Житомирський апеляційний суд
Справа №274/6220/24 Головуючий у 1-й інст. Мороко С. В.
Номер провадження №33/4805/33/25
Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП Доповідач Григорусь Н. Й.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2025 року м.Житомир

Суддя Житомирського апеляційного суду Григорусь Н.Й., за участі: особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника адвоката Ковальчука А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні суду в м. Житомирі апеляційну скаргу адвоката Ковальчука Андрія Олександровича в інтересах ОСОБА_1 на постанову Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 06 листопада 2024 року, про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 06 листопада 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Згідно постанови судді місцевого суду, ОСОБА_1 21 липня 2024 року о 21-42 год в с. Велика П`ятигірка Бердичівського району, по вул. Миру, 25, керував транспортним засобом ВАЗ 21112, державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, незв`язна мова, нестійка хода. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись із вказаною постановою судді місцевого суду, адвокат Ковальчук А.В. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи. Апеляційна скарга обґрунтована, зокрема тим, що у матеріалах справи відсутні докази керування ОСОБА_1 транспортним засобом та зупинки працівниками поліції автомобіля за порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху. Тому дії поліцейських вважає протиправними, а вимогу про проходження останнім огляду на стан алкогольного сп`яніння незаконною. Вказане підтверджується постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду. Крім того, відеозапис вважає неналежним доказом, оскільки він наданий частинами. Вважає, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП, а вина у вчиненні даного адміністративного правопорушення недоведена.

Одночасно, адвокат Ковальчук А.О. подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови. Як на поважну причину пропуску строку на апеляційне оскарження захисник посилається на те, що копію оскаржуваної постанови отримав 11 листопада 2024 року, що підтверджується відповідною відміткою. Апеляційну скаргу захисник подав до районного суду із пропуском встановленого законом строку 19 листопада 2024 року. На підставі викладеного вважає, що має право на поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду.

Розглянувши клопотання про поновлення строку, з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, у зв`язку з тим, що доводи адвоката щодо поважності причини пропуску строку узгоджуються із матеріалами справи, суд вважає за необхідне поновити апелянту строк на апеляційне оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та адвоката Ковальчука А.О., які апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити, перевіривши доводи апеляційної скарги, доходжу наступного висновку.

Як слідує з матеріалів справи ОСОБА_1 порушив пункт 2.5 Правил дорожнього руху України за що передбачена відповідальність згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Згідно пункту 1.3 Правил дорожнього руху (далі - ПДР України) передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктом 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пункт 2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за порушення зазначеної вимоги ПДР України передбачена ст. 130 КУпАП.

Адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за встановлених та викладених у постанові обставин, підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 760770 від 21 липня 2024 року; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; направленням на огляд водія транспортного засобу до Бердичівської ЦМЛ з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 21 липня 2024 року; розпискою про роз`яснення прав та обов`язків; розпискою про інформування особи, яка підлягає огляду на стан алкогольного сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу; розпискою про ознайомлення водія з вимогами ч. 1 ст. 266 КУпАП щодо відсторонення водія від керування транспортним засобом; довідкою начальника Бердичівського районного відділу поліції Сергія Рудницького про те, що ОСОБА_1 отримував посвідчення водія НОМЕР_2 02 червня 2015 року; копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ББА №314408 від 21 липня 2024 року про накладення на ОСОБА_1 стягнення за порушення ним п.п. 2.9. в ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 121-3 КУпАП; відеозаписами з нагрудних камер поліцейських.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, суддя місцевого суду дав належну оцінку всім доказам у справі, проаналізував їх у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами, та дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Так, із відеозапису обставин події вбачається, що працівники поліції під`їхали до автомобіля ВАЗ 21112, державний номерний знак НОМЕР_1 . На місці водія знаходився ОСОБА_1 . Працівник поліції представився, повідомив причину зупинки (номерний знак автомобіля не підсвічується), попросив документи, які ОСОБА_1 показав на мобільному телефоні у додатку Дія. Разом з тим, працівник поліції виказав підозру про перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку із запахом алкоголю з ротової порожнини, незв`язною мовою та порушенням координації рухів. На пропозицію поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою приладу Драгер або в медичному закладі, ОСОБА_1 категорично відмовився. Далі водію роз`яснені наслідки такої відмови, права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Після складення щодо нього адміністративних матеріалів за ч. 1 ст. 130 КУпАП останні надані ОСОБА_1 для ознайомлення, від підпису яких він відмовився. Від керування транспортним засобом водія відсторонили.

Також з відеозаписів чітко вбачається, що коли працівники поліції під`їхали до автомобіля, на автомобілі горіли світлові прилади, з місця водія вийшов ОСОБА_1 , при цьому пояснював, що їхав додому, залишилось тільки розвернутися. Крім того, заперечуючи проти відсторонення його від керування транспортним засобом, вказував, що до його дому 500 м, після від`їзду працівників поліції, знов сяде за кермо. Ніяких заперечень щодо не перебування його за кермом автомобіля під час оформлення адміністративних матеріалів не надходило. При цьому, ОСОБА_1 неодноразово пропонував домовитись без протоколу, проте отримав роз`яснення щодо відповідальності за пропозицію неправомірної вигоди.

Тому, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції щодо доведеності факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, який у повному обсязі узгоджується з наданим відеозаписом, а доводи скаржника у цій частині суд вважає необґрунтованими та розцінює як намагання скаржника уникнути притягнення до адміністративної відповідальності.

Посилання захисника на те, що зупинка водія була незаконною є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_1 одразу повідомлено причину зупинки транспортного засобу. Така зупинка відповідала вимогам ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» за порушення останнім п.п. 2.9.в Правил дорожнього руху України, за яке 21 липня 2024 року на ОСОБА_1 складено постанову серії ББА №314408 за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП. Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 16 вересня 2024 року у справі №274/6678/24, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2024 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 про скасування вказаної постанови відмовлено, що спростовує аргументи захисника про встановлення вказаними судовими рішеннями факту некерування ОСОБА_1 транспортним засобом 21 липня 2024 року о 21-42 год по вул. Миру, 25 у м. Велика П`ятигірка Бердичівського району.

Тому, в даному випадку працівники поліції діяли в межах Закону України «Про Національну поліцію», оскільки завданнями поліції є забезпечення публічної безпеки і порядку, охорона прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави, протидія злочинності. ОСОБА_1 було надані чіткі пояснення щодо мотивів зупинки, а тому його подальші дії регламентуються нормами п. 2.5 ПДР та не знаходяться у причинному зв`язку з його незгодою з діями працівників поліції стосовно зупинки автомобіля.

Наданий відеозапис апеляційний суд визнає відповідним п. 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом МВС України 18.12.2018 р. №1026, оскільки за допомогою останнього можна відтворити обставини, за яких патрульні, зупинили ОСОБА_1 за кермом автомобіля ВАЗ 21112, д/н НОМЕР_1 та після виявлених у нього ознак алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з ротової порожнини, незв`язна мова, нестійка хода), у відповідності до встановленого законом порядку, пропонували йому пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 відмовився від огляду на місці зупинки автомобіля та в медичному закладі. Сам факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду був причиною складання протоколу про адміністративне правопорушення за п. 2.5 Правил дорожнього руху України. Тому його дії кваліфіковані вірно за ч. 1 ст. 130 КУпАП за порушення п. 2.5 ПДР.

Під час апеляційного розгляду справи апелянтом не були спростовані об`єктивні висновки суду першої інстанції, якими було надано оцінку відеозапису, як належному та допустимому доказу та який хоча й наданий частинами, проте не має ознак переривання чи монтування під час фіксації обставин, які мають значення для справи і який відповідає вимогам ст. 251 КУпАП.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленої у справі постанови.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, будь-яких вагомих доказів та доводів на спростування правильності висновків суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не надано.

Враховуючи наведене, приходжу до висновку про те, що при розгляді даної справи суддя місцевого суду повною мірою дотримався вимог ст. ст. 245, 251, 252, 278, 280, 283 КУпАП, правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За таких обставин, відсутні підстави для скасування чи зміни постанови судді місцевого суду відносно ОСОБА_1 .

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити. Поновити строк на апеляційне оскарження постанови Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 06 листопада 2024 року.

Апеляційну скаргу адвоката Ковальчука Андрія Олександровича, подану в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а постанову Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 06 листопада 2024 року - без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Н.Й. Григорусь