Справа № 133/117/24
Провадження № 33/801/53/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Пєтухова Н. О.
Доповідач: Оніщук В. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2025 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Оніщук В. В., з участю секретаря судового засідання Литвина С. С., розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Паламарчука Сергія Володимировича на постанову Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 07 жовтня 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Постановою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 07 жовтня 2024 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн, а також стягнуто в дохід держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

У постанові суду зазначено, що 05 січня 2024 року о 21 год. 50 хв. в м. Козятині по вул. Довженка, водій ОСОБА_1 передала керування т/з «Фольксваген Пасат», д.н.з НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння (огляд на стан сп`яніння зі згоди водія ОСОБА_2 у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Драгер Алкотест» 6810 із результатом 2,18 ‰), чим порушила вимоги п. 2.9г ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При ухваленні оскаржуваної постанови суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 доведена належними та допустимими доказами.

Не погодившись із вказаною постановою суду, захисник Паламарчук А. В. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність постанови суду першої інстанції, просить її скасувати, провадження у справі закрити за відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення.

У апеляційній скарзі зазначено, що того дня ОСОБА_1 в кафе із подругами вживала алкогольні напої, а тому подзвонила до ОСОБА_2 , щоб він приїхав і доставив її додому. Про те, що ОСОБА_2 знаходився у стані алкогольного сп`яніння їй не було відомо.

Окрім того захисник ставить питання про поновлення строку на подання апеляційної скарги.

В судове засідання ОСОБА_1 та її захисник не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причин неявки не повідомили, а тому згідно вимог ст. ст. 268, 294 КУпАП їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи і дослідивши обставини справи, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Оскаржувана постанова винесена 07 жовтня 2024 року, відтак останній днем подання апеляційної скарги було 17 жовтня 2024 року.

Як видно зі змісту постанови, ОСОБА_1 та її захисник при її ухваленні присутні не були.

Копію постанови ОСОБА_1 отримала поштою 06 грудня 2024 року (а. с. 43).

Апеляційна скарга подана 16 грудня 2024 року.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що з метою недопущення позбавлення ОСОБА_1 права на доступ до правосуддя та на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, строк на подання апеляційної скарги можливо поновити.

Щодо доводів апеляційної скарги по суті оскарження постанови суду першої інстанції, апеляційний суд виходить із такого.

Згідно зі статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення в першу чергу зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також чи винна дана особа в його вчиненні і чи підлягає вона адміністративній відповідальності, і лише після цього вирішувати питання про можливість накладення адміністративного стягнення.

Положеннями частини сьомої статті 294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Відповідно до положень п. п. 1.1, 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до пункту 2.9г ПДР України водієві забороняється, передавати керування транспортним засобом особам, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у хворобливому стані.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає, зокрема, за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Для настання відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП необхідна наявність сукупності елементів складу адміністративного правопорушення: перебування особи, якій передано керування транспортним засобом, у стані алкогольного сп`яніння; усвідомлення особою, яка передає керування транспортним засобом того, що ця особа перебуває у стані алкогольного сп`яніння; добровільне, з власної волі передання керування транспортним засобом.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у пунктах 27-28 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року за № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» (із змінами та доповненнями) відповідальність за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції (ч. 1 ст. 130 КУпАП), настає за умови, що тому, хто це робить, відомо про такий стан.

Об`єктивна сторона правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме передача керування транспортним засобом особі, яка знаходиться в стані алкогольного сп`яніння повинна складатись з того, що особа яка передає керування транспортним засобом повинна знати, що передає керування особі, яка знаходиться в стані алкогольного сп`яніння.

У результаті дослідження матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено такі обставини.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 05 січня 2024 року серії ААД № 135855, 05 січня 2024 року о 21 год. 50 хв. в м. Козятині по вул. Довженка, водій ОСОБА_1 передала керування т/з «Фольксваген Пасат», д.н.з НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння (огляд на стан сп`яніння зі згоди водія ОСОБА_2 у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Драгер Алкотест» 6810 із результатом 2,18 ‰), чим порушила вимоги п. 2.9г ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП (а. с. 3).

У протоколі ОСОБА_1 власноруч зазначила «згодна з протоколом».

