ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2025 рокуСправа № 495/10617/24
Номер провадження 3/495/3807/2024

Суддя Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Волкова Ю.Ф.,

розглянувши матеріали, які надійшли від Відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за частиною першою статті 204-1 та частиною першою статті 185-10 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі Кодекс),

встановила:

27.11.2024 до суду надійшли вказані адмінматеріали.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ПдРУ № 330558 від 13.11.2024 ОСОБА_1 ставиться у провину вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 204-1 Кодексу, із таким формулюванням: 13.11.2024 о 23:00 год. прикордонним нарядом «Контрольний пост» на автодорозі Одеса-Рені М-16 (48 км 600 м), на відстані 3900 м від лінії державного кордону виявлено громадянина ОСОБА_1 , який не маючи документів для виїзду за кордон в пунктах пропуску через державний кордон, здійснив спробу незаконного, поза пунктами пропуску, перетину державного кордону з України в Молдову, який демаркований у відповідності до Положення про демаркацію державного кордону між Україною і Молдовою на ділянці автодороги Одеса-Рені в районі п/зн № 0608, чим порушив Закон України « Про державний кордон України».

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ПдРУ № 330537 від 13.11.2024 ОСОБА_1 ставиться у провину вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 185-10 Кодексу, із таким формулюванням: 13.11.2024 23:00 год. на ділянці автодороги Одеса-Рені (47 км 600 м), перебуваючи в прикордонній смузі, громадянин ОСОБА_1 , відмовлявся від виконання законних вимог військовослужбовця ДПСУ при виконанні ним службових обов`язків, а саме на вимогу прикордонного порядку про пред`явлення документів, що підтверджують особу з метою перевірки дотримання прикордонного режиму, ОСОБА_1 поводив себе зухвало та агресивно, що свідчить про явну зневагу до військовослужбовця ДПСУ під час виконання ним службових обов`язків пов`язаних з охороною державного кордону.

У судові засідання 28.11.2024, 20.12.2024, 21.01.2025 ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час, місце судового розгляду повідомлений шляхом направлення судової повістки; про поважність причин неявки або про відкладення розгляду справи суду не заявив; в матеріалах справи міститься розписка, відповідно до якої вину визнав, справу просить розглянути без його участі.

Відповідно до статті 277 Кодексу справа про адміністративне правопорушення за статтею 204-1 Кодексу розглядається протягом доби з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. У рішенні Європейського Суду з прав людини в справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Враховуючи принцип судочинства, зазначений в практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суд вважає за необхідне провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання Кодексу України про адміністративні правопорушення, яким є охорона конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 КУпАП). Недотримання строків розгляду справ про адміністративні правопорушення порушує конституційне право на судовий захист і негативно впливає на ефективність та авторитет судової влади.

Керуючись наведеним та враховуючи правила статті 268 Кодексу, суд дійшов висновку про можливість судового розгляду за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відтак, розгляд справи здійснений судом на підставі наявних у матеріалах доказів.

Відповідальність з ч.1 ст. 185-10 Кодексу настає за злісну непокору законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні чи здійсненням прикордонного контролю в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України або контрольних пунктах в`їзду-виїзду, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України

Відповідальність за ч. 1 ст. 204-1 Кодексу настає за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Вина правопорушника підтверджується матеріалами справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ПдРУ №330558 від 13.11.2024; протоколом серії ПдРУ 330537 від 13.11.2024; рапортами; копіє документу, що посвідчує особу; схемою місця виявлення порушника державного кордону України від 13.11.2024.

Матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 мав дозвільні документи, які надавали йому, як громадянину України чоловічої статі та призивного віку, право на перетинання державного кордону, зважаючи на обмеження, встановлені законодавством.

Перелічені докази не викликають жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку; докази у своїй сукупності доводять факт вчинення поставленого у провину адміністративного правопорушення. У суду немає обґрунтованих сумнівів у доведеності вини особи у вчиненні правопорушень, передбачених частиною першою статті 204-1 та частиною першою статті 185-10 Кодексу.

Відповідно до санкції ч.1 ст. 185-10 Кодексу на особу накладається штраф від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк від одного до двох місяців з відрахуванням двадцяти відсотків заробітку, або адміністративний арешт на строк до п`ятнадцяти діб.

Відповідно до санкції ч.1 ст. 204-1 КУпАП за дане адміністративне правопорушення передбачено відповідальність у вигляді накладення штрафу від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або адміністративний арешт на строк до п`ятнадцяти діб, з конфіскацією знарядь і засобів вчинення правопорушення.

Відповідно до статті 36 Кодексу якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

При накладенні адміністративного стягнення, суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність та те, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила правопорушення в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником так і іншими особами; суд вважає за необхідне застосувати адміністративне стягнення у виді штрафу. Наявність знарядь і засобів вчинення правопорушення не встановлено, а тому суд не вирішує питання про їх конфіскацію.

Тобто, ОСОБА_1 необхідно притягнути до адміністративної відповідальності за кожне вчинене адміністративне правопорушення, однак стягнення накласти в межах санкції ч.1 ст. 204-1 Кодексу у вигляді штрафу в розмірі двохсот десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вказаний вид покарання суд вважає справедливим, пропорційним, достатнім і співрозмірним характеру вчиненого адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст.40-1 Кодексу, ч.5 ст.4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 605 грн 60 коп.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 27, 33-35, 36, 204-1, 185-10, 221, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

постановила:

матеріали адміністративних справ № 495/10617/24(номер провадження 3/495/3807/24) та № 495/10619/24 (номер провадження 3/495/3809/2024) про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за ч.1 ст. 185-10, ч.1 ст. 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення - об`єднати в одне провадження та справі присвоїти номер № 495/10617/24(номер провадження 3/495/3807/24).

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 185-10, ч.1 ст. 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1ст. 185-10 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі п`ятидесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить850 грн (вісімсот п`ятдесят грн).

Притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двохсот десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3 570 грн (три тисячі п`ятсот сімдесят грн).

На підставі статті 36 Кодексу України про адміністративні правопорушення остаточно визначити ОСОБА_1 покарання у вигляді штрафу в розмірі двохсот десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3 570 грн (три тисячі п`ятсот сімдесят грн).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь державного бюджету України судовий збір у розмірі 605 грн 60 коп. (шістсот п`ять грн 60 коп.).

Згідно із статтями 307, 308 Кодексу України про адміністративні правопорушення штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу. У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті КУпАП та зазначеного у постанові про стягнення штрафу.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Строк пред`явлення виконавчого документа до виконання становить три місяці.

Суддя Ю.Ф. Волкова