КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2025 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Ковальська В.В., розглянувши за участю прокурора Шлапацього О. ( в режимі ВКЗ ), особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 та захисника Мочинського А.Р. у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 на постанову судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 жовтня 2024 року про визнання винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-6, ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -

в с т а н о в и в:

Постановою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 жовтня 2024 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-6, ч.1 ст. 172-6 КУпАП, та відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятидесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень на користь держави.

Згідно з постановою судді ОСОБА_1., будучи головним державним інспектором Білоцерківського відділу перевірок платників-юридичних осіб управління податкового аудиту ГУ ДПС у Київській області, являючись суб`єктом відповідальності за корупційні правопорушення згідно з п/п. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону №1700-VII та приміткою до ст. 172-6 КУпАП, на якого поширюється дія Закону №1700-VII, в порушення вимог ч. 1 ст. 45 розділу VII та п. 27 розділу XIII Закону №1700-VII, несвоєчасно 05.02.2024, без поважних причин, подав щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2021 рік, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Також, ОСОБА_1 , будучи головним державним інспектором Білоцерківського відділу перевірок платників-юридичних осіб управління податкового аудиту ГУ ДПС у Київській області, являючись суб`єктом відповідальності за корупційні правопорушення згідно п/п. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону №1700-VII та приміткою до ст. 172-6 КУпАП, на якого поширюється дія Закону №1700-VII, в порушення вимог ч. 1 ст. 45 розділу VII та п. 27 розділу XIII Закону №1700-VII, несвоєчасно 06 лютого 2024 року, без поважних причин, подав щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2022 рік, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

В апеляційній скарзі особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 просить скасувати постанову судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 жовтня 2024 року та на підставі ст. 22 КУпАП звільнити його від адміністративної відповідальності за статтею ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, оголосивши усне зауваження, а провадження в справі закрити на підставі ч. 2 ст. 284 КУпАП.

Апелянт вважає рішення суду першої інстанції таким, що прийняте з порушеннями норм матеріального та процесуального права, яке базується на однобічному інтерпретуванні судом обставин справи, помилковому та вибірковому застосуванні норм закону України.

ОСОБА_1 вказує на те, що суд першої інстанції не дослідив в повній мірі подані докази, а також не врахував відсутність його вини, відсутність негативних наслідків від вчиненого правопорушення, відсутність шкоди для інших.

Окрім того, суд не врахував відсутність негативних відомостей про особу, яка притягувалась до адміністративної відповідальності, зокрема відсутність нарікань, доган за весь час роботи, та позитивну характеристику ОСОБА_1 з місця роботи.

Також апелянт звертає увагу на те, що його майновий стан не змінювався.

Апелянт вважає, що суд у кожному конкретному випадку має вирішувати питання про визнання діяння малозначним, виходячи з того, що його наслідки не становлять великої суспільної небезпеки, не завдали значної шкоди суспільним або державним інтересам, правам та свободам інших осіб.

В апеляції зазначено, що склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, є формальним, обов`язковим елементом його суб`єктивної сторони є умисна дія, а тому орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення та прокурор, зобов`язані довести суду наявність в діях особи, що притягається до адміністративної відповідальності за вчинення цього адміністративного правопорушення, умислу на несвоєчасне подання без поважних причин декларації.

На думку апелянта, суд першої інстанції під час розгляду справи не дотримався вимог щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин вчиненого адміністративного правопорушення, не проаналізував наявні у справі докази, а його висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні ч. 1 ст. 172-6 КУпАП є необґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та захисника Мочинського А.Р., які підтримали апеляційну скаргу, прокурора Шлапацького О., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, суддя апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з положеннями ст. ст. 278, 280 КУпАП, суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом постанови, яка наразі оскаржується, судом першої інстанції наведені вимоги закону дотримані.

Висновок, викладений у постанові судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 жовтня 2024 року про винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-6, ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, при обставинах, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними у справі доказами: даними протоколів про адміністративне правопорушення № 2914 від 24 липня 2024 року, № 2915 від 24 липня 2024 року, даними особової картки державного службовця, витягом наказу № 332 від 20 липня 2024 року про переведення працівників, роздруківками з Єдиного реєстру, послідовності дій користувача «Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», копією експертного висновку щодо виявлення адміністративного правопорушення, копією листа комітету з питань законодавчого забезпечення правоохоронної діяльності ВРУ № 04-18/10/1584 від 11.09.2018, копією положення про Управління стратегічних розслідувань у Київській області ДСР НП України.

Зібраними по справі доказами встановлено, що ОСОБА_1 , як особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в порушення вимог ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», 05.02.2024 о 18 год. 01 хв. подав щорічну декларацію за 2021 рік, а 06.02.2024 о 13 год. 28 хв. подав щорічну декларацію за 2022 рік шляхом заповнення електронної форми на офіційному веб-сайті Національного агентства, через власний персональний електронний кабінет суб`єкта декларування.

Відповідно до п/п. 1 п. 2 розділу II Порядку заповнення та подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого наказом НАЗК від 23.07.2021 №449/21 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 29.07.2021 за №987/36609, щорічна декларація - декларація, яка подається відповідно до частини першої статті 45 Закону №1700-VII (щороку), абзацу другого частини другої статті 45 Закону №1700-VII (після припинення діяльності (після звільнення) у період з 00 годин 00 хвилин 01 січня до 00 годин 00 хвилин 01 квітня. Така декларація охоплює звітний рік (період з 01 січня до 31 грудня включно), що передує року, в якому подається декларація, та містить інформацію станом на 31 грудня звітного року.

