Справа № 489/9745/24
Провадження № 3/489/221/25
Ленінський районний суд міста Миколаєва
Постанова

іменем України

07 січня 2025 року місто Миколаїв

Суддя Ленінського районного суду міста Миколаєва Гриненко Михайло Вікторович, розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , військовослужбовця, перебуваючого на посаді офіцера групи психологічного супроводу та відновлення батальйону зв`язку та радіотехнічного забезпечення ВЧ НОМЕР_2 , зі слів проживаючого по АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП,

встановив:

Протоколом про адміністративне правопорушення НОМЕР_2 № 2 від 11.12.2024 ОСОБА_1 інкримінується, що 03.11.2024 він, будучи офіцером групи психологічного супроводу та відновлення батальйону зв`язку та радіотехнічного забезпечення, призваним за мобілізацією, в порушення вимог статей 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, повернувся до військової частини НОМЕР_2 , розташованої в АДРЕСА_2 , після лікування в медичному закладі "Університетська лікарня" м. Дніпра із запізненням на п`ять діб, оскільки відповідно до виписного епікризу був виписаний 28.10.2024. Таким чином, ОСОБА_1 був відсутній на службі без поважних причин з 29.10.2024 до 02.11.2024 включно, чим вчинив недбале ставлення до військової служби в умовах особливого періоду.

ОСОБА_1 при розгляді справи в суді просив закрити провадження у справі через відсутність в його діях складу інкримінованого правопорушення, а також зазначив, що на даний час відносно нього здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за фактом несвоєчасного прибуття на службу після лікування.

Вислухавши пояснення особи, дослідивши матеріали справи (протокол про адміністративне правопорушення; світлокопію наказу № 658 від 04.11.2024; світлокопію акту службового розслідування від 12.11.2024; світлокопію рапорту від 03.11.2024; пояснення ОСОБА_1 ; світлокопію виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №7604 від 28.10.2024; світлокопію службової характеристики; світлокопію службової картки; світлокопію наказу №299 від 12.11.2024; світлокопію витягу з ЄРДР в кримінальному провадженні 00002885 від 23.11.2024), суддя дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з вимогами статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статей 251, 252 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно «критеріїв Енгеля», сформованих Європейським судом з прав людини у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (1976 рік), критеріями для визначення поняття «кримінальне обвинувачення» є: критерій національного права (чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами); критерій кола адресатів (якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне); критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину).

При цьому, кваліфікація порушення/обвинувачення як «кримінального» дає особі додаткові гарантії, передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі обов`язок довести вину особи, який передбачений ч. 2 ст. 6 Конвенції.

Натомість санкція ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, за якою складений протокол відносно особи, передбачає накладення стягнення, зокрема у виді арешту з утриманням на гауптвахті, що, у свою чергу, вказує на те, що інкриміноване особі діяння підпадає під визначення поняття «кримінальне обвинувачення», у зв`язку з чим її вина в інкримінованому діянні має бути доведена поза розумним сумнівом, що при розгляді даної справи не встановлено.

Диспозиція ч. 2 ст. 172-15 КУпАП передбачає відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду.

Відповідно до ст. 9 КУПАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Згідно зі ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до ст. 11 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Таким чином, недбале ставлення до служби означає невиконання або неналежне виконання службових обов`язків через недбале чи несумлінне ставлення до них, тобто вчинене з необережності.

Проте протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 , не містить зазначення даних, які вказують на наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, зокрема не зазначено обставин, які б свідчили про його службову недбалість, які дії він зобов`язаний був вчинити та у який спосіб, невиконання яких ставиться йому у провину.

Натомість нез`явлення без поважних причин на військову службу з лікувального закладу є умисним діянням та не може визнаватись необережним та недбалим.

За такого, викладена у протоколі суть інкримінованого особі правопорушення полягає у тому, що остання не з`явилася вчасно без поважних причин на військову службу з лікувального закладу, тобто вчинила діяння, яке не передбачене диспозицією ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

У свою чергу, положеннями ч. 3 ст. 172-11 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем (крім строкової військової служби), а також військовозобов`язаним та резервістом під час проходження зборів, а також нез`явлення його вчасно без поважних причин на військову службу у разі призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю до десяти діб, вчинені в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Натомість, диспозицією ч. 5 ст. 407 КК України встановлена кримінальна відповідальність за самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем, а також нез`явлення його вчасно на службу без поважних причин, вчинені в бойовій обстановці, а так само ті самі дії тривалістю понад три доби, вчинені в умовах воєнного стану.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 2102-ІХ, в Україні введений воєнний стан, строк дії якого неодноразово продовжувався та діє до теперішнього часу,

За такого, інкриміноване протоколом особі діяння, яке полягало у нез`явленні вчасно військовослужбовця на службу без поважних причин тривалістю п`ять діб, вчинене в умовах воєнного стану, містить ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого диспозицією ч. 5 ст. 407 КК України, а не адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, за якою складений протокол відносно особи.

Вказані висновки судді про наявність в діянні особи складу саме кримінального правопорушення підтверджуються наданим особою витягом з ЄРДР про реєстрацію за фактом нез`явлення військовослужбовцем ОСОБА_1 в період з 29.10.2024 до 02.11.2024 на військову службу кримінального провадження 00002885 від 23.11.2024 за ч. 5 ст. 407 КК України, досудове розслідування в якому здійснюється слідчими Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Миколаєві) Територіального управління ДБР, розташованого у місті Миколаєві.

Відповідно до ст. 253 КУпАП, якщо при розгляді справи орган (посадова особа) прийде до висновку, що в порушенні є ознаки кримінального правопорушення, він передає матеріали прокурору або органу досудового розслідування.

Згідно з ч. 2 ст. 284 КУпАП, при оголошенні усного зауваження, передачі матеріалів на розгляд громадської організації чи трудового колективу або передачі їх прокурору, органу досудового розслідування, а також при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу, виноситься постанова про закриття справи.

Таким чином, встановлені при розгляді справи обставини вказують на те, що викладена у протоколі про адміністративне правопорушення суть інкримінованого особі діяння, не може бути підставою для притягнення її до адміністративної відповідальності, оскільки в діях особи не доведена наявність складу вказаного адміністративного правопорушення.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведення винуватості особи тлумачаться на її користь.

Із пункту 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» вбачається, що доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Отже, дослідивши обставини справи в їх сукупності та оцінюючи зібрані у справі докази, суддя вважає, що матеріалами справи не доведено наявність в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, складу інкримінованого адміністративного правопорушення, оскільки інкриміноване їй діяння містить ознаки кримінального правопорушення.

Зазначене є підставою для закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та необхідність передачі матеріалів справи слідчим відповідного підрозділу, які здійснюють досудове розслідування за вказаним фактом інкримінованого особі діяння.

Керуючись статтями 247, 252, 253, 280, 283, 284, 291, 294 КУпАП, суддя

постановив:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу вказаного адміністративного правопорушення.

Матеріали даної справи передати до Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Миколаєві) Територіального управління ДБР, розташованого у місті Миколаєві.

Постанова протягом десяти днів з дня її винесення може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Ленінський районний суд міста Миколаєва.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя М.В. Гриненко