Житомирський апеляційний суд
Справа №286/2579/24 Головуючий у 1-й інст. Кулініч Я. В.
Номер провадження №33/4805/38/25
Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП Доповідач Григорусь Н. Й.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2025 року м.Житомир

Суддя Житомирського апеляційного суду Григорусь Н.Й., за участі: особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника адвоката Бондарчук Г.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні суду в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Овруцького районного суду Житомирської області від 13 листопада 2024 року, про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Овруцького районного суду Житомирської області від 13 листопада 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Згідно постанови судді місцевого суду, ОСОБА_1 21 червня 2024 року о 20-42 год в с. Красносілка по вул. Центральній керував транспортним засобом ВАЗ 21099 д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нечітка мова. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Драгер та в медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись із вказаною постановою судді місцевого суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи. Апеляційна скарга обґрунтована, зокрема тим, що у матеріалах справи відсутні докази керування ОСОБА_1 транспортним засобом та зупинки працівниками поліції автомобіля, оскільки останній сидів у салоні автомобіля, двигун якого не працював, бо сів акумулятор, причин для зупинки у поліцейських не було. Зазначив, що долучена до матеріалів справи постанова не може вважатися належним доказом, оскільки складена поза часовими межами подій. Вважає, що протокол не є беззаперечним доказом вини, складений без участі ОСОБА_1 , а відеозапис наданий частинами. Вважає, що у його діях відсутній склад правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП, а вина у вчиненні даного адміністративного правопорушення недоведена.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та адвоката Бондарчук Г.М., які апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити, перевіривши доводи апеляційної скарги, доходжу наступного висновку.

Як слідує з матеріалів справи ОСОБА_1 порушив пункт 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Згідно пункту 1.3 Правил дорожнього руху (далі - ПДР України) передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктом 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пункт 2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за порушення зазначеної вимоги ПДР України передбачена ст. 130 КУпАП.

Адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за встановлених та викладених у постанові обставин, підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 269457 від 21 червня 2024 року; копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2445981 від 21 червня 2024 року про накладення на ОСОБА_1 стягнення за порушення ним п.п. 9.2.б ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 122 КУпАП; заявою на ім`я директора КНП «Овруцької міської лікарні» Овруцької міської ради про проведення медичного обстеження на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 ; розпискою про роз`яснення прав та обов`язків; розпискою про інформування особи, яка підлягає огляду на стан алкогольного сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу; відеозаписами з нагрудних камер поліцейських.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, суддя місцевого суду дав належну оцінку всім доказам у справі, проаналізував їх у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами, та дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Так, з відеозапису обставин події вбачається, що працівники поліції під`їхали до автомобіля ВАЗ 21099, державний номерний знак НОМЕР_1 , який фактично перегородив дорогу. З місця водія вийшов ОСОБА_1 . Працівник поліції представився, встановив особу водія. Разом з тим, працівник поліції виказав підозру про перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння. На пропозицію поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою приладу Драгер або в медичному закладі, ОСОБА_1 категорично відмовився. Далі водію роз`яснені наслідки такої відмови, права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Від підпису адміністративних матеріалів за ч. 1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_1 відмовився. Від керування транспортним засобом водія відсторонили. Також на відеозаписах чітко видно рух автомобіля о 20-42 год. Разом з тим, після зупинки працівники поліції зауважили водію на різку манеру водіння, вказуючи на борозну від колеса на дорозі. Заперечень щодо не перебування його за кермом автомобіля під час оформлення адміністративних матеріалів не надходило.

Тому, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції щодо доведеності факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, який у повному обсязі узгоджується з наданим відеозаписом, а доводи скаржника у цій частині суд вважає необґрунтованими та розцінює як намагання скаржника уникнути притягнення до адміністративної відповідальності.

Посилання захисника на те, що зупинка водія була незаконною є необґрунтованими, оскільки матеріали справи містять постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення п. 9.2.б Правил дорожнього руху України серії ЕНА № 2445981, складену 21 червня 2024 року о 21-10 год за ч. 2 ст. 122-2 КУпАП. Відомостей щодо оскарження або скасування останньої скаржник не надав. Аргументи ОСОБА_1 про неналежність вказаної постанови як доказу у зв`язку з часовими розбіжностями з наданим відеозаписом, на думку апеляційного суду є необґрунтованими, оскільки зазначена постанова складена через 5 хвилин після протоколу про адміністративне правопорушення. Тому, в даному випадку працівники поліції діяли в межах Закону України «Про Національну поліцію», оскільки завданнями поліції є забезпечення публічної безпеки і порядку, охорона прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави, протидія злочинності. В даному випадку ОСОБА_1 було надані чіткі пояснення щодо мотивів зупинки, а тому його подальші дії регламентуються нормами п. 2.5 ПДР та не знаходяться у причинному зв`язку з його незгодою з діями працівників поліції стосовно зупинки автомобіля

Наданий відеозапис апеляційний суд визнає відповідним п. 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом МВС України 18.12.2018 р. №1026, оскільки хоча він і фрагментований, проте за допомогою останнього можна відтворити обставини, за яких патрульні, зупинили ОСОБА_1 за кермом автомобіля ВАЗ 21099, д/н НОМЕР_1 та після виявлених у нього ознак алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з ротової порожнини, нечітка мова), у відповідності до встановленого законом порядку, пропонували йому пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 відмовився від огляду на місці зупинки автомобіля та в медичному закладі. Сам факт відмови його від проходження огляду був причиною складання протоколу про адміністративне правопорушення за п. 2.5 Правил дорожнього руху України. Тому його дії кваліфіковані вірно за ч. 1 ст. 130 КУпАП за порушення п. 2.5 ПДР.

Варто додати, що відсутність чи наявність направлення на проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я не спростовує вини ОСОБА_1 , який відмовився від огляду на стан сп`яніння і така відмова була беззаперечною. Тому його аргументи у цій частині є необґрунтованими та не заслуговують на увагу.

Щодо доводів апеляційної скарги про неналежність протоколу про адміністративне правопорушення як доказу, варто зазначити, що останній складений за встановленою формою з урахуванням всіх вимог, передбачених ст. 256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395 та є лише одним із доказів, на підставі яких можна встановити наявність адміністративного правопорушення та винність особи, а згідно ст. 252 КУпАП, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленої у справі постанови.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, будь-яких вагомих доказів та доводів на спростування правильності висновків суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не надано.

Враховуючи наведене, приходжу до висновку про те, що при розгляді даної справи суддя місцевого суду повною мірою дотримався вимог ст. ст. 245, 251, 252, 278, 280, 283 КУпАП, правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За таких обставин, відсутні підстави для скасування чи зміни постанови судді місцевого суду відносно ОСОБА_1 .

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Овруцького районного суду Житомирської області від 13 листопада 2024 року - без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Н.Й. Григорусь