Номер справи 220/1892/24
Номер провадження 3/220/14/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 січня 2025 року Суддя Великоновосілківського районного суду Донецької області Якішина О.М., розглянувши матеріали, які надійшли з ІНФОРМАЦІЯ_1 про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , старшого офіцера відділення психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення від 05.12.2024 р. ДНКХ-2 № 6432, майор ОСОБА_1 з 18.11.2024 р. виконує обов`язки заступника командира військової частини НОМЕР_1 з психологічної підтримки персоналу. Упродовж листопада 2024 року в АДРЕСА_2 . Донецької області майор ОСОБА_1 , обіймаючи посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, не виконує свої обов`язки щодо належного морально-психологічного забезпечення бойової готовності особового складу підрозділу та проведення роботи, спрямованої на якісне виконання завдань бойової підготовки, бойових завдань, підвищення боєздатності бригади, зміцнення єдиноначальності, поліпшення морального стану особового складу, не володіє станом справ по кількості військовослужбовців, які самовільно залишили тимчасове розташування підрозділів військової частини НОМЕР_1 .

У свою чергу, ст. ст. 1-3 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначають, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України, грунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку та досягається, окрім іншого, шляхом свідомого ставлення військовослужбовця до виконання військового обов`язку, вірності військовій присязі, особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України кожного військовослужбовця зобов`язано додержуватися Конституції України та законів України, військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів.

Відповідно до ст. 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів підтримувати на належному рівні військову дисципліну.

Відповідно до ст. 4 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України повсякденне життя і службова діяльність військовослужбовців регулюються Конституцією України, законами України, цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати бойовий прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Статтею 16 Статуту внутрішньої служби кожний визначається, що військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Згідно статті 72 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, заступник командира бригади (полку, окремого батальйону) з морально-психологічного забезпечення в мирний і воєнний час відповідає за безпосередню організацію і проведення заходів морально-психологічного забезпечення; військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу; за морально-психологічне забезпечення бойової готовності, бойової підготовки, виконання бойових завдань, правопорядку, повсякденної діяльності особового складу військової частини; за національно-патріотичну підготовку та інформаційну роботу, організацію дозвілля військовослужбовців, членів їх сімей, працівників військової частини, їх соціальний захист.

Заступник командира бригади (полку, окремого батальйону) з морально-психологічного забезпечення підпорядковується командирові та є прямим начальником усього особового складу полку (окремого батальйону).

Згідно статті 73 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, заступник командира бригади (полку, окремого батальйону) з виховної роботи зобов`язаний:

брати участь у розробленні планів бойової та мобілізаційної готовності, бойової підготовки бригади (полку, окремого батальйону) й організовувати їх виконання відповідно до своєї спеціальності;

планувати і проводити роботу, спрямовану на виховання у військовослужбовців відданості Українському народові, формування в особового складу бригади (полку, окремого батальйону) високих морально-психологічних якостей, готовності до свідомого виконання положень Конституції України і законів України. Військової присяги, вимог військових статутів Збройних Сил України, інших нормативно-правових актів і наказів командирів (начальників);

виховувати особовий склад бригади (полку, окремого батальйону) у дусі свідомого виконання військового обов`язку, вірності ОСОБА_2 , традиціям дружби і військового товариства, любові до своєї частини, постійної пильності і бойової готовності;

організовувати та проводити заходи морально-психологічного забезпечення, спрямовані на якісне виконання завдань бойової підготовки, підвищення боєздатності бригади (полку, окремого батальйону) та зміцнення єдиноначальності;

вивчати та аналізувати морально-психологічний стан підрозділів, подавати допомогу командирам, начальникам родів військ і служб у поліпшенні морально-психологічного клімату у військових колективах;

планувати, організовувати і контролювати проведення в підрозділах заходів з морально-психологічного супроводу повсякденної діяльності особового складу, доповідати командирові бригади (полку, окремого батальйону) та заступникові командира з морально-психологічного забезпечення вищої ланки управління про результати їх виконання;

організовувати та проводити роз`яснення законодавства та брати участь у забезпеченні додержання військовослужбовцями його вимог;

забезпечувати проведення конкретних заходів щодо зміцнення військової дисципліни та правопорядку, профілактики правопорушень серед особового складу, згуртування військових колективів;

організовувати і контролювати національно-патріотичну підготовку в бригаді (полку, окремому батальйоні), вносити пропозиції щодо змісту і методики проведення занять, виходячи з особливостей службової діяльності та специфіки навчально-бойових завдань.

Згідно примітки до ст. 172-13 КУпАП під військовими службовими особами розуміються військові начальники, а також інші військовослужбовці, які обіймають постійно чи тимчасово посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або виконують такі обов`язки за спеціальним дорученням повноважного командування. У свою чергу, відповідно до вимог вказаних вище нормативних актів, ТВО заступника командира військової частини НОМЕР_1 з психологічної підтримки персоналу майор ОСОБА_1 , в розумінні примітки до ст. 172-13 КУпАП є військовою посадовою особою.

Таким чином, майор ОСОБА_1 , будучи військовою службовою особою, ТВО заступника командира військової частини НОМЕР_1 з психологічної підтримки персоналу, в супереч своїм статутним обов`язкам, передбачених статутом внутрішньої служби Збройних Сил України ст. 72, 73 не виконав свої обов`язки щодо неналежно виконання поставлених завдань та систематично допускає порушення військової дисципліни. Упродовж листопада 2024 року в АДРЕСА_2 майор ОСОБА_1 , обіймаючи посаду пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, не виконує свої обов`язки щодо належного морально-психологічного забезпечення бойової готовності особового складу підрозділу та проведення роботи, спрямованої на якісне виконання завдань бойової підготовки, бойових завдань, підвищення боєздатності батальйону, зміцнення єдиноначальності, поліпшення морального стану особового складу, не володіє станом справ по кількості військовослужбовців, які самовільно залишили тимчасове розташування підрозділів військової частини НОМЕР_1 .

Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч.2 ст.172-15 КУпАП як недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду.

Згідно письмових пояснень ОСОБА_1 , що містяться у протоколі, з 18.11.2024 по 30.11.2024 він виконував обов`язки заступника командира військової частини НОМЕР_1 з психологічної підтримки персоналу. Не погоджується з поясненнями командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_3 в частині неналежного виконання своїх, на той час посадових обов`язків.

До протоколу про адміністративне правопорушення надано наступні докази:

-копію витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №2 від 27.09.2024 р., згідно якого капітана ОСОБА_1 , старшого офіцера відділення психологічної підтримки персоналу призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) №503 від 20.09.2024 року на посаду старшого офіцера відділення психологічної підтримки персоналу, вважати таким, що 27 вересня 2024 року справи та посаду старшого офіцера відділення психологічної підтримки персоналу здав, справи та посаду старшого офіцера відділення психологічної підтримки персоналу прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою;

-службову характеристику на ОСОБА_1 , відповідно до якої за час проходження служби на займаній посаді майор ОСОБА_1 зарекомендував себе з посереднього боку. Військовослужбовець організований, але не завжди спроможний здійснити якісне планування та виконання поставлених завдань. Результати виконання завдань часто не відповідають очікуваним, завдання виконуються із порушенням термінів. Не може організувати ефективне виконання поставлених завдань. Не вистачає наполегливості перед труднощами, потребує підтримки й допомоги. Потребує постійного контролю за якістю виконання вказівок, несумлінний при їх виконанні. Має невисокий рівень почуття відповідальності за доручену справу, але не завжди вимогливий до себе та підлеглих. Організувати якісну роботу військовослужбовець не спроможний, документи, що регламентують службову діяльність, знає в не повному обсязі.

-медичну характеристику, відповідно до якої ОСОБА_1 за час проходження служби у ВС НОМЕР_1 за медичною допомогою не звертався;

-пояснення ОСОБА_1 , в яких він під надання пояснень відмовився на підставі ст.. 63 Конституції України;

-пояснення командира ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_3 від 30.11.2024 р., відповідно до яких ОСОБА_1 з 18.11.2024 року допущений до виконання обов`язків за посадою в зв`язку з хворобою штатного командира. За час виконання обов`язків зарекомендував себе негативно, не володіє станом справ щодо кількості військовослужбовців, що скоїли самовільне залишення частини з району ведення бойових дій та ПДД в цілому. Постійно потребує додаткового контролю за відпрацюванням доповідей відповідно до отриманих розпоряджень. За зовнішнім виглядом не охайний, за собою не слідкує;

-копію військового квитка ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи. Причини неявки не повідомив, а тому суд вважає можливим розглянути справу за його відсутності.

Суд, дослідивши надані докази, дійшов наступних висновків.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення суд, відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, повинен з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші факти, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частина 1 ст.172-15 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби.

Частина 2 ст. 172-15 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за діяння, передбачене частиною першою цієї статті, вчинене в умовах особливого періоду.

Згідно із приміткою до ст. 172-13 КУпАП під військовими службовими особами розуміються військові начальники, а також інші військовослужбовці, які обіймають постійно чи тимчасово посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або виконують такі обов`язки за спеціальним дорученням повноважного командування.

Отже, ОСОБА_1 є суб`єктом відповідальності за ст.. 172-15 КУпАП.

Об`єктивною стороною недбалості, тобто недбале ставлення до служби передбачає невиконання або неналежне виконання службових обов`язків через недбале чи несумлінне ставлення до них. При цьому, якщо особа не мала реальної можливості взагалі проявити ставлення до своїх службових обов`язків, то не можна говорити про те, що воно було недбалим чи несумлінним (хвороба, відсутність досвіду, нетривалість служби). Недбале ставлення військової службової особи до своїх службових обов`язків характеризує, перш за все, об`єктивну сторону вчиненого і виявляється в тому, що за наявності в особи реальної можливості діяти так, як того вимагають інтереси служби, винний або взагалі не діє, не виконує службові обов`язки, або хоча і діє, але виконує ці обов`язки неналежним чином, не відповідно до закону або відповідно до нього, проте неякісно, неточно, неповно, несвоєчасно, поверхово, у протиріччя з установленим порядком і тією обстановкою, що склалася, тощо.

Верховний Суд України у своїй постанові від 21.05.2021 року справі № 185/12161/15-к вказав, що при встановленні недбалого ставлення до військової служби у формі невиконання службових (посадових) обов`язків необхідно встановити, що винний зобов`язаний був вчинити ті дії, невиконання яких ставиться йому за вину. Військова службова особа може відповідати за недбале ставлення до військової служби лише у тому випадку, коли вона не тільки повинна була через свій службовий обов`язок виконати ті чи інші дії, але й могла, тобто мала реальну можливість виконати їх належним чином. Якщо військова службова особа перебувала у таких умовах, за яких не мала фактичної можливості належно виконати свої службові (посадові) обов`язки, то відповідальність за недбале ставлення до військової служби виключається.

Недбале ставлення до служби означає невиконання або неналежне виконання військовою службовою особою своїх службових обов`язків через недбале чи несумлінне ставлення до них.

Суд звертає увагу, що доказів про коло посадових обов`язків за посадою ОСОБА_1 , матеріали справи не містять, а формулювання обвинувачення ОСОБА_1 в недбалому ставленні до військової служби є узагальненим.

Вимогами ст. 16 Статуту визначено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

В цьому контексті суд зауважує на тому, що вище визначені Статутом обов`язки військовослужбовця, зокрема, статті 73 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, є загальними, не є службовими обов`язками саме ОСОБА_1 , натомість, у протоколі та долучених до нього матеріалах не зазначено конкретних службових обов`язків, визначених у посадовій інструкції, до виконання яких, за версією військової комендатури, недбало поставився ОСОБА_1 , як військова службова особа і які конкретно дії він повинен був вчинити, але не вчинив.

У протоколі зазначено, що ОСОБА_1 не виконує свої обов`язки щодо належного морально-психологічного забезпечення бойової готовності особового складу підрозділу та проведення роботи, спрямованої на якісне виконання завдань бойової підготовки, бойових завдань, підвищення боєздатності бригади, зміцнення єдиноначальності, поліпшення морального стану особового складу, не володіє станом справ по кількості військовослужбовців, які самовільно залишили тимчасове розташування підрозділів військової частини НОМЕР_1 .

Матеріали справи не містять достатніх та переконливих доказів неналежного виконання ОСОБА_1 своїх посадових обов`язків. Пояснення командира військової частини НОМЕР_1 щодо неналежного невиконання ОСОБА_1 своїх посадових обов`язків за відсутності інших належних та допустимих доказів не відповідають критерію достатності. В матеріалах справи відсутні і матеріали службового розслідування щодо ОСОБА_1 .

Суд також зауважує, що з моменту допуску до виконання обов`язків за посадою (18.11.2024 р.) і до моменту складання протоколу (05.12.2024 р.) пройшло 17 днів, що є доволі незначним терміном.

Відповідно до ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Поміж тим, ст. 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З наведеного слідує, що орган, що розглядає справу, не наділений повноваженнями на збирання доказів, та розглядає справу в межах тих доказів, що зібрані та надані на розгляд суду разом із протоколом про адміністративне правопорушення.

В той же час, тягар доказування події адміністративного правопорушення покладено на посадову особу яка складає протокол про адміністративне правопорушення, що слідує з положень ст. 251 КУпАП, та суд не вправі самостійно віднаходити докази та здійснювати інші дії на встановлення винуватості особи.

Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист та спростування протоколу є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст. 62 Конституції України.

Статтею 62 Конституції України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до вимог ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Аналіз вказаної норми дає підстави стверджувати, що склад адміністративного правопорушення це передбачена нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких те чи інше діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.

При цьому в процесі доказування вини, доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України»(з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282.

Відтак, доказування має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено «поза розумним сумнівом».

Суд звертає увагу на те, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, адже не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», не доказує співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Враховуючи наведене, через відсутність в протоколі та доданих до нього матеріалах відомостей, які б беззаперечно вказували на вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, вважаю недоведеним факт події та складу зазначеного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 33, 221, 247, 283, 172-15 ч. 2 КпАП України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.17215 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Великоновосілківський районний суд Донецької області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя О.М. Якішина