Справа № 750/7936/24 Головуючий у 1 інстанції Самусь Л. В.
Провадження № 33/4823/4/25
Категорія - ч. 1 ст. 172-4 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2025 року місто Чернігів

Чернігівський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - Оседача М.М.,

за участю прокурора - Лазоренка Є.Ю.,

особи, яка притягається

до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 ,

захисника - адвоката Кінебаса О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника - адвоката Кінебаса О.М. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 вересня 2024 року,

В С Т А Н О В И В :

Цією постановою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець м. Чернігова, дільничний офіцер поліції Чернігівського районного управління поліції ГУНП в Чернігівській області, одружений, на утриманні має дитину з інвалідністю - дочку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та малолітню дитину - дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований та проживає а за адресою: АДРЕСА_1 ,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 172-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) за протоколом №2/2024 про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, від 05.06.2024 року щодо обставин 23.02.2024 року, та призначено йому адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 5 100 грн. з конфіскацією отриманої винагороди від роботи за сумісництвом у розмірі 82 грн.

Провадження у справі в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 172-4 КУпАП, за протоколом №1/2024 про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, від 05.06.2024 щодо обставин 20.02.2024 року - закрито, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави 605,60 грн. судового збору.

Як встановив суд, ОСОБА_1 , проходячи службу в лавах Національної поліції, маючи спеціальне звання старший лейтенант поліції, спеціальний жетон з індивідуальним номером - НОМЕР_1 , і склавши Присягу на вірність Українському народові, будучи поліцейським, ознайомленим і попередженим про спеціальні обмеження, пов`язані зі службою в поліції, правилами етичної поведінки поліцейських, запроваджені антикорупційним законодавством вимоги, заборони та обмеження, про що особисто поставив свій підпис у відповідних документах, перебуваючи на посаді дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Чернігівського районного управління поліції ГУНП в Чернігівській області, займався іншою оплачуваною діяльністю у вигляді надання послуг з пасажирських перевезень на власному транспортному засобі автомобілі «Skoda Octavia Tour» 2006 року випуску, сірого кольору, з реєстраційним номером НОМЕР_2 , з метою одержання прибутку.

Так, 23 лютого 2024 року, близько 20 год. 22 хв., ОСОБА_4 на своєму мобільному телефоні зайшла у додаток таксі «Uklon», заповнила відповідні розділи для замовлення таксі, а саме: адреса її місця знаходження - вул. Волковича, буд. 8 та адресу до якої їй потрібно доїхати - ТЦ «Мегацентр» (пр. Миру, буд. 49). Її замовлення було прийняте, після чого у вказаному додатку з`явилося повідомлення із маршрутом та вартістю поїздки 82 грн., після якого прийшло наступне повідомлення в якому картографічно зображено рух таксі на мапі з написом: «Приедет через 1 минуту», вказаний реєстраційний номер автомобіля НОМЕР_2 , марка та модель автомобіля «Skoda Octavia», фото та ім`я водія « ОСОБА_5 », а також інформація про те, що водій працює в таксі «Uklon» 3 роки та в нього було 2942 поїздки, за якість наданих ним послуг оцінений на 4,93 бали. О 20 год. 23 хв. ОСОБА_4 на мобільний телефон надійшов вхідний дзвінок з незнайомого номеру НОМЕР_3 , це був водій таксі ОСОБА_5 , який до неї під`їхав на автомобілі «Skoda Octavia», сірого кольору на якому були відсутні будь-які логотипи, фішка з підсвіткою «Таксі», а також інші будь-які позначки, які б вказували на автомобіль-таксі. Близько 20 год. 35 хв. вони приїхали до ТЦ «Мегацентр», який знаходиться за адресою: пр. Миру, 49-А, в м. Чернігові, де за зупинкою громадського транспорту, зі сторони пр. Миру, водій зупинив автомобіль. ОСОБА_4 дістала з гаманця 82 грн., розрахувалась з водієм на його прохання готівкою, вийшла з автомобіля та він поїхав.

Таким чином, ОСОБА_1 , з 07.11.2015, знаходячись на службі в Національній поліції України, з 11.01.2021 перебуваючи на посаді дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Чернігівського районного управління поліції ГУНП Чернігівській області, маючи спеціальне звання - старший лейтенант поліції і спеціальний жетон з індивідуальним номером - 0097624, будучи суб`єктом, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», поряд з основним місцем несення служби, займався іншою оплачуваною діяльністю вартісного характеру у сфері транспорту, яка має цінову визначеність та полягає у наданні послуг з перевезення на власному транспортному засобі, з метою досягнення економічних результатів і одержання прибутку, чим порушив встановлені п.1 ч.1 ст. 25 Закону України «Про запобігання корупції» обмеження щодо сумісництва і суміщення з іншими видами діяльності, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 172-4 КУпАП.

Не погодившись із рішенням суду, захисник - адвокат Кінебас О.М. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову місцевого суду скасувати, в частині визнання останнього винним за протоколом №2/2024 про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, від 05.06.2024 щодо обставин 23.02.2024 року, як незаконну та закрити провадження по справі, у зв`язку з відсутністю в діях його довірителя події та складу даного адміністративного правопорушення. Вважає, що висновок суду не відповідає фактичним обставинам справи. Зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, якими встановлено, що саме ОСОБА_1 надавав послуги з пасажирських перевезень на власному транспортному засобі та звертає увагу на те, що даним автомобілем постійно також користувались брат та дружина і ставить під сумнів скріншоти та пояснення свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , які мають істотні суперечності. Також, акцентує увагу на тому, що будь-яких доказів на підтвердження того, що номер мобільного телефону належить саме ОСОБА_1 матеріали справи не містять, а тому, на думку апелянта, його підзахисного було безпідставно притягнуто до адмінвідповідальності.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив її залишити без задоволення, а постанову суду без змін, допитавши свідка, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги (ч.7 ст.294 КУпАП).

Частиною 1 ст.1 Закону України «Про запобігання корупції» встановлено, що правопорушення, пов`язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

При цьому, ч. 1 ст. 61 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що на поліцейських поширюються обмеження, визначені Законом України «Про запобігання корупції», цим та іншими законами України.

В цей час, п.п. «з» п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що суб`єктами, на яких поширюється дія Закону, є поліцейські.

Стаття 25 Закону України «Про запобігання корупції» встановлює обмеження щодо сумісництва та суміщення з іншими видами діяльності. Так, за положеннями п.1 ч.1 ст.25 Закону особам, зазначеним у п.1 ч.1 ст.3 цього Закону, забороняється займатися іншою оплачуваною (крім викладацької, наукової і творчої діяльності, медичної практики, інструкторської та суддівської практики із спорту) або підприємницькою діяльністю, якщо інше не передбачено Конституцією або законами України.

Формулювання «іншою оплачуваною діяльністю», вжите законодавцем у п.1 ч.1 ст.25 Закону, означає, що для констатації порушення особою обмеження, встановленого цією нормою, необхідним є наявність всіх трьох компонентів. Тобто:

-здійснення власне діяльності як такої (виконання певних робіт, надання послуг тощо), та/або зайняття посади, яка передбачає здійснення певної діяльності.

-здійснення іншої, ніж основна, діяльності (виконання інших обов`язків, ніж обов`язки за посадою, яка відносить особу до суб`єктів, на яких поширюється таке обмеження). Не є «іншою» діяльністю в контексті ст.25 Закону виконання особою певної роботи, яка пов`язана із зайняттям нею посади, зазначеної в п.1 ч.1 ст.3 Закону;

-оплатного характеру іншої діяльності (виконання робіт та/або надання послуг, які оплачуються або можуть бути оплачені в майбутньому).

При цьому, діяльність вважається оплачуваною за наявності хоча б однієї з таких умов:

-оплата (можливість оплати) за таку діяльність передбачається законодавством та/або статутом та/або іншими документами юридичної особи, у якій здійснюється відповідна діяльність, або у трудовому договорі (контракті), цивільно-правовому договорі (угоді);

-особа фактично отримала оплату за таку діяльність (роботу, послугу).

Визначене п.1 ч.1 ст.25 Закону України «Про запобігання корупції» обмеження сфокусовано не на винагороді за результатами здійснення нею іншої, ніж виконання функцій держави або місцевого самоврядування, діяльності, а саме на зайнятті такою діяльністю, яка оплачується чи може бути оплачена.

Отже, власне факт зайняття особою іншою оплачуваною діяльністю (умови щодо здійснення певної діяльності на платній чи безоплатній основі можуть визначатися, у тому числі, законодавством, трудовим чи іншим договором, статутом та іншими документами юридичної особи), незалежно від фінансових результатів такої діяльності, свідчитиме про порушення зазначених вимог Закону України «Про запобігання корупції».

Підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (ч. 1 ст. 42 ГК України).

Господарська діяльність - це діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. При цьому господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями (ст. 3 ГК України).

Відповідальність за ч.1 ст.172-4 КУпАП настає в разі порушення особою встановлених законом обмежень щодо зайняття іншою оплачуваною діяльністю (крім викладацької, наукової та творчої, медичної та суддівської практики, інструкторської практики із спорту) або підприємницькою діяльністю.

Для вирішення питання правомірності притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до ч. 1 ст. 172-4 КУпАП встановленню підлягають наступні обставини: чи вчинені особою відповідні дії, що становлять об`єктивну сторону вказаного правопорушення та стали підставою для прийняття рішення про притягнення до адміністративної відповідальності, та чи є особа, виходячи із норми зазначеної статті, суб`єктом даного правопорушення.

Правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами. Обов`язковими ознаками складу адміністративного правопорушення є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона, а відсутність хоча б однієї з цих ознак свідчить про відсутність складу адміністративного правопорушення.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , являючись поліцейським, є відповідно до пп. «з» п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом, на якого поширюється дія цього закону.

Проте, матеріали справи не містять беззаперечних доказів, що ОСОБА_1 займався іншою оплачуваною діяльністю, а саме - надання послуг із перевезення «таксі», за обставин зазначених у протоколі №2/2024 про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, від 05.06.2024 щодо обставин 23.02.2024 року.

Так, у своїх письмових поясненнях, а також наданих ним у судових засідання суду першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_1 категорично заперечував факт надання ним послуг з пасажирських перевезень та зазначав, що окрім нього автомобілем марки «Skoda Octavia Tour» 2006 року випуску, з реєстраційним номером НОМЕР_2 , також постійно користувались його брат та дружина.

Апеляційний суд акцентує увагу на тому, що в матеріалах справи відсутні докази щодо приєднання ОСОБА_1 до застосунку «Uklon» з метою надання послуг з перевезення пасажирів, або будь-яких даних в підтвердження того, що останній укладав відповідний договір з іншим роботодавцем та у вільний від роботи (служби) час виконував іншу роботу, тобто займався сумісництвом поряд із основним місцем роботи (служби). При цьому, матеріали справи не містять відомостей, що ОСОБА_1 отримував ліцензію на зайняття такої діяльності та щодо обладнання транспортного засобу для використання його у якості таксі і мав наліпки логотипу «Uklon».

На а.с.53-62, 142-151 мають місце фотозображення транспортного засобу марки «Skoda Octavia Tour», з реєстраційним номером НОМЕР_2 , які фіксувались камерами системного відеоспостереження на території міста, з яких неможливо ідентифікувати реальну особу водія і дані докази не доводять навіть факту керування автомобілем саме ОСОБА_1 .

При цьому, матеріали справи також не містять доказів того, що контактним номером телефону НОМЕР_4 , користувався саме ОСОБА_1 та безпосередньо належність його останньому.

Більш того, на а.с.63 має місце запит на адресу юридичної особи яка є власником сервісу «Uklon», стосовно наявності у них договірних відносин з ОСОБА_1 , проте на поставлені питання відповідної інформації взагалі не було отримано.

Стосовно доданих до протоколу про адмінправопорушення скріншотів з телефонів, слід зазначити наступне.

Так, скриншот (англ. screenshot) це знімок екрана - зображення, отримане комп`ютером, що зображує дійсно те, що бачить користувач на екрані монітора. Це зображення створене із запису видимих елементів екрана комп`ютера або іншого візуального пристрою виведення інформації. Як правило, це цифрове зображення створюється операційною системою або спеціальним програмним забезпеченням, хоча може також бути зроблене за допомогою фотокамери або іншого приладу для перехоплення сигналу відео з виходу комп`ютера.

Тобто природа скриншоту, як доказу відноситься до електронного документу.

Електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у виді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. (ст.5 Закону "Про електронні документи та електронний документообіг").

Так, відповідно до ч.1 ст.96 ГПК електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео - та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

У висновках постанов Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 922/51/20, від 14 грудня 2021 року у справі № 910/17662/19, вказано - суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що листування шляхом надіслання електронних листів уже давно стало частиною ділових звичаїв в Україні, а здійснення електронної переписки як усталеного звичаю ділового обороту в Україні, що не вимагає договірного врегулювання, визнається цивільним звичаєм за ст.7 ЦК (постанови Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі №914/2505/17, від 13 жовтня 2021 року у справі №923/1379/20, ухвала Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі №914/1003/21).

У постановах від Верховного Суду від 13 липня 2020 року у справі №753/10840/19, від 18 лютого 2021 року у справі №442/3516/20 надані сторонами скріншоти повідомлень з телефону та планшету, роздруківки з Viber фактично визнав належними та допустимими доказами, які досліджені судами у їх сукупності та яким надана належна правова оцінка. А у постановах від 17 квітня 2020 року у справі №905/2319/17, від 25 березня 2020 року у справі №570/1369/17, від 13 липня 2020 року у справі №753/10840/19, від 27 листопада 2019 року у справі №1540/3778/18 ВС дійшов висновку, що переписка у Viber, Skype та інших месенджерах, включно з голосовими повідомленнями та іншим, є належним електронним доказом у судових справах.

Електронні докази повинні оцінюватися так само, як і інші види доказів, зокрема, щодо їх прийнятності, автентичності, точності та цілісності. Обробка електронних доказів не повинна бути невигідною для сторін або надавати несправедливу вигоду одній із них (преамбула "базові принципи" Керівництва).

В межах, прийнятних відповідно до національного законодавства та на розсуд суду, електронні дані повинні прийматися як автентичний доказ, допоки інша сторона не наведе відповідні обґрунтовані доводи на спростування цього. Достовірність електронних доказів презюмується до тих пір, поки немає розумних сумнівів у протилежному (пункти 21, 22 Керівництва).

Під час дослідження електронних доказів має відбуватись належна ідентифікація таких доказів. Це означає, зокрема, що будь-яка технологія, яка підтверджує автентичність, точність і цілісність даних, повинна бути прийнята.

Кожен електронний доказ (оригінал) зазвичай містить таку приховану інформацію як метадані. Метадані - це відомості про інші дані, і іноді їх називають "цифровим відбитком" електронних доказів. Він може включати важливі доказові дані, такі як дата й час створення чи модифікації файлу чи документа, або автор, а також дата й час, коли дані були надіслані. Безпосередній доступ до метаданих зазвичай недоступний.

Метадані забезпечують необхідний контекст для оцінки доказів (даних) так само, як поштовий штемпель забезпечує контекст для оцінки звичайного (паперового) листа та його змісту. Суди повинні усвідомлювати потенційну доказову цінність метаданих, у випадку коли інша сторона оспорює достовірність доказу (авторство, цілісність, автентичність). Метадані можуть бути використані для відстеження та ідентифікації джерела та адресата повідомлення, даних про пристрій, який створив електронні докази, дати, часу, тривалості та типу доказів. Метадані можуть бути релевантними або як непрямі докази (наприклад, вказівки на найбільш релевантну версію документа), або як прямі докази (наприклад, якщо даними файлу маніпулювали). Ця настанова також релевантна у випадку втрати метаданих.

Пунктами 5.26, 5.27 Національного стандарту "Вимоги до оформлювання документів" (ДСТУ 4163-2003) визначено, що відмітка про засвідчення копії документа складається зі слів "згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії, яка проставляється нижче підпису. Підпис відповідальної особи засвідчують на документі відбитком печатки організації, який ставлять так, щоб він охоплював останні кілька літер назви посади особи, яка підписала документ.

Зазначеним способом повинна засвідчуватись кожна сторінка документа, поданого у копії.

Як вбачається із ксерокопії скріншотів записів, вони не містять жодних даних про дати написання цих записів, даних про відправника та адресата цих записів, їх оригінальний текст на кожному із цих документів не засвідчений.

При цьому, матеріали справи не містять відомостей щодо оригіналів таких документів, а сам ОСОБА_1 автентичність наведених доказів не визнає.

Таким чином, перелічені скріншоти не можуть бути визнані належними і достатніми доказами у справі з огляду на вимоги ст. 251 КУпАП.

У матеріалах справи є пояснення свідка ОСОБА_4 , які мають одне із вирішальних значень для встановлення вини особи, при цьому дані пояснення свідка спростовуються наведеними вище обставинами та безпосередньо поясненнями самого ОСОБА_1 .

Слід зазначити і те, що у судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_4 не вказувала, за якими саме характерними рисами водія вона впізнала останнього, як особу ОСОБА_1 , а лише пояснила, що «спілкування в дорозі майже не було, перекинулися декілька слів» та враховуючи значний проміжок часу з моменту обставин, які інкримінуються ОСОБА_1 та безпосередньо впізнання даним свідком останнього, як особи, яка надавала послуги таксі сервісу «Uklon» лише у судовому засіданні місцевого суду, те, що остання під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, серед іншого, не змогла дати чіткої відповіді і на питання: «чи був водій у головному уборі», і те, що діючим КУпАП не передбачено попередження особи про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих пояснень та взагалі будь-якої за це відповідальності, суд апеляційної інстанції ставить під сумнів правдивість її пояснень.

Враховуючи, що відповідальність за ч.1 ст.172-4 КУпАП настає саме у разі порушення особою встановлених законом обмежень щодо зайняття іншою оплачуваною або підприємницькою діяльністю, матеріали справи не містять доказів, що 23.02.2024 року ОСОБА_1 здійснював іншу оплачувану діяльність у вигляді надання послуг пасажирських перевезень ОСОБА_4 на власному транспортному засобі автомобілі «Skoda Octavia Tour» 2006 року випуску, сірого кольору, з реєстраційним номером НОМЕР_2 , з метою одержання прибутку.

Відповідно ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч.2 ст.62 Основного Закону усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи.

Крім того, за позицією Конституційного Суду України, елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу (рішення КСУ у справі № 1-135/2018(5846/17) від 26.02.2019).

Зазначене узгоджується і з правовою позицією ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002.

Згідно вказаної позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» рішення ЄСПЛ є частиною національного законодавства.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

За правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а, в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Тому, враховуючи, що належних, достовірних і допустимих доказів, яких було б достатньо для визнання ОСОБА_1 винним у порушенні встановлених обмежень надано не було, наявні у справі докази не підтверджують обставину того, що перебуваючи на зазначеній вище посаді, ОСОБА_1 займався іншою оплачуваною діяльністю, тобто надавав послуги з пасажирських перевезень на власному транспортному засобі, апеляційний суд дійшов висновку, що обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, від 05.06.2024 щодо обставин 23.02.2024 року, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, що виключає можливість притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-4 КУпАП.

За таких обставин, апеляційний суд немає процесуально-правових підстав для відхилення доводів апелянта, відтак апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись статтею 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника - адвоката Кінебаса О.М. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 вересня 2024 року щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 172-4 КУпАП - скасувати, та закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 172-4 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно є остаточною і оскарженню не підлягає.

СуддяМ. М. Оседач