Відповідно до копії протоколу від 05 січня 2024 року серії ААД № 135854 05 січня 2024 року о 21 год. 56 хв. в м. Козятині по вул. Довженка ОСОБА_2 керував т/з «Фольксваген Пасат», д.н.з НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Драгер Алкотест» 6810 із результатом 2,18 ‰, чим порушив вимоги п. 2.9а ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП (а. с. 4).

Як видно із копії чеку приладу «Драгер Алкотест 6810» (тест № 3912 від 05 січня 2024 року) результат огляду ОСОБА_2 о 22 год. 06 хв. 2,18 ‰ (а. с. 5).

Постановою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 05 березня 2024 року у справі №133/116/24 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, а також стягнуто в дохід держави судовий збір у розмірі 605,60 грн (а. с. 21-25).

До матеріалів справи долучено відеозаписи із нагрудних камер поліцейських.

На відеозаписах зафіксовано як о 21 год. 53 хв. працівники поліції підходять до автомобіля «Фольксваген Пасат», д.н.з НОМЕР_1 , за кермом якого знаходиться ОСОБА_2 , повідомляють причину зупинки, просять пред`явити документи. ОСОБА_1 пред`являє свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

О 21 год. 56 хв. поліцейський запитує чи він щось вживав, ОСОБА_2 відповідає, що вживав алкоголь. Поліцейський пропонує пройти огляд на стан сп`яніння, роз`яснює наслідки відмови від проходження огляду. ОСОБА_2 погоджується.

О 21 год. 59 хв. запитує ким йому приходиться ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відповідає, що це його знайома, вони обоє вживали алкогольні напої, ОСОБА_1 випила більше, тому він сів за кермо. На запитання поліцейського чи знала ОСОБА_1 про те, що він перебуває у нетверезому стані, ОСОБА_2 відповідає, що знала.

Працівник поліції підходить до ОСОБА_1 та запитує для чого вона як власник автомобіля передала право керування ним особі, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 відповідає, що вони їдуть додому, каже, що сама сяде за кермом.

О 22 год. 04 хв. ОСОБА_2 проходить огляд на стан сп`яніння, результат 2,18 проміле. Працівник поліції роз`яснює, що на нього буде складено протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а також роз`яснює права. ОСОБА_2 погоджується із результатами огляду.

О 22 год. 07 хв. поліцейський роз`яснює ОСОБА_1 , що відносно неї також буде складено протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП за передачу права керування автомобілем особі, яка перебуває у стані сп`яніння, а також роз`яснює права. ОСОБА_1 відповідає, що права їй відомі, вона уже притягувалася до відповідальності за ст. 130 КУпАП, тому більше не їздить у нетверезому стані.

О 22 год. 09 хв. ОСОБА_1 просить працівників поліції знайти тверезого водія, щоб забрав авто. Поліцейський роз`яснює, що тверезого водія вона має знайти сама.

О 22 год. 13 хв. працівники поліції починають складати адміністративні матеріали. ОСОБА_1 просить складати протокол тільки на неї, а на ОСОБА_2 не складати.

О 22 год. 54 хв. працівник поліції ознайомлює ОСОБА_1 зі змістом протоколу. ОСОБА_1 підписує протокол, власноруч зазначає «згодна з протоколом», отримує копію протоколу.

Відтак доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не було відомо про перебування ОСОБА_2 у стані сп`яніння повністю спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

Апеляційний суд враховує, що на місці події ОСОБА_1 жодного разу не заперечувала про обізнаність щодо такого факту, погодилась зі складеним відносно неї протоколом.

З огляду на встановлені обставини справи апеляційний суд виснує, що доводи апеляційної скарги спрямовані виключно на уникнення відповідальності та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, зводяться до незгоди із ними.

У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 26 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Оцінивши матеріали справи та наведені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, своєчасному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, апеляційний суд приходить до висновку, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доведено повністю та поза розумним сумнівом, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про притягнення її до адміністративної відповідальності. Викладені у скарзі твердження про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є надуманими та безпідставними.

Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП та відповідає положенням ст. ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення.

Строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ст. 38 КУпАП, не пропущені.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, тому її необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 245, 280, 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Паламарчука Сергія Володимировича залишити без задоволення.

Постанову Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 07 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького

апеляційного суду В. В. Оніщук