Справа № 305/1886/24
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.01.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/680/24 за апеляційною скаргою захисника-адвоката Лебєдєвої Т. О. на постанову судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 02.08.2024.

Цією постановою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець м. Київ, мешканець АДРЕСА_1 , непрацюючий, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 605 грн 60 коп. судового збору.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 285843 від 23.06.2024 та постанови судді від 02.08.2024 вбачається, що 23.06.2024 близько 09 год, прикордонним нарядом «Контрольний пост» у контрольованому прикордонному районі, на напрямку прикордонного знаку № 410, околиця населеного пункту Лазещина (територія Ясінянської селищної громади, Рахівського району Закарпатської області) було виявлено та затримано, громадянина України ОСОБА_2 , спільно із громадянином України ОСОБА_3 , який під час спроби незаконного перетинання державного кордону України у складі групи осіб, здійснив злісну непокору законному розпорядженню військовослужбовця ДПСУ, під час безпосереднього виконання ним, службових обов`язків пов`язаних із охороною державного кордону України, а саме: не виконав неодноразово повторювану законну вимогу старшого прикордонного наряду «Контрольний пост» пред`явити документи, що посвідчують особу та в подальшому чинив опір, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 23 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» від 03.04.2003 та п. 11 Положення про прикордонний режим, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1147 від 27.07.1998, тобто вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 185-10 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат Лебєдєва Т. О. просить постанову судді від 02.08.2024 скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП. Зазначає, що суд першої інстанції всупереч поданого стороною захисту клопотання, безпідставно не прийняв рішення про об`єднання справ про адміністративні

-2-

правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 185-10 та ч. 2 ст. 204-1 КУпАП в одне провадження, чим порушив вимоги ст. 36 КУпАП. Окрім того, звертає увагу на те, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП є недоведеною та не встановленою, оскільки до протоколу про адміністративне правопорушення не було додано належних та допустимих доказів вини ОСОБА_2 , зокрема відео-, аудіозаписів щодо вчинення ним злісної непокори. ОСОБА_2 пред`явив усі необхідні документи працівникам прикордонної служби на їх першу вимогу, що прослідковується із його письмових пояснень та додатково стверджується ксерокопією паспорта громадянина України. Крім того, в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_2 відмовився від дачі пояснень та від підпису у протоколі про адміністративне правопорушення в присутності свідків, однак пояснення осіб, які б підтверджували цей факт до справи не приєднані. Також захисник просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді від 02.08.2024, оскільки про наявність і зміст оскаржуваного судового рішення стороні захисту стало відомо 09.08.2024.

Будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_2 та його захисник-адвокат Лебєдєва Т. О., на розгляд справи щодо ОСОБА_2 не з`явилися, клопотань про відкладення розгляду справи не заявляли. Захисник повідомлена за допомогою смс-повідомлення, а ОСОБА_2 повідомлення про час та місце розгляду справи надіслано відповідно до вимог законуна адресу, яка наявна в матеріалах справи, однак таке повернулося до апеляційного суду без вручення адресату з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що свідчить про те, що апеляційним судом вжито всіх можливих заходів щодо повідомлення сторони захисту про час та місце розгляду апеляційної скарги. Також апеляційний суд бере до уваги те, що розгляд справи неодноразово відкладався, у тому числі за клопотанням сторони захисту. Тому, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_2 та захисника-адвоката Лебєдєвої Т. О., що не може розцінюватись як порушення їх прав, передбачених ст. 268, 271 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд приходить до висновку про те, що клопотання захисника-адвоката Лебєдєвої Т. О. підлягає до задоволення, а подана нею апеляційна скарга в інтересах ОСОБА_2 задоволенню не підлягає, з таких підстав.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_2 не був присутнім в судовому засіданні під час розгляду справи щодо нього та відсутні дані про те, що він був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Інших даних, ніж ті, які зазначені в апеляційній скарзі захисника щодо дати отримання постанови судді від 02.08.2024, а саме 09.08.2024, в матеріалах справи відсутні.

З врахуванням наведеного, з метою недопущення порушення права на захист особи, доводи клопотання щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції відносно ОСОБА_2 , апеляційний суд вважає поважними, а клопотання захисника про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови таким, що підлягає до задоволення і такий строк поновлюється.

-3-

Апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги згідно з положеннями ст. 294 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Приписами ст. 280 КУпАП регламентовано, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винувата ця особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Суд, відповідно до приписів ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_4 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП є правильним, а зміст постанови в цій частині відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_2 цього адміністративного правопорушення.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 285843 від 23.06.2024 вбачається, що 23.06.2024 близько 09 год, прикордонним нарядом «Контрольний пост» у контрольованому прикордонному районі, на напрямку прикордонного знаку № 410, околиця населеного пункту Лазещина (територія Ясінянської селищної громади, Рахівського району Закарпатської області) було виявлено та затримано, громадянина України ОСОБА_2 , спільно із громадянином України ОСОБА_3 , який під час спроби незаконного перетинання державного кордону України в складі групи осіб, здійснив злісну непокору законному розпорядженню військовослужбовця ДПСУ, під час безпосереднього виконання ним, службових обов`язків пов`язаних із охороною державного кордону України, а саме: не виконав неодноразово повторювану законну вимогу старшого прикордонного наряду «Контрольний пост» пред`явити документи, що посвідчують особу та в подальшому чинив опір, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 23 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» від 03.04.2003 та п. 11 Положення про прикордонний режим, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.07.1998 за № 1147, тобто вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 185-10 КУпАП.

З протоколу також вбачається, що зміст протоколу ОСОБА_2 доведений, права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП йому роз`яснені, однак ОСОБА_2 відмовився від підпису протоколу. При цьому, ОСОБА_2 не заявляв клопотань про забезпечення йому захисника.

-4-

Вказані у протоколі обставини підтверджуються протоколом про адміністративне затримання від 23.06.2024 (а. с. 2), протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 23.06.2024, відповідно до якого у ОСОБА_2 під час затримання було вилучено паспорт громадянина України та мобільний телефон; рапортом інспектора прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В), ОСОБА_5 ; письмовим поясненням ОСОБА_2 та іншими матеріалами справи.

Вищенаведені докази, які є належними та допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки сумнівів у їх достовірності чи порушень під час їх підготовки та збирання у ході розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_2 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП адміністративного правопорушення.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено даних, які би давали підстави вважати, що інспектор прикордонної служби 3 категорії майстер групи утриманні прикордонних знаків відділення інженерного облаштування державного кордону відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) ОСОБА_5 був упереджений під час затримання та складання відносно ОСОБА_2 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 185-10 КУпАП, що у нього були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги й на такі не посилається сторона захисту в апеляційній скарзі.

У матеріалах справи про адміністративне правопорушення також відсутні будь-які відомості, які би свідчили про зацікавленість представників прикордонної служби, які затримали ОСОБА_2 за порушення ним вимог ч. 2 ст. 23 Закону України «Про державну прикордонну службу», п. 8, 10 постанови Кабінету Міністрів України № 1147 від 27.07.1998, відтак склали відносно нього протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 185-10 КУпАП, у результатах розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 , оскільки у підтвердження цього немає жодних доказів не лише у матеріалах справи, такі не додано і до апеляційної скарги й на такі не посилається сторона захисту.

Доводи апеляційної скарги про те, що наявні у матеріалах справи докази є недостатніми для підтвердження наявності у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 185-10 КУпАП, апеляційний суд відхиляє, оскільки вважає, що такі спростовуються сукупністю вищенаведених доказів і є такими, що спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності.

Зі змісту протоколу вбачається, що ОСОБА_2 здійснив злісну непокору законній вимозі військовослужбовця Держприкордонслужби під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону України, а саме: на неодноразово повторювану законну вимогу інспектора ОСОБА_5 пред`явити документи, що посвідчують особу, відкрито відмовився виконувати.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що ОСОБА_2 добровільно надав документ, що посвідчує його особу з огляду на наявність в матеріалах справи ксерокопії паспорта ОСОБА_2 , апеляційний суд визнає такими, що не спростовують факту вчинення ОСОБА_2 злісної непокори законній вимозі військовослужбовця Держприкордонслужби під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону України, а саме: на неодноразово повторювану законну вимогу інспектора ОСОБА_5 пред`явити документи, що посвідчують особу, відкрито відмовився виконувати.

Крім того, як слідує з протоколу особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 23.06.2024, паспорт громадянина України було вилучено у ОСОБА_2 під час його затримання.

