортного засобу від 11 грудня 2024 року; відеозаписами з відеореєстратора патрульного автомобіля та камер зовнішнього спостереження.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні даних правопорушень підтверджується також поясненнями потерпілої ОСОБА_2 , наданими в судовому засіданні, де остання зазначила, що у поліції в її присутності ОСОБА_1 визнала свою вину у вчиненні даних правопорушень та повністю відшкодувала їй завдану шкоду.

За таких обставин, вважаю, що в діях ОСОБА_1 є ознаки адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4 КУпАП - залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні, та ч. 5 ст. 122 КУпАП порушення правил проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, що спричинили створення аварійної обстановки, а саме: примусили інших учасників дорожнього руху різко змінити швидкість, напрямок руху та вжити інших заходів щодо забезпечення особистої безпеки або безпеки інших громадян.

Водночас, суд не приймає до уваги доводи ОСОБА_1 та її захисника про те, що в зазначений у протоколах час остання транспортним засобом не керувала, як такі, що спростовуються матеріалами справи та поясненнями потерпілої ОСОБА_2 в судовому засіданні щодо визнання ОСОБА_1 у поліції в її присутності своєї вини та відшкодування у повному обсязі завданої їй матеріальної шкоди.

Таким чином, ОСОБА_1 слід притягнути до адміністративної відповідальності, наклавши на неї адміністративне стягнення у відповідності до ст. 36 КУпАП в межах санкції статті, за більш серйозне правопорушення.

При обранні адміністративного стягнення, суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушниці, яка вперше притягується до відповідальності, відсутність обставин, що обтяжують відповідальність, відшкодування шкоди потерпілій, наявність малолітньої дитини, у зв`язку з цим, вважає за доцільне обрати ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в межах санкції статті 122-4 КУпАП.

Згідно з вимогами ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення підлягає стягненню з особи, на яку накладено стягнення.

Таким чином, у відповідності до положень п. 5 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», із ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 33, 36, 40-1, 122-4, 124, 280, 283, 284, 287, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, ч. 5 ст. 122 КУпАП та накласти на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 3400 (три тисячі чотириста) гривень у дохід держави.

Штраф має бути сплачений ОСОБА_1 не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У випадку несплати штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення із ОСОБА_1 стягується подвійний штраф.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Постанова про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу підлягає примусовому виконанню після закінчення строку, установленого частиною першою статті 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення, шляхом звернення до виконання протягом трьох місяців з дня винесення.

В разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги. У разі відстрочки виконання постанови відповідно до статті 301 Кодексу України про адміністративні правопорушення перебіг строку давності зупиняється до закінчення строку відстрочки.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 КУпАП.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 КУпАП.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Суддя І.М. Черніцька