Провадження № 33/801/79/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Воробйов В. В.
Доповідач: Матківська М. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2025 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Матківська М. В.,

розглянувши за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 18 грудня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

Встановив:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 162016, який складено 30 жовтня 2024 року о 01 год 36 хв, водій ОСОБА_1 30 жовтня 2024 року о 01 год. 10 хв. в м. Вінниці по вул. Олега Антонова, 23, керував транспортним засобом АУДІ A4 д.н.з. НОМЕР_1 у стані сп`яніння; огляд на стан сп`яніння проводився за місцем зупинки за допомогою алкотестера Драгер 6820 ARНК 0031, тест 3321, результат позитивний - 1,50 ‰, чим порушив вимоги п. 2.9а ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 18 грудня 2024 року визнано винним громадянина України ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000,00 грн. на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 605,60 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду першої інстанції і закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що матеріали справи не містять жодних належних доказів, які б підтверджували факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом. За таких обставин він не є суб`єктом правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому в його діях відсутній склад вказаного правопорушення. Вважає, що автомобіль був припаркований та не перебував у русі та і підстав для його зупинки не було взагалі, а у випадку якби зупинка транспортного засобу мала би місце поліцейський був би зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки.

Також вважає, що йому належним чином не було роз`яснено за допомогою якого приладу буде проводитись його огляд на стан алкогольного сп`яніння, крім того не зрозуміло який саме режим роботи приладу автоматичний чи ручний було обрано працівником поліції при проходженні огляду. Таким чином процедура його освідування на стан сп`яніння викликає сумніви в її достовірності та допустимості. Крім того, після проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, працівниками поліції не було здійснено направлення ОСОБА_1 для проходження огляду до закладу охорони здоров`я.

Зазначив, що працівниками поліції не надано до протоколу про адміністративне правопорушення відеозапису з нагрудних камер у повній мірі, який має бути безперервним, а змонтовані 3 відеофрагменти загальною тривалістю 35 хв., 17 хв. та 14 хв., які він вважає неналежними та недопустимими доказами. Крім того усі його пояснення надані на місці зупинки транспортного засобу були надані під тиском працівника поліції, а тому не мають братися до уваги судом.

В судовому засіданні особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, просить її задовольнити за тих підстав, які викладені в апеляційній скарзі.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до частини 7 статті 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, проте не обмежений її доводами, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, згідно вимог статті 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

За правилами статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно роз`яснень, наданих у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23 грудня 2005 року при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно з пунктом 2.9. (а) Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частиною першою статті 130 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За правилами частин 1 і 2 статті 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду визначена Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі Інструкція).

Так, згідно з пунктом 2 розділу І цієї Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейського) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Пунктом 6 розділу І Інструкції передбачено, що огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Пунктом 1 розділу ІІ Інструкції передбачено, що за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

Згідно з пунктом 7 розділу ІІ Інструкції установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

Апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Його вина підтверджується наявними у справі матеріалами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 162016 від 30 жовтня 2024 року, згідно якого водій ОСОБА_1 30 жовтня 2024 року о 01 год. 10 хв. в м. Вінниці по вул. Олега Антонова, 23 керував транспортним засобом АУДІ A4 д.н.з. НОМЕР_1 у стані сп`яніння; огляд на стан сп`яніння проводився за місцем зупинки за допомогою алкотестера Драгер 6820 ARНК 0031, тест 3321, результат позитивний - 1,50 ‰ (а. с. 2);

- роздруківкою з технічного приладу «Drager Alcotest 6820» прилад № ARHK-0031 принтер № ARHH-0685, тест № 3321, згідно якої тестування було проведено в м. Вінниця, вул. Олега Антонова 23, 30 жовтня 2024 року о 01:19, із зазначенням останнього калібрування: 06 грудня 2023 року; із зазначенням особи, яку тестують ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , результат тесту 1,50 ‰ (а. с. 5);

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, із якого вбачається, що огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння проведено у зв`язку з виявленими ознаками: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів; результати огляду на стан сп`яніння за допомогою Alcotest Drager 6820: проба позитивна 1,50 ‰ (а. с. 4);

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 30 жовтня 2024 року о 01:33 год (а. с. 7);

- відеозаписами з нагрудних камер поліцейських, на яких зафіксовано подію, що мала місце при складанні протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 162016 від 30 жовтня 2024 року (а. с. 10).

З`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, які узгоджуються між собою, апеляційний суд приходить до висновку про правильність та обґрунтованість висновку суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, який підтверджено відповідними результатами огляду на стан алкогольного сп`яніння, проведеного поліцейським на місці зупинки транспортного засобу, що зафіксовано технічними засобами відеозапису.

Доводи апеляційної скарги правильного висновку суду першої інстанції не спростовують.

Апеляційним судом відхиляється посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_1 працівником поліції не оголошувалась причина зупинки транспортного засобу, так як підстав для зупинки не було, оскільки як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення ЕПР1 № 162016 від 30 жовтня 2024 року, правопорушення було вчинено о 01:10 год, тобто під час комендантської години.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху.

Загальновідомим фактом є та обставина, що комендантська година у Вінницькій області запроваджена відповідно до положень воєнного стану. Рішення про її введення було прийнято наказом Вінницької обласної військової адміністрації № 1 від 24 лютого 2022 року, коли в Україні почав діяти воєнний стан.

Отже, дії працівників поліції, щодо зупинки транспортного засобу є абсолютно правомірними.

Також, відхиляються доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у зв`язку з наступним.

За правилами статті 251 КУпАП, відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції був досліджений долучений до матеріалів про адміністративне правопорушення відеозапис з нагрудної камери інспектора патрульної поліції, який приймав участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав відеозапис належним та допустимим доказом, оскільки він отриманий у встановленому законом порядку та дозволяє повно і всебічно встановити обставини вчиненого ОСОБА_1 правопорушення.

Як вбачається із долученого відеозапису, ОСОБА_1 було зупинено двічі, адже працівники поліції два рази підходили до транспортного засобу правопорушника розташованого на різних ділянках дороги. При цьому з розмови ОСОБА_1 з поліцейськими вбачається, що вперше поліцейські обмежились попередженням, щодо неправомірності дій правопорушника, а також запропонували йому залишити автомобіль та пішки дійти додому.

На запитання поліцейського «навіщо поїхав далі? Я ж пустив перший раз», ОСОБА_1 відповів «тож біля хати недалеко» «та мені пару метрів додому буквально» (камера 467723 01:15:30-01:16:10).

Отже, процесуальна поведінка ОСОБА_1 , який повністю визнав факт керування транспортним засобом і пояснила маршрут та мету свого руху, разом із обставиною зупинки транспортного засобу на проїжджій частині під час комендантської години, беззаперечно підтверджує факт керування транспортним засобом.

З відеозапису нагрудної камери 467723, часовий проміжок 01:18:00 01:21:00, вбачається, що водій ОСОБА_1 пройшов огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою Alcotest Drager 6820: проба позитивна 1,50 ‰. При цьому на запитання поліцейського чи бажає він проїхати до закладу охорони здоров`я, у випадку незгоди з результатами огляду, ОСОБА_1 зазначив: «ну пишіть як є» «я вас зрозумів».

У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги про те, що працівниками поліції не було здійснено направлення ОСОБА_1 для проходження огляду до закладу охорони здоров`я, є надуманими, оскільки не відповідають дійсним обставинам справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 266 КУпАП, у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, із результатами огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або з оглядом, проведеним поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, огляд здійснюється в закладах охорони здоров`я.

Тобто, проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я допускається у таких випадках: якщо правопорушник не згоден пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу, але бажає пройти огляд у медичному закладі; якщо правопорушник не погоджується з результатами огляду на місці зупинки та висловлює бажання пройти повторний огляд у медичному закладі.

Матеріали справи не містять жодних доказів незгоди ОСОБА_1 з результатами огляду, проведеного на місці зупинки. Більше того, матеріали справи містять направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів від 30 жовтня 2024 року (а. с. 7), а факт його «невручення» правопорушнику пояснюється виключно недобросовісною процесуальною поведінкою останнього після проходження огляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 256 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення чи зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до нього. Також вона може викласти мотиви своєї відмови від підписання протоколу.

Водночас, у протоколі серії ЕПР1 № 162016 від 30 жовтня 2024 року у графі «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення» ОСОБА_1 відмовився надати свої пояснення, спрямовані на спростування факту керування транспортним засобом чи незгоди з результатами огляду; своїм процесуальним правом не скористався.

Посилання в апеляційній скарзі на ймовірну некоректність роботи приладу драгер, що викликає сумніви в достовірності та допустимості результату огляду, апеляційний суд відхиляє, оскільки таке твердження скаржника носить характер припущення.

Крім того, оскільки технічний прилад «Drager Alcotest 6820» прилад № ARHK-0031 принтер № ARHH-0685, є повіреним, то будь-які сумніви в достовірності його результатів є неможливими.

Не є спроможними і доводи апеляційної скарги про відсутність безперервного відеозапису з нагрудної камери патрульного поліцейського з моменту зупинки транспортного засобу до закінчення спілкування з особою, оскільки суд при розгляді справи аналізує лише той об`єм доказів, який наданий суду. Факт ненадання фрагментів відеозапису, не змінює відомостей та даних в тій частині, які були надані для дослідження суду та узгоджуються з іншими доказами у справі в їх сукупності. Окрім того, обов`язок поліцейського вести відеозйомку безперервно не є абсолютним та відповідно до вимог п. п. 5, 8 Розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису поліцейський має право відступити від цих вимог за певних умов.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що усі пояснення ОСОБА_1 надані на місці зупинки транспортного засобу були надані під тиском працівника поліції, а тому не мають братися до уваги судом, апеляційний суд розцінює критично, адже з досліджуваного відеозапису вбачається, що працівники поліції спілкувались ввічливо, діяли в межах своїх повноважень, а тому жодного тиску з їх боку на правопорушника не вбачається.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу та не спростовують факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджено доказами наявними в матеріалах справи.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Апеляційний суд враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення і його мотивування є достатніми й зрозумілими та відповідають вимогам закону. Об`єктивних підстав ставити під сумнів належність, допустимість та достовірність наведених доказів і викладених обставин суд апеляційної інстанції не вбачає.

Таким чином апеляційний суд вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовані повно та об`єктивно; вина ОСОБА_1 доведена повністю, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність в його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП та призначене судом адміністративне стягнення відповідає вимогам статті 33 КУпАП.

Проте, судом апеляційної інстанції встановлені обставини, які є підставою для зміни постанови суду першої інстанції.

Відповідно пункту 4 частини 8 статті 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право змінити постанову.

Згідно статті 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні у справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Статтею 5 Закону України «Про судовий збір» визначені пільги щодо сплати судового збору, відповідно до пункту 13 частини 1 якої від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Згідно посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого 17 травня 2022 року, ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій.

Отже, ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору, згідно Закону України «Про судовий збір».

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції змінити в частині розподілу судових витрат.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 18 грудня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП змінити.

Виключити із резолютивної частини постанови суду абзац другий щодо стягнення із ОСОБА_1 на користь держави судового збору в розмірі 605,60 грн.

В іншій частині постанову суду залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

СуддяМ. В. Матківська