-5-

Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд бере до уваги те, що ОСОБА_2 під час затримання не заперечував своєї вини та обставини, викладені у протоколі.

Такими, що не свідчать про відсутністю у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що до протоколу не додано доказів, які б підтверджували у діях ОСОБА_2 факту злісної непокори.

При цьому, апеляційний суд бере до уваги таке.

Відповідно до ст. 185-10 КУпАП, адміністративним правопорушенням вважається злісна непокора законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого статтею, полягає у вчиненні такого діяння: відкритої відмови виконати законне розпорядження чи вимогу військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України, а так само іншого умисного їх невиконання зазначених розпоряджень та вимог.

Злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторюваних законних вимог чи розпоряджень працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків, члена громадського формування з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку або відмова, виражена у зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП, оскільки наявними доказами безумовно підтверджується те, що на законні вимоги працівника прикордонної служби надати документи для перевірки з метою контролю за дотриманням прикордонного режиму, ОСОБА_2 не реагував, у злісній формі проігнорував такі вимоги, чим вчинив адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 185-10 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що судом не розглянуто клопотання сторони захисту про об`єднання в одне провадження матеріалів справ щодо ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 185-10 та ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, жодним чином не впливають на законність та обґрунтованість висновків місцевого суду про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП. При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що об`єднання справ про адміністративне правопорушення в одне провадження є правом суду, а не обов`язком.

Тому, доводи апеляційної скарги апеляційний суд відхиляє як такі, що не підтверджені жодними доказами, навпаки спростовані наявними в матеріалах справи доказами, які є належними, допустимими та достатніми для висновку про наявність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що вказані докази отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного, та є такими, що не викликають сумніву.

-6-

При розгляді справи цим доказам суд дав належну оцінку, а тому доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, не знайшли свого підтвердження, не знайшли свого підтвердження і такі відхиляються.

Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, що ставиться йому за провину.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та, на думку апеляційного суду, є спробою уникнути адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення.

За таких обставин, наявні у матеріалах справи докази у своїй сукупності є підтвердженням в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185-10 КУпАП, отже судом першої інстанції під час розгляду справи дотримано вимоги ст. 279, 280 КУпАП, а доводи апеляційної скарги свого підтвердження не знайшли.

Також апеляційний суд констатує, що при вирішенні питання про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення, суд першої інстанції належним чином врахував вимоги ст. 33 КУпАП, характер та обставини вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини та майновий стан, і прийшов до вірного висновку про необхідність накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, яке на думку апеляційного суду, сприятиме вихованню правопорушника в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, тобто відповідає передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування постанови судді, при апеляційному перегляді не встановлено.

На інші доводи, які могли б слугувати підставою для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується, під час розгляду справи в апеляційному суді такі не встановлені.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд доходить висновку, що місцевим судом ОСОБА_2 обґрунтовано визнаний винуватим у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 185 -10 КУпАП адміністративного правопорушення; що адміністративне стягнення на нього накладено згідно зі ст. 33-35 КУпАП, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

Тому, на думку апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подану апеляційна скаргу, доводи якої не знайшли свого підтвердження та є безпідставними, слід залишити без задоволення.

Клопотання про закриття справи на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, у зв`язку зі спливом строку, передбаченого ст. 38 КУпАП, апеляційний суд також не бере до уваги, оскільки такі являються безпідставними та не ґрунтуються на вимогах законодавства, з огляду на таке.

Пунктом 7 статті 247 КУпАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю внаслідок закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

-7-

З матеріалів справи вбачається, що правопорушення, яке ставиться ОСОБА_2 за провину було вчинено та виявлено 23.06.2024, отже на момент розгляду справи судом першої інстанції та прийняття оскаржуваного рішення - 02.08.2024, строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ст. 38 КУпАП, не закінчились. Тобто судом першої інстанції ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності в межах строку, передбаченого ч. 2 ст. 38 КУпАП. При цьому береться до уваги те, що вказане судове рішення судом апеляційної інстанції не скасовується, а залишається без змін.

Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу стороною захисту не заявлено.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання захисника-адвоката Лебєдєвої Т. О. про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити, поновити захиснику строк на апеляційне оскарження постанови судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 02.08.2024.

Апеляційну скаргу захисника-адвоката Лебєдєвої Т. О. в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 02.08.2024 щодо ОСОБА_6 ,- без змін.

Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя