ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2025 рокум. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Тишківський С.Л., розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , працюючого директором ТОВ «АП КОМЕРС» проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 17.12.2024 р. № 1472 ОСОБА_1 «вчинив правопорушення встановленого законом порядку ведення податкового обліку, а саме: завищення від`ємного значення з податку на прибуток в сумі 116252 грн. за півріччя 2024 року, в результаті порушено п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.п.140.5.11 п.140.5 ст.140 Податкового кодексі України від 02.12.2010 №2755-VI; занижене ПДВ в сумі 947727 грн. за період з 01.01.2018-30.06.2024 рр. в результаті порушено п.185.1 ст.185, п.186.1 ст. 186, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст. 188, п.192.1 ст. 192, п.201.1 ст. 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755- VI (зі змінами та доповненнями)», за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 163-1 КУпАП.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином. Тому, суд вважає за можливе розглянути справу без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Вказане узгоджується також з практикою Європейського суду з прав людини. Так, в рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України» зазначено, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Захарченко О.В. надав суду письмове клопотання про закриття провадження у справі в зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП, та на підставі ст. 252 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУаАП.

Дослідивши матеріали справи та подані суду докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, та з`ясувавши позицію захисника - адвоката Захарченка О.В., викладену в його клопотанні, суд дійшов наступних висновків.

Чинний Податковий кодекс України (далі - ПК України) не містить прямого нормативного визначення поняття «податковий облік». Водночас, за змістом положень ПК України, податковий облік слід розглядати в двох значеннях: як облік контролюючим органом платника податків в якості суб`єкта сплати податків і зборів, та як облік платником податків власних витрат, доходів та інших показників об`єкта та бази оподаткування, податкових зобов`язань. Саме друге значення поняття «податковий облік» є об`єктом правового захисту статті 163-1 КУпАП.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством

Згідно з п. 44.2 ст. 44 ПК України, для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Відтак, за змістом статті 44 ПК України податковий облік платника податків знаходить своє відображення не тільки у даних податкової декларації, поданої за відповідний звітний період (з визначенням позитивного або від`ємного значення об`єкта оподаткування, сум грошових зобов`язань), а також і в таких елементах, як: первинні документи, регістри бухгалтерського обліку, регістри фінансової звітності, інші документи, інформація, пов`язана з обчисленням і сплатою податків і зборів, на підставі яких ця податкова декларація була подана.

Податкова декларація одночасно є і результатом податкового обліку платника податків, і його складовою частиною. Поряд з цим, податковий облік платника податків продовжує існування у вказаних вище елементах і після подання платником податків податкової декларації.

Тому невірним буде обмежувати момент вчинення керівником платника податків порушення порядку ведення податкового обліку виключно датою подання ним податкової декларації за звітний (уточнений) період, або датою граничного строку подання декларації. Оскільки зазначені в такій податковій декларації невірні (перекручені) відомості податкового обліку продовжують існувати в інших, передбачених ст. 44 ПК України, формах податкового обліку: первинних документах, регістрах бухгалтерського обліку, регістрах фінансової звітності, в інших документах та в інформації, пов`язаній з обчисленням і сплатою податків і зборів, наявній в платника податків, які були предметом документальної перевірки на момент складання контролюючим органом акту перевірки, що вказує на триваючий характер правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 163-1 КУпАП порушення встановленого законом порядку ведення податкового обліку.

З наведених вище міркувань суд відхиляє мотиви клопотання захисника про сплив передбачених ч. 2 ст. 38 КУпАП строків накладення адміністративного стягнення. Порушення порядку ведення податкового обліку є триваючим правопорушенням, і тому, за правилами ч. 2 ст. 38 КУпАП, строки накладення адміністративного стягнення за це порушення слід рахувати з дня його виявлення, тобто з дня підписання акту документальної перевірки. Акт документальної перевірки ТОВ «АП Комерс» було підписано 17.12.2024 року, тому строки притягнення його керівника до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 163-1 КУпАП на момент розгляду справи судом ще не сплили.

За змістом частини першої статті 163-1 КУпАП адміністративна відповідальність настає в разі відсутності податкового обліку, порушення керівниками та іншими посадовими особами підприємств, установ, організацій встановленого законом порядку ведення податкового обліку, в тому числі неподання або несвоєчасне подання аудиторських висновків, подання яких передбачено законами України.

Протокол про адміністративне правопорушення №1472 від 17 грудня 2024 року складений на ОСОБА_1 у зв`язку із порушенням порядку ведення податкового обліку на підставі акту про результати документальної позапланової виїзної перевірки №40703/02-32-07-01/39712241 від 17 грудня 2024 року.

Будь-які інші докази, окрім зазначеного акту та протоколу про адміністративне правопорушення, складеного головним державним інспектором відділу планових перевірок ГУДПС у Вінницькій області Кривонос І.Г., в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до правової позиції, зазначеної в постанові КАС ВС від 08 вересня 2020 року по справі № П/811/2893/14, висновки, викладені в акті перевірки, є відображенням дій працівників податкових органів і самі собою не породжують правових наслідків для платника податків. Податковий орган не позбавлений права викладати в акті перевірки власні суб`єктивні висновки щодо зафіксованих обставин, та в подальшому, у разі виникнення спору щодо рішень про визначення грошових зобов`язань, що приймаються на підставі такого акту, обґрунтовувати ними власну позицію щодо наявності певних допущених платником податків порушень, а оцінка акту перевірки, в тому числі і оцінка дій посадових осіб податкового органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки, а також щодо самих висновків перевірки, надається при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акту.

Згідно п. 54.3. ст. 54 Податкового кодексу України у випадку якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, або завищення суми податку на доходи фізичних осіб, що підлягає поверненню з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку.

Якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом (п. 54.5 ст. 54 ПК України).

Пунктом 58.1. статті 58 ПК України визначено, що у випадку, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян) або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт завищення розміру задекларованого від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованої платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу, контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.

При цьому статтями 55-56 ПК України передбачене право адміністративного та судового оскарження такого податкового повідомлення-рішення про визначення суми грошового зобов`язання платника податків, у разі якщо платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання.

Під час процедури адміністративного оскарження обов`язок доведення того, що будь-яке нарахування, здійснене контролюючим органом у випадках, визначених цим Кодексом, або будь-яке інше рішення контролюючого органу є правомірним, покладається на контролюючий орган. Обов`язок доведення правомірності нарахування або прийняття будь-якого іншого рішення контролюючим органом у судовому оскарженні встановлюється процесуальним законом (п. 56.4 ст. 56 ПК України).

Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору. При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили (п. 56.18 ст. 56 ПК України).

Із аналізу вказаних норм слідує, що якщо за результатами податкової перевірки складено акт, який містить висновки про встановлення факту завищення розміру задекларованого від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованої платником податків відповідно до розділу V ПК України, контролюючим органом приймається повідомлення-рішення, у якому ним визначається сума грошового зобов`язання, яке платник податків має право оскаржити.

В матеріалах справи, відсутні відомості про винесення контролюючим органом повідомлення-рішення на підставі акта документальної позапланової виїзної перевірки № №40703/02-32-07-01/39712241 від 17 грудня 2024 року.

Проте закономірно допускати, що за результатами оскарження таке податкове повідомлення-рішення, у випадку його винесення, може бути скасоване.

Відтак не прийняття податкового повідомлення-рішення із визначенням контролюючим органом суми завищеного бюджетного відшкодування та заниженого податку на додану вартість, позбавляє платника податків права на оскарження такого рішення контролюючого органу, а за відсутності відомостей про узгоджену суму відшкодування немає підстав для притягнення платника податків за порушення порядку податкового обліку.

Відтак складення протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 163-1 КУпАП, на підставі самого тільки акту документальної позапланової виїзної перевірки, є передчасним.

Зі змісту статті 62 Конституції України вбачається, що ніхто не може бути підданий покаранню інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам Кобець проти України від 14.02.2008 року, Берктай проти Туреччини від 8 лютого 2001 року, Лавенте проти Латвії від 07.11.2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення за відсутності розумних підстав для сумніву, що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Також Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди уповноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.98 року, п. 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що наявні в матеріалах справи докази не доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 163-1 КУпАП.

Відповідно до вимог чинного адміністративного законодавства, а саме статей 9, 33, 245, 252 КУпАП, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 163-1, 245, 247, 251, 252, 268, 272, 280, 283, 284 КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності - закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 163-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: