Справа № 127/4287/24
Провадження № 33/801/38/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Романчук Р. В.
Доповідач: Сало Т. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 січня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд, суддя Сало Т.Б., за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , захисника - адвоката Дідиченка Олега Олександровича, представника потерпілого - адвоката Сувалова Валерія Олександровича, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 22 листопада 2024 року в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП,

встановив:

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 22 листопада 2024 року провадження в справі відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративні правопорушення строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП.

Не погодившись із вказаною постановою, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та закрити провадження у справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст.38 КУпАП.

У скарзі зазначає, що судом не було надано належної оцінки автотехнічній експертизі, адже висновки експерта упередженні, необґрунтовані та суперечать матеріалам справи (експертом не встановлено на який сигнал світлофора рухався водій автомобіля ЗІЛ; експерт припускає, що для водія ОСОБА_2 міг горіти заборонений червоний з жовтим сигнали світлофора; експерт перекрутив покази ОСОБА_2 ). Суд безпідставно залишив поза увагою клопотання про призначення повторної автотехнічної експертизи. Судом не враховані показання свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .. Судом порушено норми процесуального права, зокрема, резолютивна частина постанови не містить відомостей про те, що не визнано ОСОБА_1 винним у скоєні адмінправопорушення, та не закрито провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. Помилковим є застосування судом положень п. 7 ст. 247 КУпАП без з`ясування питання про винуватість особи у вчиненні правопорушення, і положення ст. 38 КУпАП стосується строків накладення адміністративного стягнення у разі визнання особи винуватою у вчиненні інкримінованого правопорушення.

Також ОСОБА_2 просить поновити йому строк на апеляційне оскарження, мотивуючи тим, що копії оскаржуваної постанови його представник отримав 06 грудня 2024 року.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні цього строку відмовлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 289 КУпАП, в разі пропуску строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено.

При вирішенні питання про наявність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови, апеляційний суд виходить з того, що постанову Вінницьким міським судом Вінницької області винесено 22 листопада 2024 року.

Копію постанови отримано представником ОСОБА_2 - адвокатом Чайкою Р.О. 06 грудня 2024 року (а.с.125).

Враховуючи, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 подано 16 грудня 2024 року, тобто протягом десяти днів з дня одержання копії постанови, беручи до уваги, що матеріали справи не містять доказів того, що він раніше отримував копію оскаржуваної постанови, з метою забезпечення конституційного права особи на оскарження судового рішення, про яке стверджується в рішеннях Європейського суду з прав людини, апеляційний суд прийшов до висновку, що строк на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 22 листопада 2024 року пропущений з поважних причин та підлягає поновленню.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши осіб, які беруть участь у справі, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №383451, складеного інспектором взводу 2 роти 2 БУПП у Вінницькій області ДПП лейтенантом поліції Герасимчуком О.С., 02 лютого 2024 року о 07 год. 37 хв. в м. Вінниці по вул. Чехова, 24, на перехресті вулиць Чехова та Немирівське шосе водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «ЗІЛ 138», номерний знак НОМЕР_1 , на перехресті доріг, де рух регулюється сигналами світлофора, здійснив рух на заборонний (жовтий) сигнал світлофора, не надав перевагу в русі транспортному засобу, який рухався на дозволений сигнал світлофора, внаслідок чого відбулося зіткнення з транспортним засобом «SKODA OCTAVIA», номерний знак НОМЕР_2 , від чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.п. 8.7.3 ґ), 2.3 б), 12.1 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП (а.с.1).

У п.п. ґ) п. 8.7.3 Правил дорожнього руху, зазначено, що сигнали світлофора мають такі значення: жовтий забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів.

Відповідно до п.п. б) п. 2.3 Правил дорожнього руху, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний (б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі

У п. 12.1 Правил дорожнього руху зазначено, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Диспозиція ст. 124 КУпАП передбачає відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Дослідивши оскаржувану постанову, апеляційний суд вважає, що суд зробив однозначний висновок, що підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП не має, оскільки не підтверджується, що він допустив порушення п.п. 8.7.3 «г», 2.3 «б», 12.1 Правил дорожнього руху.

З цього твердження суду першої інстанції слід зробити лише один висновок - ОСОБА_1 не винен в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до ст. 280 КУпАП суд зобов`язаний з`ясувати чи винна дана особа в вчиненні даного правопорушення, і у даній справі суд встановив, що ОСОБА_1 не винен.

Разом з тим, суд першої інстанції, виконавши свій обов`язок, закрив провадження у справі на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП - закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Фактично, це те, що просить апелянт - визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні інкримінуємого йому правопорушення та закрити провадження на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, однак, суд визнав його невинним і закрив провадження у справі з цих же підстав.

Апелянт стверджує, що таку підставу для закриття провадження можна застосувати лише щодо осіб, які визнанні винними, адже ст. 38 КУпАП стосується строків накладення адміністративного стягнення на винних.

Апеляційний суд вважає, що це суб`єктивне трактування адвокатом норм КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції виконавши вимоги ст.280 КУпАП, на підставі ст. 284 КУпАП виносить одне із трьох судових рішень:

1) про накладення адміністративного стягнення;

2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу;

3) про закриття справи.

Постанова про закриття справи виноситься при оголошенні усного зауваження, передачі матеріалів на розгляд громадської організації чи трудового колективу або передачі їх прокурору, органу досудового розслідування, а також при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу (ч. 2 ст. 284 КУпАП)

У даній справі суд першої інстанції, виконавши вимоги статтей 245, 280 КУпАП, не відмовився від здійснення своєї основної функції - здійснення правосуддя (як про це стверджує апелянт в скарзі), але змушений був на законній підставі закрити провадження у справі, як того вимагає закон.

Апелянт у прохальній частині скарги просить, крім скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження у справі на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення.

При цьому вказує, що суд належним чином не оцінив експертизу, не взяв до уваги показання свідків, та проігнорував клопотання про проведення повторної автотехнічної експертизи.

По-перше, представник ОСОБА_2 - адвокат Пономаренко Д.Ю., який приймав участь в судовому засіданні, у якому розглядалось клопотання захисника ОСОБА_1., не заперечував проти задоволення такого клопотання з питаннями, які просили поставити перед експертом.

По-друге, одна із підстав для прохання призначити повторну експертизу, це те, що апелянту невідомо звідки експертом взято пояснення ОСОБА_2 (аркуш 5 висновку) «Інший водій, учасник ДТП, ОСОБА_2 в судовому засіданні повідомив, що під`їжджаючи до перехрестя був жовтий сигнал світлофора для нього, він включив нейтральну передачу і, не зупиняючись продовжив рух «накатом», коли ввімкнувся зелений сигнал світлофора він продовжив рух, автомобіля «ЗІЛ» він не бачив», і апелянт стверджує, що експерт перекрутив покази ОСОБА_2 ..

Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд встановив, що вищезазначені пояснення експерт описав в розділі «обставини, які мають значення для надання висновку», в якому експерт описав все, що було вказано у ухвалі суду першої інстанції про призначення експертизи. Дослідивши ухвалу суду першої інстанції (чого не зробив адвокат), апеляційний суд встановив, що такі пояснення ОСОБА_2 були описані судом першої інстанції, а експерт лише їх повторив «слово в слово», тому експерт нічого нового не вигадав.

По-третє, захисник ОСОБА_2 , адвокат Сувалов В.О., вступив у справу після виготовлення висновку експерта, і заявив клопотання про виклик та допит експерта, і таке клопотання було задоволено судом, і був допитаний в судовому засіданні експерт.

Апеляційний суд вважає, що така правильна дія захисника, як допит в судовому засіданні експерта, є достатньою для з`ясування всіх питань, які виникли в захисника. У суду першої інстанції, після допиту експерта в суді, необхідності у призначенні повторної експертизи не було.

Клопотання про призначення повторної автотехнічної експертизи в суді апеляційної інстанції апелянт не заявляв, хоча не був позбавлений такого права.

Апеляційний суд вважає, що у даній справі взагалі не було необхідності в призначенні експертизи при наявних в ній доказів, адже з матеріалів справи не вбачається вина ОСОБА_1 у ДТП.

По-перше, в протоколі про адміністративне правопорушення, працівники поліції стверджують, що водій авто «ЗІЛ» здійснив рух на заборонений (жовтий) сигнал світлофора, і в даному випадку, дійсно є незрозумілим, на підставі яких доказів працівники поліції це встановили, адже докази уже надавались безпосередньо в суді. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

По-друге, апеляційний суд, дослідивши знімки з ситуаційних камер, вважає, що навіть у випадку руху авто «ЗІЛ» на жовтий сигнал світлофора, враховуючи місце зіткнення та швидкість авто «ЗІЛ» (встановлена експертом, і не заперечувалось учасниками), з впевненістю можна стверджувати, що водій «SKODA OCTAVIA», який стверджує, що почав рух на дозволений знак світлофора, зобов`язаний був дати дорогу авто «ЗІЛ», який завершував рух через перехрестя.

При цьому, апеляційний суд бере до уваги першочергові письмові пояснення учасника ДТП водія «ЗІЛ»: «…. Під час закінчення маневру в мене в`їхала біла шкода в правий бік», та пояснення водія ОСОБА_2 в судовому засіданні, про те, що водій «авто «ЗІЛ» вдарив його автомобіль. Пояснення ОСОБА_1 узгоджуються з дослідженими матеріалами (доказами) справи, а пояснення ОСОБА_2 не узгоджуються з ними, адже з обставин справи, авто «ЗІЛ» не могло «вдарити» його машину.

Вказуючи про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги свідчення двох свідків, апелянт не вказує чи допитувались вони в суді першої інстанції, чи ні. З матеріалів справи не вбачається що вони допитувались, адже відсутні докази їх явки до суду для дачі показань. В матеріалах справи міститься лише клопотання про виклик та допит свідків. Клопотання про допит цих свідків в апеляційній інстанції апелянт не заявляв.

У ст. 252 КУпАП зазначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Суд першої інстанції, дослідивши наявні в матеріалах справи (докази) у їх сукупності дійшов правильного висновку, що підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП не має, і на законних підставах закрив провадження у справі.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити та поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 22 листопада 2024 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 22 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Б. Сало