П О С Т А Н О В А

іменем України

09 січня 2025 року м. Зміїв

Суддя Зміївського районного суду Харківської області Овдієнко В. В.

розглянувши матеріали, які надійшли від відділу поліції №2 Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Харків, є громадянкою України, на утриманні має малолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , має вищу освіту, зареєстрована в АДРЕСА_1 , фактично проживає в АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , відомості про притягнення до адміністративної відповідальності відсутні,

за частиною 1 статті 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

у с т а н о в и в :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 17.11.2024 серії ВАД № 259619, складеного інспектором СРПП ВП №2 Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області старшим лейтенантом поліції Левіним І., ОСОБА_1 ставиться у вину вчинення правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення за наступних обставин: 16.11.2024 близько 23:52 години в АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 залишила неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , саму без нагляду, в наслідок чого дитина залишилася сама у квартирі і була налякана. Своїми діями ОСОБА_1 порушила статтю 12 Закону України "Про охорону дитинства" та статтю 150 Сімейного кодексу України.

У протоколі міститься пояснення ОСОБА_1 , у якому вона зазначила, що з протоколами згодна.

До протоколу долучено:

- письмові пояснення особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 від 22.11.2024 (а. с. 6);

- довідку старшого інспектора СЮП ВП №2 Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області щодо розгляду повідомлення про малолітню ОСОБА_3 (ІТС "ІП НПУ" № 8340 від 16.11.2024) (а. с. 3);

- рапорт чергового ВП №2 Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області від 16.11.2024 щодо надходження повідомлення про дитину ОСОБА_3 (а. с. 4);

- письмові пояснення малолітньої ОСОБА_3 від 22.11.2024 (а. с. 5);

- копії паспорта громадянина України № НОМЕР_2 , виданий 24.04.2023 в органі 2129, свідоцтва про шлюб Серія НОМЕР_3 , свідоцтва про народження Серія НОМЕР_4 , якими підтверджується, що ОСОБА_1 є матір`ю малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 7, 8, 10).

24.12.2024 матеріали надійшли до суду. Згідно протоколу автоматизованого розподілу справи для розгляду матеріалу визначено суддю Овдієнка В. В.

Розгляд матеріалів було призначено на 09.01.2025.

Особа, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 в судовому засіданні вину у вчиненні правопорушення не визнала, вважала, що в її діях відсутній склад правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення

Ознайомившись з наданими матеріалами, дійшов наступного:

Частиною 1 статті 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання малолітніх та/або неповнолітніх дітей.

Відповідно до статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Батьки зобов`язані поважати дитину.

Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини.

Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Відповідно до статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів.

Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей.

Порядок і розміри відшкодування витрат на перебування дитини в прийомній сім`ї, сім`ї патронатного вихователя, дитячому будинку сімейного типу, будинку дитини, дитячому будинку, дитячому будинку-інтернаті, школі-інтернаті чи іншому закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлюються законодавством.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

У разі відмови від надання дитині необхідної медичної допомоги, якщо це загрожує її здоров`ю, батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність згідно з законом. Медичні працівники у разі критичного стану здоров`я дитини, який потребує термінового медичного втручання, зобов`язані попередити батьків або осіб, які їх замінюють, про відповідальність за залишення дитини в небезпеці.

Батьки або інші законні представники дитини мають право отримувати інформацію щодо порядку та умов проходження їхньою дитиною, яка постраждала від насильства або жорстокого поводження, стала свідком насильства або жорстокого поводження, відповідних програм для таких осіб.

Згідно підпункту 3 пункту 5 Порядку забезпечення соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у тому числі дітей, які постраждали від жорстокого поводження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2020 р. № 585, суб`єкти під час виконання своїх професійних чи службових обов`язків забезпечують виявлення дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у випадку встановлення або отримання інформації про наявність (у тому числі ймовірну) загрози життю або здоров`ю дитини, у тому числі пов`язаної з:

- незабезпеченням дитини належним харчуванням, необхідною медичною допомогою, відповідним для її віку доглядом;

- залишенням дитини віком до семи років або дитини у безпорадному стані (хворої, з обмеженням життєдіяльності тощо) в приміщенні, громадському або іншому місці без нагляду осіб, які досягли 14 років;

- залишенням дитини віком до десяти років більше ніж на півгодини на вулиці без відповідного для природно-кліматичних умов одягу або без дотримання відповідного для віку температурного режиму;

- залишенням дитини під наглядом осіб з наявними ознаками алкогольного чи наркотичного сп`яніння, перебування під дією психоактивних речовин, вираженого психічного розладу;

- невідкладним станом батьків дитини, що є прямою загрозою їх життю та здоров`ю або їх оточенню;

- обставинами стихійного лиха, техногенних аварій, катастроф, воєнних дій, збройних конфліктів тощо;

- наявною у правоохоронних органів інформацією про можливий та/або підтверджений факт вчинення злочину проти життя, здоров`я, волі, честі, гідності, статевої свободи, статевої недоторканності дитини, у тому числі викрадення, торгівлі дітьми.

Статтею 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено. що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу.

Матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять посилання на вчинення ОСОБА_1 будь-яких конкретних діянь (дій або бездіяльності), на порушення статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" та статті 150 Сімейного кодексу України.

Крім того, підпунктом 3 пункту 5 Порядку забезпечення соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у тому числі дітей, які постраждали від жорстокого поводження, передбачено критерії щодо загрози життю або здоров`ю дитини, у тому числі пов`язаної з залишенням дитини віком до семи років або дитини у безпорадному стані (хворої, з обмеженням життєдіяльності тощо) в приміщенні, громадському або іншому місці без нагляду осіб, які досягли 14 років.

На час розгляду матеріалів встановлено, що дитині ОСОБА_3 є повних 11 років, вона не перебувала у безпорадному стані, протягом нетривалого часу вона знаходилася без своїх батьків вдома, у звичній обстановці.

В письмових поясненнях малолітня ОСОБА_3 зазначила, що з нею нічого не сталося, жертвою правопорушення вона не стала (а. с. 6 зворот).

Отже, справа не містить доказів наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо відсутня подія і склад адміністративного правопорушення.

За таких обставин, оскільки відсутні докази наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення, то провадження в справі про адміністративне правопорушення належить закрити.

Керуючись пунктом 1 статті 247, статтями 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

п о с т а н о в и в :

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною 1 статті 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити з підстав, передбачених пунктом 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На постанову може бути подана апеляція до Харківського апеляційного суду через Зміївський районний суд Харківської області протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя: В. В. Овдієнко