Справа № 139/935/24
Провадження № 3/139/409/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2025 року селище Муровані Курилівці

Суддя Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області Ліщина Т.П., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (у тексті КУпАП) відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України,

У С Т А Н О В И В:

30.12.2024 до Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області з Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області надійшла справа про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП відносно ОСОБА_1 .

У справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218 - 221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи органів Національної поліції, у тому числі за ч. ч. 3 і 5 ст. 126 КУпАП (абз. 2 п. 1 ч. 1 ст. 255 КУпАП).

Відповідно до статті 221 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч. ч. 3 і 5 ст. 126 КУпАП, розглядають судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення (ч. 1 ст. 276 КУпАП).

Справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80, 81, 121 - 126, 127-1 - 129 і статтею 139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.

Особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення (ст. 8 КУпАП).

Враховуючи наведене, протокол про адміністративне правопорушення складено уповноваженою на те посадовою особою, а справа підвідомча Мурованокуриловецькому районному суду Вінницької області.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 184244, складеного 28.11.2024 о 21:42 год. за адресою: Вінницька область, Могилів-Подільський район, с. Лучинець, вул. Бондаря, буд. 17 інспектором Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області, капітаном поліції Левадним Р.П. (у тексті протокол серії ЕПР1 № 184244 від 28.11.2024), 28.11.2024 о 21 год. 40 хв. по вулиці Боднаря, буд. 17 в с. Лучинець Могилів-Подільського району Вінницької області водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Volkswagen Crafter», д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи права керувати транспортним засобом, а саме була відсутня категорія С1 на право керування транспортним засобом. Дане правопорушення вчинене повторно протягом року, оскільки 27.09.2024 ОСОБА_1 притягався до адміністративної відповідальності Управлінням патрульної поліції у Вінницькій області за ч. 2 ст. 126 КУпАП. Від керування транспортним засобом відсторонений шляхом передачі останнього іншій особі. Такими діями ОСОБА_1 порушив підпункт «а» пункту 2.1. Правил дорожнього руху, згідно якого водій механічного транспортного засобу повинен мати посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

ОСОБА_1 в судове засідання на розгляд справи 09.01.2025 і 13.01.2025 не з`явився, при тому, що про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений своєчасно і належним чином шляхом надіслання 02.01.2025 і 09.01.2025 повідомлень з текстом судової повістки про виклик до суду в справі про адміністративне правопорушення у додаток «Viber» на номер телефону, вказаний ним у заяві про отримання судової повістки в електронній формі за допомогою SMS-повідомлень від 28.11.2024. Доставку SMS-повідомлень підтверджено відповідними довідками, складеними відповідальним працівником суду, які знаходиться у матеріалах даної справи про адміністративне правопорушення.

У відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини (у тексті ЄСПЛ) від 03.04.2008 № 3236/03, § 41 «Пономарьов проти України» суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях ЄСПЛ, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Також слід зауважити, що на офіційному веб-порталі «Судова влада України», за допомогою якого будь-яка особа може отримати актуальну інформацію щодо стану судової справи та стадії її розгляду, в онлайн-режимі фіксуються дата і час кожного судового засідання у всіх справах, які розглядаються судами України.

Будь-яких клопотань по суті розгляду справи, в тому числі про відкладення її розгляду, пояснень з приводу складеного стосовно нього протоколу серії ЕПР1 № 184244 від 28.11.2024, від ОСОБА_1 до суду не надійшло.

В силу приписів ч. 2 ст. 268 КУпАП, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ст. 126 КУпАП, не є обов`язковою.

Відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Враховуючи наведене, справу про адміністративне правопорушення суддею розглянуто за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення: протокол серії ЕПР1 № 184244 від 28.11.2024; довідку старшого інспектора сектору АП ВВГ Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області, старшого лейтенанта поліції Анни Меженіної-Ходзінської про наявність повторності правопорушення, наявності посвідчення водія та належності транспортного засобу; постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 3147959 від 27.09.2024 за ч. 2 ст. 126 КУпАП; оптичний диск із відеозаписом з портативного відеореєстратора працівника поліції, на якому зафіксовано процес складання протоколу серії ЕПР1 № 184244 від 28.11.2024, приходжу до висновку, що наявними матеріалами не доведено вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, склад якого передбачений диспозицією ч. 5 ст. 126 КУпАП, з таких підстав.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Особа може бути визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення виключно в разі встановлення в її діянні всіх об`єктивних та суб`єктивних ознак складу вміненого їй у вину адміністративного правопорушення. Відсутність однієї з таких ознак не утворює складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно підпункт «а» і «б» пункту 2.1. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (із змінами) (у тексті Правила дорожнього руху), водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб.

Право на керування транспортними засобами особам може бути надано: автомобілями, колісними тракторами, самохідними машинами, сільськогосподарською технікою, іншими механізмами, які експлуатуються на вулично-дорожній мережі, всіх типів (категорії В1, В, С1, С), за винятком автобусів, трамваїв і тролейбусів, - з 18-річного віку (абз. 3 п. 2.13 Правил дорожнього руху).

Транспортні засоби належать до таких категорій: С1 - призначені для перевезення вантажів автомобілі, дозволена максимальна маса яких становить від 3500 до 7500 кілограмів (від 7700 до 16500 фунтів), состав транспортних засобів з тягачем категорії С1 та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів (абз. 11 п. 2.13 Правил дорожнього руху).

Диспозиція ч. 5 ст. 126 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті.

Диспозиція ч. 2 ст. 126 КУпАП, за порушення якої 27.09.2024 працівниками поліції ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності, передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Враховуючи наведені приписи КУпАП і Правил дорожнього руху, наявні матеріали справи про адміністративне правопорушення не доводять відсутність у ОСОБА_1 права керування даним видом транспортного засобу, оскільки вони не містять ні посвідчення водія на право керування транспортним засобом, ні реєстраційного документу на транспортний засіб, яким він керував. При тому, що згідно наявної у матеріалах справи про дане адміністративне правопорушення довідки старшого лейтенанта поліції Анни Меженіної-Ходзінської про наявність повторності правопорушення, наявності посвідчення водія та належності транспортного засобу, ОСОБА_1 посвідчення водія отримував.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Для визнання адміністративного правопорушення таким, що містить ознаки події правопорушення, діяльність особи має бути такою, що може розцінюватись як правопорушення, передбачене тією чи іншою статтею.

У відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

ЄСПЛ у своїх рішеннях зазначає, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.1998; п. 54 рішення у справі «Шабельник проти України» від 19.02.2009), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Європейською конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод (у тексті Конвенція). Зазначені рішення ЄСПЛ підтверджують необхідність неухильного дотримання приписів ч. 2 ст. 251 КУпАП щодо покладення обов`язку збирання доказів на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

На підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення суду надано, зокрема: протокол серії ЕПР1 № 184244 від 28.11.2024, у якому зафіксовано, що він не мав права керувати транспортним засобом, оскільки була відсутня категорія С1, при тому, у даному протоколі не зазначено відомостей з реєстраційного документу на транспортний засіб, і в матеріалах справи відсутній такий документ, що позбавило суддю можливості встановити, чи для керування даним транспортним засобом водій зобов`язаний мати категорію С1; довідку старшого інспектора сектору АП ВВГ Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області, старшого лейтенанта поліції Анни Меженіної-Ходзінської про наявність повторності правопорушення, наявності посвідчення водія та належності транспортного засобу, у якій зазначено, що ОСОБА_1 отримував посвідчення водія, але не зазначено, якої категорії, що позбавило суддю можливості встановити, чи мав водій потрібну категорію для керування даним транспортним засобом.

Частиною 1 ст. 254 КУпАП передбачено, що при вчиненні адміністративного правопорушення складається протокол. За своїм призначенням протокол про адміністративне правопорушення є процесуальним документом, який з припущенням свідчить про вчинення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, проступку. Правильність та точність складання протоколу про адміністративне правопорушення впливає на набування ним доказової сили, однак, виходячи з приписів статті 251 КУпАП, наявність протоколу не є достатньою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Об`єктивна сторонаадміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, виражається в повторному протягом року вчиненні порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті. а ч. 2 ст. 126 КУпАП виражається у керуванні транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

У зв`язку з цим, з наявних у справі матеріалів не вбачається, на підставі яких документів встановлено вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.

ОСОБА_1 вмінено у вину повторне протягом року керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, однак перевірити достовірність такого факту суддя, за наявними у даній справі про адміністративне правопорушення матеріалами, позбавлений можливості.

За таких обставин, направлені до суду матеріали, з точки зору їх доказовості, є сумнівними, а наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування поза розумним сумнівом (рішення від 18.01.1978 у справі Ірландія проти Сполученого Королівства, п. 161), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (справа Коробов проти України № 39598/03 від 21.07.2011).

Враховуючи вищезазначене, суд позбавлений можливості самостійно надати оцінку відомостям в частині доведеності чи недоведеності обставин, відображених у протоколі серії ЕПР1 № 184244 від 28.11.2024, зокрема, складу адміністративного правопорушення, з таких підстав.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 6 Конвенції, а також з огляду на практику ЄСПЛ у справах «Малофєєва проти Росії» та «Карелін проти Росії», у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

У справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» від 06.12.1988, серія А, № 146, с. 31, п. 77 ЄСПЛ встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України (ст. 1 КУпАП).

Ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом (ч. 1 ст. 7 КУпАП).

Встановлені судом під час розгляду даної справи обставини не підтверджують доведеність викладених у протоколі даних про склад вміненого ОСОБА_1 у вину адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості. Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям ЄСПЛ. У своєму рішенні від 10.02.1995 по справі «Аллене де Рібемон проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин. В рішенні «Маліга проти Франції» від 23.09.1998, ЄСПЛ визнав кримінально-правовий зміст адміністративного правопорушення, за яке передбачена санкція у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом. ЄСПЛ підкреслює, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення. Так, в рішенні від 21.07.2011 у справі «Коробов проти України» ЄСПЛ висловив позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Тобто таких, які не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».

Враховуючи наведене, керуючись нормами КУпАП, принципом презумпції невинуватості, закріпленим у статті 62 Конституції України, відповідно до якого всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості, суддя приходить до висновку, що поданими до суду матеріалами справи щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП не доведений належними доказами склад вміненого йому у вину адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо відсутній склад адміністративного правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено адміністративне стягнення.

У зв`язку з встановленням суддею обставин, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, що виключають провадження в справі про адміністративне правопорушення, і як наслідок, накладення адміністративного стягнення, судовий збір не підлягає стягненню з особи, що притягається до адміністративної відповідальності.

Керуючись ст. 126, п. 1 ч. 1 ст. 247, ст. ст. 221, 284, 294 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч. 1 ст. 287 КУпАП.

Апеляційна скарга подається до Вінницького апеляційного суду через Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області.

Суддя Тарас ЛІЩИНА