КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 33/824/473/2025 Головуючий в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі судді Яворського М.А., за участю секретаря судового засідання Русан А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану захисником Вичіковим Віктором Васильовичем, на постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2024 року щодо притягнення:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою - АДРЕСА_1 .

до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

15 жовтня 2024 року до Солом`янського районного суду міста Києва надійшов протокол про адміністративне правопорушення від 14 жовтня 2024 року, відповідно до якого начальник управління запобігання вчиненню, виявлення і припинення кримінальних та інших правопорушень - заступник начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 полковник ОСОБА_1 , будучи військовою службовою особою, 22 липня 2024 року на території розташування ІНФОРМАЦІЯ_2 , не дотримався вимог ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, п. 4 Положення про ІНФОРМАЦІЯ_2 », п. 1 спільного наказу Офісу Генерального прокурора, Державного бюро розслідувань та Міністерства оборони України від 09 лютого 2024 № 25/60/99 «Про обмін інформацією між органами прокуратури, Державного бюро розслідувань та військовою службою правопорядку ЗС України щодо правопорушень, вчинених військовослужбовцями, працівниками МО України, ЗС України та ДССТ (Державної спеціальної служби транспорту) військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів, а також проведенні відповідних звірок», п.п. 7, 8 «Положення про управління запобігання вчиненню, виявлення і припинення кримінальних та інших правопорушень головного управління військової служби правопорядку ЗС України», оскільки безпідставно відмовив листом № 306/ЗВП/5809 від 22 липня 2024 року у виконанні законних вимог прокурора про надання інформації та документів у межах здійснення прокурором своїх повноважень під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 70000629 від 18 червня 2024 року, чим порушив покладені на нього службові обов`язки, недбало поставився до військової служби в умовах особливого періоду, тобто вчинив військове адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 172-15 КУпАП.

Постановою Солом`янського районного суду міста Києвавід 28 жовтня 2024 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрито, у зв`язку із закінченням передбачених статтею 38 КУпАП строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, захисник ОСОБА_1 - Вичіков В.В. подав апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що постанова суду першої інстанції прийнята із неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та неправильною оцінкою доказів.

Доводи своєї апеляційної скарги обґрунтовує тим, що прокурором відділу Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора Стояновським Є.О. 11 липня 2024 року до Головного управління Служби правопорядку було надіслано лист, який адресовано без зазначення конкретної посадової особи Служби. У даному листі прокурор просить надати інформацію та документи, у тому числі і ті, які мають обмежений доступ.

При цьому, зазначений лист надіслано прокурором Стояновським Є.О. без додавання до нього витягу із ЄРДР та постанови про створення (визначення) групи прокурорів у конкретному кримінальному провадженні.

Відтак, з тексту листа вбачалося, що прокурори Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора не мають безпосереднього відношення до зазначеного кримінального провадження, отже, не є процесуальними керівниками і відповідно до законодавства не вправі проводити ані процесуальні, ані слідчі дії у даному кримінальному провадженні.

На підставі цього, полковником ОСОБА_1 своєчасно надано відповідь прокурору Стояновському В.О. від 22 липня 2024 року, якою зазначено про необхідність підтвердити повноваження як процесуального керівника у зазначеному кримінальному провадженні для отримання інформації та матеріалів перевірок.

На підставі вищевикладеного, апелянт не визнає вину у скоєнні інкримінованого йому правопорушення.

Вказує, що не заперечуючи факту закінчення на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП, вважає, що в даному випадку справа має бути закрита на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, із-за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Разом з тим, вказує, що закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав закінчення строків, передбачених ст. 38 КУпАП, можливо лише за умови встановлення факту вчинення особою адміністративного правопорушення. Наголошує, що факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП встановлено не було.

Захисник апелянта також зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 сформульовано так, ніби прокурору відмовлено в наданні інформації безпідставно, проте вказане не відповідає дійсності, оскільки підставою слугувало те, що прокурором не надано своїх повноважень у вказаному в запиті кримінальному провадженні, що не дає можливості прийти до висновку, що вказаний прокурор діє в межах наданих йому повноважень.