Законом №1700-VII можуть бути встановлені інші строки подання щорічної декларації. Законом №3384-ІХ було визначено, що до 31 січня 2024 року слід подати щорічні декларації (з будь-якою позначкою) за 2021-2022 звітні періоди.

Декларації, подані в період з 24 лютого 2022 року до 11 жовтня 2023 року включно вважаються такими, що були подані на виконання обов`язку, передбаченого ст. 45 розділу VII «Фінансовий контроль» Закону №1700-VII (абз. 2 п. 27 розділу XIII «Прикінцеві положення» Закону №1700-VII). Повторне їх подання не вимагається та є технічно неможливим.

Тобто, у ОСОБА_1 виник обов`язок подати щорічні декларації за 2021 та 2022 роки рік упродовж часу з 01 січня 2022 року по 31 січня 2024 року, проте вказані декларації були подані, відповідно 05 та 06 лютого 2024 року, тобто з пропуском встановленого законом строку.

Отже, в діях ОСОБА_1 є об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про відсутність в його діях умислу на порушення строків подачі декларації спростовуються даними з Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування щодо послідовності дій користувача.

Так, з Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування убачається, що 18 січня 2024 року ОСОБА_1 зайшов до Реєстру та заповнював розділи своїх декларацій, проте цього дня декларації подані не були, а користувачеві повідомлено про логічні помилки при заповненні декларацій.

Наступного разу ОСОБА_1 зайшов до Реєстру 21 січня 2024 року, але ніяких дій по заповненню та подачі декларацій не вчинив, а декларації були подані, відповідно 05 та 06 лютого 2024 року.

Відповідно до вимог ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, згідно ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, всупереч доводам апеляційної скарги, не передбачає лише умисної форми вини, оскільки сама диспозиція цієї норми говорить про те, що вказане адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, може бути вчинено як умисно, так і з необережності.

В матеріалах провадження відсутні будь-які дані про те, що несвоєчасне подання ОСОБА_1 декларацій зумовлено поважними причинами, отже доводи апеляційної скарги про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, є безпідставними.

При визначенні розміру адміністративного стягнення у цій справі суддя районного суду дотримався загальних правил накладення стягнення, передбачених у ст. 33 КУпАП, врахував обставини, врахував відсутність обставин, що обтяжують та пом`якшують відповідальність, дані про особу для ОСОБА_1 та призначив стягнення у виді штрафу в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

При накладенні адміністративного стягнення на ОСОБА_1 суддя районного суду також послався на вимоги ст. 36 КУпАП, зважаючи на те, що у одному провадженні були об`єднані дві справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Суддя апеляційного суду відмічає, що у цій справі щодо ОСОБА_1 були об`єднані у одне провадження дві справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Після об`єднання двох справ за однією і тією ж частиною статті 172-6 КУпАП, з`явилося провадження по двох епізодах, кваліфікованих за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, а тому не було потреби визнавати ОСОБА_1 винним за ч. 1 ст. 172-6 та ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, як це зробив суддя районного суду, а також не було підстав призначати адміністративне стягнення за правилами ст. 36 КУпАП.

Отже, повторне посилання в резолютивній частині постанови про визнання ОСОБА_1 винним за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та призначення стягнення на підставі ст. 36 КУпАП є зайвим, але це не є підставою для скасування постанови судді районного суду.

Доводи апеляційної скарги про можливість звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП у зв`язку з малозначністю правопорушення та закриття провадження у справі на підставі ч. 2 ст. 284 КУпАП є неспроможними.

Так, адміністративне правопорушення, передбачене ст. 172-6 КУпАП, по своїй суті не може бути визнане малозначним, оскільки передбачає відповідальність за порушення вимог фінансового контролю, який є обов`язковим для всіх осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

При цьому, вказані особи мають виконувати передбачені законом вимоги щодо фінансового контролю, незалежно від того, чи змінювався їх матеріальних стан, а тому відповідні доводи апеляційної скарги про відсутність негативних наслідків від дій ОСОБА_1 , шкоди, зміни матеріального стану тощо не можуть бути взятими до уваги.

Враховуючи конкретні обставини справи, зокрема, доведеність того, що ОСОБА_1 умисно, без поважних причин не подав щорічні декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави, суддя апеляційного суду вважає, що таке адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією не може бути визнано малозначним, отже не убачає підстав для застосування у цій справі вимог ст. 22 КУпАП.

За результатами апеляційного розгляду підстав для скасування постанови судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_1 суду першої інстанції та закриття провадження у справі суддею апеляційного суду не встановлено, відтак апеляційна скарга ОСОБА_1 до задоволення не підлягає.

На підставі наведеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

п о с т а н о в и в :

Постанову судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 жовтня 2024 року про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-6, ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, залишити без змін, а апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , - без задоволення.

Постанова судді апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду В.В. Ковальська

[1]Справа № 357/10640/24

Провадження № 33/824/412/2025

Головуючий у першій інстанції Шаповал Н.О.

Доповідач Ковальська В.В.