Справа № 711/9848/24
Номер провадження 3/711/60/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2025 року м. Черкаси

Суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси Остапенко Ю.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адміністративні матеріали, що надійшли з Управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції (протокол серії ВАВ № 753376), про притягнення

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , не працюючого,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП,

УСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 , 11 грудня 2024 року, близько 00:14 години, у м. Черкаси по пров. Слобідський, біля будинку № 3, перебуваючи у статусі затриманого за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, що передбачено ст. 210-1 КУпАП, зачинився в автомобілі і не виконував законні вимоги та розпорядження поліцейського, чим вчинив злісну непокору.

Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене

ст. 185 КУпАП.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнавав. Вважав, що працівники поліції діяли всупереч вимогам закону і не мали права його затримувати, оскільки жодних порушень військового обліку він не вчинив, у розшуку ТЦК та СП перебувати не міг, адже вчасно оновив військово-облікові дані через додаток «Резерв+». На його думку, поліцейські мали надати докази перебування його у розшуку. Не хотів їхати добровільно в пункт ТЦК та СП, тому що побоювався, що замість перевірки даних його свавільно відправлять проходити військову службу. Із скаргами на неправомірні дії поліції до уповноважених органів не звертався.

За клопотанням ОСОБА_1 суд оголошував перерву в засіданні для установлення правопорушником можливих свідків його спілкування з працівниками поліції на місці зупинки та забезпечення їх з`явлення в суд, однак після перерви надати суду відомості про таких свідків ОСОБА_1 не зміг.

Суд, заслухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи та відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції приходить до наступного.

Стаття 185 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків.

Слід зазначити, що злісна непокора законному розпорядженню або вимозі поліцейського перешкоджає нормальній діяльності поліції, виконанню представниками влади своїх службових обов`язків по охороні суспільного порядку та забезпеченню суспільної безпеки.

Таке правопорушення виражається в злісній відмові підкорятися законному розпорядженню та вимозі поліцейського при виконанні службових обов`язків, тобто, у відмові від обов`язкового виконання наполегливих, неодноразово повторених розпоряджень чи вимог поліцейського, або ж в непокорі, що виявляється в зухвалій формі, яка свідчить про прояв явної зневаги до органів та осіб, які охороняють суспільний порядок. Відмова правопорушника проявляється в недвозначній формі словами, жестами, мовчанням та ін.

Правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП, обов`язково передбачає наявність законної вимоги співробітника поліції при виконанні службових обов`язків, оскільки вимога або розпорядження поліцейського - це акт, юридично рівнозначний наказу, що виражений у категоричній формі та має бути законодавчо обґрунтованим.

Виходячи з диспозиції вказаної статті, для наявності в діях особи складу зазначеного правопорушення, необхідна сукупність обов`язкових елементів, таких, як перебування працівників поліції при виконанні службових обов`язків, законність розпорядження або вимоги поліцейського, злісна непокора.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України № 8 від 26 червня 1992 року «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів», злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, члена громадських формувань з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку або відмова, виражена в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

Саме на таке тлумачення посилається й Конституційний Суд України у своєму рішенні від 11 жовтня 2011 року № 10-рп/2011.

Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

В силу ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку відповідним органом встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За клопотанням ОСОБА_1 суд долучив до матеріалів справи та дослідив фрагмент запису відеореєстратора із автомобіля останнього, на якому зафіксований момент застосування поліцейськими фізичної сили під час спроби витягти порушника із салону автомобіля. Відеозапис триває менше хвилини, не має аудіосупроводу, тому суд розцінює цей доказ як такий, що не може бути використаний для підтвердження чи спростування фактичних обставин вчинення адміністративного правопорушення, оскільки він не дає змоги з`ясувати зміст і тривалість спілкування ОСОБА_1 з поліцейськими.

Натомість з досліджених в судовому засіданні відеозаписів з нагрудних камер поліцейських установлено, що водій автомобіля «Daewoo Lanos», номерний знак державної реєстрації НОМЕР_2 , ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції 10.12.2024 близько 23:50 для перевірки документів, під час якої встановлено порушення водієм п. 2.1.б ПДР України, а саме керування транспортним засобом без реєстраційного документа на нього. Надалі поліцейськими було розглянуто справу та винесено постанову про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 126 КУпАП. Під час подальшої перевірки документів поліцейськими встановлено, що ОСОБА_1 знаходиться в активному розшуку ІНФОРМАЦІЯ_2 від 29.11.2024, у зв`язку із чим йому запропонували проїхати до пункту ІНФОРМАЦІЯ_3 для складання адміністративних матеріалів за ст. 210-1 КУпАП, на що ОСОБА_1 відповів категоричною відмовою.

Спілкування працівників поліції з ОСОБА_1 тривало загалом більш ніж 40 хв, протягом яких на неодноразові прохання, умовляння, наполегливо повторені розпорядження та вимоги поліцейських поїхати разом з ними службовою машиною або за ними на власному автомобілі ОСОБА_1 не реагував, відмовчувався, зачинився в машині, сперечався з поліцейськими, вимагав від них доказів перебування його у розшуку і відмовлявся будь-куди їхати, у зв`язку з чим поліцейські вимушені були після неодноразового попередження про це, застосувати до ОСОБА_1 фізичну силу.

При цьому зі змісту відеозаписів суд не вбачає будь-яких спроб ОСОБА_1 пояснити поліцейським чому він вважає інформацію про його розшук ІНФОРМАЦІЯ_2 недостовірною, адже будь-яких пояснень з цього приводу він не надавав, військово-облікові документи працівникам поліції не демонстрував, так само як і не відкривав інформацію з додатку «Резерв+».

З огляду на викладене, суд вважає, що за відсутності будь-яких пояснень та документів від ОСОБА_1 працівники поліції, маючи у розпорядженні власні інформаційні бази та системи, мали об`єктивні підстави вважати чинним статус активного розшуку ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з чим реагували відповідно до вимог Закону України «Про Національну поліцію» щодо затримання особи за вчинення адміністративного правопорушення та доставлення його до уповноваженої особи для складання матеріалів про адміністративне правопорушення.

Натомість після дослідження в судовому засіданні відеозапису з нагрудних камер поліцейських ОСОБА_1 погодився з тим, що жодних пояснень чи документів щодо належного і своєчасного взяття на військовий облік працівникам поліції не надавав і не намагався надати, у зв`язку з чим визнав свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.

Незважаючи на початкову позицію ОСОБА_1 про відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП, і подальше визнання своєї вини, його вина підтверджується зібраними у справі та перевіреними в судовому засіданні доказами, зокрема: даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №753376 від 11 грудня 2024 року, відомостями рапорту інспектора взводу № 2 роти №3 батальйону УПП в Черкаській області ДПП Шепіля І. від 11.12.2024 та відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції.

Зазначені вище докази сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку.

Розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого

ст. 185 КУпАП, доведена повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» зі змінами та доповненнями, у разі невиконання під час мобілізації громадянином обов`язків, передбачених частинами першою, третьою статті 22 цього Закону, та вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 210-1-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки звертається до органів та підрозділів, що входять до системи поліції, щодо здійснення адміністративного затримання та доставлення такого громадянина до територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

З аналізу норм законодавства про адміністративні правопорушення вбачається, що доставлення правопорушника до ТЦК та СП відбувається на підставі ст.259 КУпАП. Таке затримання можливе тільки з метою складення протоколу про вчинення адміністративного правопорушення та за неможливості його складення на місці вчинення правопорушення. Доставлення порушника має бути проведено в можливо короткий строк. Доставлення може відбуватись до ТЦК та СП, в якому військовозобов?язаний перебуває на обліку або ж до будь-якого іншого районного ТЦК та СП.

Підставою для затримання та доставлення правопорушника є звернення до органів Національної поліції про доставлення громадян, які вчинили правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення. При виявленні таких осіб через реєстр Оберіг при наявності позначки розшук працівники поліції відповідно здійснюють затримання та доставлення порушника до ТЦК та СП.

На думку суду, дотримання принципової позиції з боку ОСОБА_1 щодо незаконності дій поліції і відмови від з`явлення до ТЦК та СП для з`ясування військово-облікових даних про особу є недоречною в умовах обстановки, що склалася.

Суд наголошує, що в умовах воєнного стану у ОСОБА_1 не було жодної обґрунтованої причини відмовляти працівникам поліції в їхніх законних вимогах. Вся процедура надання пояснень про дотримання вимог законодавства щодо взяття на військовий облік і демонстрації військово-облікового документу або інформації з додатку «Резерв+» забрала б у ОСОБА_1 мінімальний час та не спричинила б подальшого розвитку ситуації.

Таким чином, суд вважає, що дії поліцейських були необхідними, ефективними, пропорційними для забезпечення охорони прав і свобод людини, запобігання загрозам публічної безпеці і порядку в умовах воєнного стану. При цьому, вимоги, розпорядження та попередження поліцейськими здійснювалися у ввічливій та коректній формі, ніякої загрози правам ОСОБА_1 не несли, а фізична сила була застосована до нього як вимушений захід після неодноразових і тривалих (більше 40 хв) умовлянь та попереджень про можливість її застосування.

Як визначено ст. 185 КУпАП злісна непокора законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку тягне за собою накладення штрафу від восьми до п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від сорока до шістдесяти годин, або виправні роботи на строк від одного до двох місяців з відрахуванням двадцяти процентів заробітку, або адміністративний арешт на строк до п`ятнадцяти діб.

Вирішуючи питання чи підлягає ОСОБА_1 адміністративній відповідальності за вчинення зазначеного адміністративного правопорушення, суд виходить з того, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами (ст. 23 КУпАП).

Пом`якшуючих та обтяжуючих відповідальність правопорушника обставин суд не вбачає.

Враховуючи викладене, характер вчиненого правопорушення, час вчинення - у пізню пору доби, під час комендантської години, яка діє на території Черкаської області з 00.00 години до 4.00 години, особу правопорушника, який поводив себе невідповідно обстановці, ступінь його вини і її визнання, суд вважає за необхідне накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в межах санкції ст. 185 КУпАП у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Такий вид впливу, на думку суду, є достатнім і доцільним для його виправлення та попередження вчинення ним нових правопорушень.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору встановлюється у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Вичерпний перелік осіб, які звільняються від сплати судового збору, міститься у ст. 5 вказаного Закону.

Відтак, із ОСОБА_1 у дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 605,60 грн, оскільки судом не встановлено підстав для його звільнення від сплати цього збору.

На підставі наведеного, керуючись статтями 40-1, 173, 221, 268, 276, 277, 283, 284 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що дорівнює 605,60 грн.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що згідно з ч. 1 ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачено не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. Згідно зі ст. 308 КУпАП, у разі несплати штрафу у визначений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень.

На підставі ч. 2 ст. 308 КУпАП, у разі несплати штрафу протягом п`ятнадцяти днів, з метою примусового виконання цієї постанови органам державної виконавчої служби стягнути із ОСОБА_1 подвійний розмір штрафу в сумі 340 (триста сорок) грн.

Строк пред`явлення постанови до виконання - протягом трьох місяців з моменту її винесення.

Постанова може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м. Черкаси протягом десяти днів з дня її винесення. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Ю. А. Остапенко