Підсумовуючи вищевикладене, захисник апелянта зазначає, що не порушив жодних норм, передбачених законодавством.

Враховуючи вищевикладене, захисник ОСОБА_1 - Вичіков В.В. просить суд скасувати постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2024 року та закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

При апеляційному розгляді справи ОСОБА_1 та його захисник адвокат Вичіков В.В. підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі та просили її задовольнити.

При апеляційному розгляді справи прокурор Стояновський Є.О. заперечив щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі та просив залишити подану апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову суду першої інстанції - без змін.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Вичікова В.В., прокурора Стояновський Є.О., перевіривши доводи апеляційної скарги, повторно дослідивши докази у справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновків що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України.

Так, за ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Забезпечення законності при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення гарантоване ст. 7 КУпАП, за якою ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України).

Згідно ст. 9 Кодексу України про адміністративне правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до положень статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Зі змісту ст. 283 КУпАП вбачається, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення має бути законною, обґрунтованою та вмотивованою.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Цих вимог закону суд першої інстанції дотримався не в повній мірі, оскільки не з`ясував повно і всебічно всіх обставин справи та не проаналізував належним чином наявні в справі докази.

Диспозиція статті 172-15 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби, якщо це діяння вчинене в умовах особливого періоду.

Недбале ставлення до служби припускає несумлінне ставлення службової особи до покладених на неї службових обов`язків, що виявляється в їх невиконанні (бездіяльність) або у неналежному виконанні (дія).

Несумлінне ставлення до службових обов`язків характеризує об`єктивну сторону вчиненого і полягає в тому, що за наявності реальної можливості діяти так, як того вимагають інтереси служби, винний або взагалі не діє, або хоча і діє, але неналежним чином.

Недбале ставлення до військової служби характеризується невиконанням або неналежним виконанням військовою службовою особою своїх обов`язків, передбачених законами, військовими статутами, положеннями, інструкціями, наказами, через несумлінне ставлення до них; наявністю негативних наслідків, що порушують встановлений порядок здійснення військовими службовими особами своїх функцій щодо забезпечення належного рівня військової дисципліни, статутного порядку, збереження військового майна, що є складовою воєнної безпеки України.

Невиконання службових обов`язків означає невиконання військовою службовою особою дій, передбачених нормативними актами (статутами, наказами, інструкціями, постановами тощо), які є безумовними для виконання нею.

Згідно ст. 9 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-ХІV, військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначений обов`язок кожного військовослужбовця щодо непорушного додержання вимог Конституції України та законів України, військової дисципліни, знання та виконання своїх обов`язків та додержання вимог Статутів Збройних Сил України. Аналогічні вимоги закріплено у ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Статтею 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 172 - 15 КУпАП від 14 жовтня 2024 року, ОСОБА_1 інкриміновано адміністративне правопорушення про те, що він, будучи військовою службовою особою, 22 липня 2024 року на території розташування ІНФОРМАЦІЯ_2 , не дотримався вимог ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, п. 4 Положення про ІНФОРМАЦІЯ_2 », п. 1 спільного наказу Офісу Генерального прокурора, Державного бюро розслідувань та Міністерства оборони України від 09 лютого 2024 № 25/60/99 «Про обмін інформацією між органами прокуратури, Державного бюро розслідувань та військовою службою правопорядку ЗС України щодо правопорушень, вчинених військовослужбовцями, працівниками МО України, ЗС України та ДССТ (Державної спеціальної служби транспорту) військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів, а також проведенні відповідних звірок», п.п. 7, 8 «Положення про управління запобігання вчиненню, виявлення і припинення кримінальних та інших правопорушень головного управління військової служби правопорядку ЗС України», оскільки безпідставно відмовив листом № 306/ЗВП/5809 від 22 липня 2024 року у виконанні законних вимог прокурора про надання інформації та документів у межах здійснення прокурором своїх повноважень під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 70000629 від 18 червня 2024 року, чим порушив покладені на нього службові обов`язки, недбало поставився до військової служби в умовах особливого періоду, тобто вчинив військове адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 172-15 КУпАП.

До адміністративного протоколу долучено:

запит прокурора до ІНФОРМАЦІЯ_2 № 11/3/2-202 вих-24 від 11 липня 2024 року на 2 арк.;

відповідь ІНФОРМАЦІЯ_3 3С України №306/3ВП/5809 від 22 липня 2024 року на 2 арк.;

запит прокурора до ІНФОРМАЦІЯ_2 11/3/2-228 вих-24 від 13 серпня 2024 року на 2 арк.;

відповідь ІНФОРМАЦІЯ_2 №306/1/6941 від 30 серпня 2024 року на 2 арк.;

запит прокурора до ІНФОРМАЦІЯ_2 № 11/3/2-248 вих-24 від 28 серпня 2024 року на 2 арк.;

відповідь ІНФОРМАЦІЯ_2 №306/1/6990 від 30 серпня 2024 року на 15 арк.;

запит прокурора до ІНФОРМАЦІЯ_2 № 11/3/2-76314 вих-24 від 20 вересня 2024 року на 3 арк.;

відповідь ІНФОРМАЦІЯ_3 3С України №306/1/7678 від 24.09.2024 на 17 арк.;

відповідь ІНФОРМАЦІЯ_3 3С України №306/1/7990 від 01.10.2024 на 2 арк.;

протокол допиту начальника штабу - заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 полковника ОСОБА_2 на 6 арк.

З`ясовуючи питання наявності в діях особи, що притягається до адміністративної відповідальності, складу адміністративного правопорушення, суд має встановити не лише відповідність суб`єкта, але і необхідних елементів об`єктивної та суб`єктивної сторони правопорушення.

Верховний Суд України у своїй постанові від 21 травня 2021 року у справі № 185/12161/15-к вказав, що, при встановленні недбалого ставлення до військової служби у формі невиконання службових (посадових) обов`язків необхідно встановити, що винний зобов`язаний був вчинити ті дії, невиконання яких ставиться йому за вину. Військова службова особа може відповідати за недбале ставлення до військової служби лише у тому випадку, коли вона не тільки повинна була через свій службовий обов`язок виконати ті чи інші дії, але й могла, тобто мала реальну можливість виконати їх належним чином. Якщо військова службова особа перебувала у таких умовах, за яких не мала фактичної можливості належно виконати свої службові (посадові) обов`язки, то відповідальність за недбале ставлення до військової служби виключається. При цьому треба враховувати як об`єктивні, так і суб`єктивні фактори. Зокрема, зовнішні умови й обстановку, в якій доводилось виконувати обов`язки військовій службовій особі, дії вищестоящих командирів і начальників, а також дані, які характеризують особу винного, його кваліфікацію, професійну підготовку, тривалість перебування на посаді, яку обіймає, досвід та інші обставини провадження.

З матеріалів справи слідує, що 11 липня 2024 року прокурор Стояновський Є. звернувся із запитом до ІНФОРМАЦІЯ_4 про надання інформації та копій документів. (а.с. 10).

22 липня 2024 року прокурору другого відділу третього управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора Є. Стояновському надано відповідь, «відповідно до якої посилаючись на положення ч. 1 ст. 37 Кримінального процесуального кодексу України, прокурор, який прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування.

У разі необхідності керівник органу прокуратури може визначити групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів.

Частиною третьою статті 110 цього Кодексу, зокрема, встановлено, що рішення прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли прокурор визнає це за необхідне.

Відповідно до правової позиції Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у справі № 754/7061/15, рішення про призначення (визначення) прокурора, який здійснює повноваження прокурора У конкретному кримінальному провадженні, та у разі необхідності групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, обов`язково повинно прийматися у формі постанови, яка має міститись у матеріалах досудового розслідування для Офіс Генерального прокурора підтвердження факту наявності повноважень.» (а.с. 12).

Оцінюючи вищевказані документи судом апеляційної інстанції встановлено, що із запиту не вбачається, що саме прокурор Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора Є. Стояновський входить до групи прокурорів у кримінальному провадженні. Більш того сам запит містить відомості проте, що процесуальне керівництво досудового розслідування у кримінальному провадженні № 70000629 від 18 червня 2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191 та ч.2 ст. 351 КК України здійснюється Спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Західного регіону (а.с. 10).

Отже надавши відповідь на запит ОСОБА_1 звернув увагу на необхідність підтвердити повноваження як процесуального керівника у кримінальному провадженні для отримання інформації та матеріалів для перевірок.

Із пояснень ОСОБА_1 даних ним при розгляді справи вбачається, що частина із запитуваної інформації стосувалася конфіденційної інформації щодо військовослужбовців, а частина документів була з обмеженим доступом, тому ним була підготовлена відповідь на вказаний запит та направлена адресату, що на його думку не може визнаватися недбалістю.

Вказані пояснення ОСОБА_1 частково підтверджуються і наявним в матеріалах справи новим запитом прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні - начальника другого відділу третього управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора Д.Рубана в якому уже зазначено інформацію про те, що в групу прокурорів, які здійснюють процесуальне керівництво досудового розслідування у кримінальному провадженні №70000629 від 18 червня 2024 року входять прокурори Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора.

Разом із тим ні до протоколу про адміністративне правопорушення, ні до матеріали справи при їх розгляду судом першої та апеляційної інстанції прокуратурою не було надано постанови прокурора винесеної згідно ст. 37, 100 КПК України про створення групи прокурорів, які здійснюють процесуальне керівництво досудового розслідування у кримінальному провадженні №70000629 від 18 червня 2024 року із якої вбачалося б, що прокурор Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора Є. Стояновський був включений до вказаної групи станом на час створення запиту - 11 липня 2024 року.

Таким чином суд погоджується з доводами сторони захисту стосовно того, що матеріали справи не містять жодних доказів того, що ОСОБА_1 допустив порушення ст. 3 Закону України «Про військову службу правопорядку у Збройних Силах України» та не виконав доручення прокурора, чим порушив ст. 8 Закону України «Про військову службу правопорядку у Збройних Силах України».

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі - презумпції невинуватості. При цьому усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь (ст. 62 Конституції України).

Тягар доведення в діях особи складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган.

У своїх рішеннях (кримінальних та некримінальних), що стосуються цивільних прав і обов`язків) Європейський Суд неодноразово підкреслював, що при оцінці доказів Європейський Суд застосовує стандарт доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із співіснування досить сильних, ясних і взаємоузгоджених висновків з наявних фактів або схожих неспростованих фактичних презумпцій (рішення у справах «Зубайраєв проти Росії» від 10.01.2008 року, п.71; «Гриненко проти України» від 15.02.2012 року, п.55; «Плахтєєв та Плахтєєва проти України» від 12.03.2009 року, п.62; «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 року, п.53).

На думку апеляційного суду, зібрані в справі докази не відповідають критерію «поза розумним сумнівом».

Суд першої інстанції повно і всебічно не з`ясував всіх обставин справи та не надав відповідної оцінки зібраними у справі доказам на відповідність наявності у діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

В оскаржуваній постанові суд лише послався на досліджені докази, проте не розкрив їх суті, не здійснив їх належного аналізу та не оцінив наявні докази з точки зору їх належності, допустимості та достатності для прийняття відповідного рішення.

З урахуванням викладеного, оскаржувана постанова суду не може бути визнана законною та обґрунтованою, тому на підставі ст. 294 КУпАП - підлягає безумовному скасуванню в повному обсязі, із закриттям провадження в справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись положеннями статей 247, 293, 294 КУпАП, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану захисником Вичіковим Віктором Васильовичем, задовольнити.

Постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП - скасувати, провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення від 14 жовтня 2024 року - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, в зв`язку з відсутністю складу правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду М.А.Яворський