Провадження № 3/127/9799/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2025 рокум. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Тишківський С.Л., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 11.12.2024 р. серія АПР18 №218979 «11.12.2024 о 20 год. 55 хв. у м. Вінниця, вул. Магістратська, 34, ОСОБА_1 , знаходячись в п`яному вигляді висловлювався нецензурною лайкою в громадському місця, чим порушував громадський порядок і спокій громадян», за що передбачена відповідальність за ст. 173 КУпАП.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, при цьому належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Відносно ОСОБА_1 судом було застосовано привід, який не був виконаний органами нацполіції, тому суд вважає за можливе розглянути справу без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду об`єктивно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП зважаючи на наступне.

Диспозиція ст. 173 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення дрібного хуліганства, тобто нецензурну лайку в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Обов`язковою ознакою для кваліфікації дій особи, як «дрібне хуліганство» необхідна наявність такого обов`язкового елементу об`єктивної сторони складу ст. 173 КУпАП як «громадське місце».

Відповідно до нормативного визначення, що міститься в ст. 1 Закону України «Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення», громадське місце це частина (частини) будь-якої будівлі, споруди, яка доступна чи відкрита для населення вільно або за запрошенням, або за плату, постійно, періодично або час від часу, у тому числі під`їзди будівель і споруд, а також підземні переходи, стадіони, паркінги.

Схоже за змістом нормативне визначення поняттю «громадське місце» міститься в п.2 розділу І ІНСТРУКЦІЇ про організацію патрульно-постової служби Військовою службою правопорядку у Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 10.10.2016 № 515 (у редакції наказу Міністерства оборони України від 21.05.2020 року № 164), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 листопада 2016 р. за № 1429/29559, згідно якого: громадське місце це будівля (споруда) або будь-яка її частина з вільним доступом до неї населення або за запрошенням, або за плату, або постійно, або періодично, зокрема під`їзди, підземні переходи, стадіони тощо.

В протоколі про адміністративне правопорушення не міститься жодних доказів, що вул. Магістрацька, 34 в м. Вінниці є громадським місцем.

Більше того, з рапорту інспектора УПП А.Волошина від 11.12.2024 та письмових пояснень ОСОБА_2 від 12.12.2024 вбачається, що всі описані події 11.12.2024 відбувалися в подвір`ї будинку на вулиці, а не в частині будинку, споруді, чи іншому громадському місті за вищенаведеним нормативним визначенням поняття «громадське місце». Відтак, зазначене в протоколі про адміністративне правопорушення твердження про те, що ОСОБА_1 , за описаних в протоколі подій, перебував в громадському місці , спростовується означеними матеріалами справи.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого або непрямого умислу. Особа усвідомлює, що її дії протиправні, вона передбачає, що в результаті їх здійснення будуть порушені громадський порядок і прагне до цього.

Зазначені у протоколі обставини не розкриті з точки зору їх відповідності диспозиції статті173 КУпАП, що інкримінується ОСОБА_1 і не є підтвердженими відповідними доказами. В матеріалах справи відсутні докази, що саме ОСОБА_1 висловлювався нецензурною лайко, відсутнє відео з записом з портативного реєстратора, яке, як зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення, додається, хоча з направленими матеріалами справи до суду додане не було.

З пояснень особи, яка викликала працівників поліції, ОСОБА_2 від 12.12.2024 не вбачається, що саме ОСОБА_1 висловлювався нецензурною лайкою вгромадському місці. В поясненнях від 12.12.2024 ОСОБА_2 зазначає, що нецензурно лаялися дві жінки. В рапорті від 11.12.2024 інспектор взводу №2 роти ТОР УПП у Вінницькій області лейтенанта Волошин А. не вказує безпосередньо на ОСОБА_1 як на особу, яка нецензурно лається в громадському місці. В рапорті вказано, що під час затримання ОСОБА_1 , без зазначення причини затримання, ситуація почала виходити з-під контролю, один із чоловіків (не ОСОБА_1 ) підбіг до поліцейського позаду і намагався застосувати до нього силу, в результаті чого до було застосовано речовину сльозогінної та дратівливої дії та доставлено до РУП ГУНП у Вінницькій області, де згодом було складено протокол про адміністративне правопорушення іншим працівником поліції на ОСОБА_1 ..

Відтак матеріали справи не містять жодних доказів того, що саме ОСОБА_1 12.12.2024 року вчинив безпосередні дії, які охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173 КУпАП.

Суд враховує рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010, відповідно до якого адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційних принципах і правових презумпція, в тому числі й закріпленою в статті 62 Конституції України.

Європейський суд з прав людини, у своєму рішенні від 10.02.1995 р. у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях притримується позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 р.), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Положення статті 62 Конституції України встановлюють, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» (Заява № 39598/03) Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту.

Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно із ст.7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, і ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б доводили, що в діях ОСОБА_1 містився б склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, а наявні докази викликають в суду обґрунтовані сумніви у винуватості ОСОБА_1 .

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 173, ст.ст. 7, 9, 221, 245, 247, 251, 252, 276, 279, 280, 283, 284, 294 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя: