Справа № 473/77/25
П О С Т А Н О В А

іменем України

"16" січня 2025 р. м. Вознесенськ

Суддя Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області Зубар Н.Б., за участю секретаря судових засідань Волосовського А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали, які надійшли від Вознесенського РУП ГУНП України в Миколаївській області, про притягнення до відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м.Вознесенськ Миколаївської області, громадянка України, згідно з протоколом працює ЗОШ №10, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , обліковий номер картки платника податків НОМЕР_1

В С Т А Н О В И В:

У протоколі серія ВАД №607079 від 30.12.2024 року поліцейським, який його склав, зазначено, що: «30.12.2024 року в АДРЕСА_1 ОСОБА_1 перебувала в нетверезому стані та була залишила свого неповнолітнього сина ОСОБА_2 , чим здійснила невиконання батьківських обов`язків».

Посадовою особою поліції, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, дії ОСОБА_1 були кваліфіковані за ч.1 ст.184 КУпАП.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, була повідомлена про час та місце слухання справи належним чином, отримавши смс-повідомлення 06.01.2025 року на номер, що вказаний в протоколі та надано поліцією до матеріалів провадження, про причини неприбуття до суду не повідомила та клопотань про відкладення слухання справи - до суду не подала. Тому відповідно до ст.268 КУпАП справу було розглянуто у відсутності ОСОБА_1 .

На підставі наданих матеріалів судом встановлено, що до протоколу серії ВАД №607079 від 30.12.2024 року долучені лише письмові пояснення ОСОБА_3 від 30.12.2024 року. які він надав поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, з яких вбачається, що він поліції пояснював, що його колишня дружина ОСОБА_1 30.12.2024 року близько 14-00 год. пішла з будинку на дитяче свято до дитячої кімнати «Леопольд», наскільки йому відомо, вона там перебувала з їх дочкою до 17 год. 33 хв., після чого зателефонувала йому та повідомила, що вона з подругою та дітьми підуть до парку Шевченка щоб вживати там алкогольні напої, а саме ром Капітан Морган 0,5 л, з яких вони з подругою вжили по пів стакану. Після чого він з колишньою дружиною додому на адресу АДРЕСА_2 Але додому вони не прийшли, пішли до її мами, так вона запевнила, що в мами щось трапилось. Вказав, що коли вони прийшли до її матері, вони почали вживати ром, який залишився, після чого до них підійшла невідома людина, яка працює в м. ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначив, що далі у нього з даною особою виник конфлікт інтересів, після чого він покликав свою колишню дружину додому, але вона йти з ним не захотіла і він сам пішов додому. Через хвилин 15 після того як він прийшов додому, вона приїхала також і почала його упрікати в тому, що він не воював. Коли він їй повідомив, що вони себе неадекватно поводять, вона почала кричати щоб їх син викликав поліцію. Після чого син зателефонував бабусі, яка в подальшому викликала наряд поліції.

Інших доказів по справі працівниками поліції не долучено.

Вирішуючи цю справу, суд враховує, що ч.1 ст.251 КУпАП передбачає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються серед інших доказів і протоколом про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Згідно п.9 Розділу ІІ Наказу Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 №1376 «Про затвердження Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції»: при складанні протоколу про адміністративне правопорушення в ньому зазначаються, зокрема:у графі «дата, час, місце вчинення і суть учиненого адміністративного правопорушення» - суть адміністративного правопорушення (повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП, за якою складено протокол).

В протоколі серії ВАД №607079 від 30.12.2024 року поліцейським, який його склав, зазначено, що ОСОБА_1 ухилилась від виконання своїх батьківських обов`язків відносно свого неповнолітнього сина, але матеріали справи не містять копії свідоцтва про народження дитини та не можливо встановити хто є матір`ю, тим більше, що дитина має інше прізвище.

Вирішуючи питання про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, суд враховує, що процесуальним документом, який є підставою для розгляду судом справи про адміністративне правопорушення та притягнення особи до адміністративної відповідальності є протокол про адміністративного правопорушення. А тому предмет судового розгляду обмежений даними, які вказані в протоколі про адміністративне правопорушення та які визначають його суть.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, у даному випадку на органи Національної поліції.

В даній справі посадові особи Національної поліції не були обмежені в праві та можливості витребувати копію свідоцтва чи актового запису про народження неповнолітнього в органах РАЦС, проте з невідомих причин цього не зробили.

Тоді як винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути безумовно доведена достатніми доказами, які установлюють об`єктивну істину у справі.

В ході судового розгляду було встановлено, що досліджені матеріали справи не містять належних доказів того що особа, яка притягується до відповідальності ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , і те, що останній на момент події, зазначеній у протоколі, а саме 30.12.2024 року був неповнолітнім, а тому всі сумніви слід тлумачити на користь особи, яка притягується до відповідальності, тому на підставі положень ст.247 КУпАП провадження слід закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення.

Крім того, вирішуючи питання про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, суд враховує, що згідно із ст.184 КУпАП визначено адміністративну відповідальність за такі дії:

«Стаття 184. Невиконання батьками або особами, що їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей

Ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання малолітніх та/або неповнолітніх дітей - тягне за собою попередження або накладення штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян ».

У протоколі серія ВАД №607079 від 30.12.2024 року поліцейським, який його склав, в провину ОСОБА_1 поставлено те, що вона перебувала в нетверезому стані та була залишила свого неповнолітнього сина ОСОБА_2 , чим здійснила невиконання батьківських обов`язків.

Відповідно до положень ч.4 ст.155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

У ч.2 п.16 постанови Пленуму Верховного Суду від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» визначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ст.12 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» визначено щодо виховання дітей таке:

Стаття 12. Права, обов`язки та відповідальність батьків за виховання та розвиток дитини

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів.

Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей.

Порядок і розміри відшкодування витрат на перебування дитини в прийомній сім`ї, сім`ї патронатного вихователя, дитячому будинку сімейного типу, будинку дитини, дитячому будинку, дитячому будинку-інтернаті, школі-інтернаті чи іншому закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлюються законодавством.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

У разі відмови від надання дитині необхідної медичної допомоги, якщо це загрожує її здоров`ю, батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність згідно з законом. Медичні працівники у разі критичного стану здоров`я дитини, який потребує термінового медичного втручання, зобов`язані попередити батьків або осіб, які їх замінюють, про відповідальність за залишення дитини в небезпеці».

Аналізуючи вказані норми права, суд вважає, що в протоколі серія ВАД №607079 від 30.12.2024 року не розкрито в чому саме полягало ухилення від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання малолітніх та/або неповнолітніх дітей, не вказано на скільки ОСОБА_4 залишила дитину та не можна це встановити і з показів свідка ОСОБА_3 .

Щодо питання про повернення протоколу, то суд вважає, що це право, а не обов`язок суду приймати рішення про повернення протоколу. Тим більше, що згідно із Постановою від 02 вересня 2021 року справа №11-97 сап20 Велика Палата Верховного Суду зазначила таке:

«74. Норми КУпАП, які встановлюють процедуру адміністративного розслідування і стадію розгляду справи уповноваженим органом (судом), не містять законодавчих положень, які б за окресленої правової ситуації передбачали можливість повертати справу про адміністративне правопорушення для дооформлення протоколу й належного виконання вимог статті 256 цього Кодексу у частині забезпечення присутності порушника в суді. Водночас немає й процесуальних норм, які б забороняли, зокрема, судді, який розглядає справу про адміністративне правопорушення, вимагати від уповноваженого органу виконати належним чином вимоги процесуального закону щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення і його реалізації таким чином, щоб можна було вирішити питання про винність особи у вчиненні адміністративного проступку з дотриманням строків розгляду і без порушення прав особи порушника чи осіб, які потерпіли від дій останнього. Принаймні чітких й однозначних положень, які б дозволяли чи забороняли повертати протоколи для забезпечення присутності порушника під час розгляду справи, процесуальне адміністративно-деліктне законодавство не містить.

89. Велика Палата Верховного Суду наголошує, що відсутність чітко встановленого законом порядку розгляду справ про адміністративне правопорушення або неузгодженість його складових унеможливлює настання відповідальності судді за свободу суддівського розсуду, тобто можливість судді обирати (визначати) найбільш оптимальний варіант рішення (дії) з кількох юридично допустимих його (її) варіантів».

Крім того, після повернення протоколу посадовій особі, що його склала, жодні виправлення до протоколу вже внесені не можуть бути, оскільки згідно п.6 та п.7 Розділу ІІ Наказу Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 №1376 «Про затвердження Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції»: «Усі реквізити протоколу про адміністративне правопорушення заповнюються чорнилом чорного або синього кольору, розбірливим почерком, державною мовою. Не допускаються закреслення чи виправлення відомостей, що заносяться до протоколу про адміністративне правопорушення, а також унесення додаткових записів після того, як протокол про адміністративне правопорушення підписано особою, стосовно якої його складено».

Керуючись ч.1 ст.184, ст.ст.247, 256, 268, 278, 283-285 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

провадження у справі про притягнення до відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з моменту винесення постанови до Миколаївського апеляційного суду через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області.

Суддя Н.Б.Зубар