Справа № 645/6642/24
Провадження № 3/645/67/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2025 року м. Харків

Суддя Фрунзенського районного суду м. Харкова Шевченко Г.С.,

за участю секретаря судових засідань Пастушенко К.Р.,

потерпілої ОСОБА_1 ,

захисника ОСОБА_2 - адвоката Зуєва В.В.,

розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності відносно

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянки України, яка не працює, зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №080237 від 14.10.2024 року, 14.10.2024 р. близько 00:30 год. ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , вчинила стосовно своєї матері ОСОБА_1 домашнє насильство, а саме умисні дії психологічного та фізичного характеру, що полягали у нецензурній лайці, погрозі фізичною розправою, штовханні, чим могла бути завдана шкода фізичному та психологічному здоров`ю постраждалої матері, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Потерпіла ОСОБА_1 в судовому засіданні просила притягнути її доньку ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності. Надала пояснення, відповідно до яких зазначила, що ОСОБА_2 систематично вчиняє щодо неї домашнє насильство. 14.10.2024 року увечері (точного часу не пам`ятає) ОСОБА_2 її ображала нецензурними словами, принижувала, кричала, що відправить її до психіатричної лікарні, кидалася на неї. Коли ОСОБА_1 пішла до своєї кімнати та зачинила двері на ключ, ОСОБА_2 стукала у двері та продовжувала кричати.

Потерпіла пояснила, що дії її доньки викликали у неї побоювання за свою безпеку, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе та завдали шкоди її психічному та фізичному здоров`ю (у неї виникла тахікардія та підійнявся тиск).

ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце слухання справи повідомлена належним чином, а тому суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності належним чином повідомленої особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що відповідає положенням ст. 268 КУпАП.

Захисник ОСОБА_3 адвокат Зуєв В.В. у судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_2 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнає. Просив закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. Вказав, що ОСОБА_1 безпідставно викликає працівників поліції, сама провокує ОСОБА_2 та вчиняє психологічне насильство стосовно останньої. Зазначив, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір довічного утримання. На його думку, ОСОБА_1 хоче укласти договір довічного утримання з іншими особами, тому усіляко намагається виселити ОСОБА_2 із квартири, де вони мешкають, провокує та шантажує її. ОСОБА_2 є емоційною особою, вона боїться, що мати її виселить, тому так реагує. Вказав, що протокол про адміністративне правопорушення складений співробітниками поліції необ`єктивно, незаконно, а форма оцінки ризиків вчинення домашнього насильства складена з порушенням. Тому вважає, що доказів вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення матеріали справи не містять.

Заслухавши пояснення потерпілої ОСОБА_1 , захисника ОСОБА_2 адвоката Зуєва В.В., дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

За положеннями КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі, тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі, тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За ст. 252 КУпАП суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що необхідною умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є встановлення на підставі належних та допустимих доказів факту вчинення певного діяння такою особою та наявність в діянні цієї особи, що є суб`єктом правопорушення, всіх обов`язкових ознак складу певного адміністративного правопорушення.

Частина 1 ст. 173-2 КУпАП визначає, що вчинення насильства в сім`ї, - умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений. Частина 2 даної статті передбачає відповідальність за ті самі дії, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Для встановлення події правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до відповідальності, вчинила домашнє насильство.

Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства врегульовані Законом України «Про запобігання та протидію домашнього насильства».

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно з п. 14 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (п.14 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

З аналізу наведених вище норм Закону вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли діяння фізичного, сексуального, психологічного або економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди.

Визначення поняття домашнього насильства також надано і у Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу із цими явищами (Стамбульська конвенція) відповідно до положень якої «домашнє насильство» означає всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона ст. 173-2 КУпАП полягає в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Факт вчинення ОСОБА_2 правопорушення підтверджується матеріалами справи: протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД №080237 від 14.10.2024 року; копією термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА №429251 від 14.10.2024; формою оцінки ризиків вчинення домашнього насильства; заявою та письмовими поясненнями ОСОБА_1 ; поясненнями ОСОБА_1 , наданими в судовому засіданні; відеозаписами з нагрудних камер поліцейських, з яких зокрема вбачається, що поведінка ОСОБА_2 не відповідала обстановці.

Посилання захисника Зуєва В.В. на неправомірність дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення є безпідставними. З моменту вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення та по сьогоднішній день, остання та сторона захисту не зверталися зі скаргами щодо дій поліцейських. Тобто незаконність дій працівників поліції не встановлена будь-яким судовим рішенням або висновком компетентного органу.

Потерпіла ОСОБА_1 зазначила, що її донька ОСОБА_2 систематично вчиняє домашнє психологічне насильство щодо неї, тому викликає неодноразово працівників полюції.

Під час розгляду справи встановлено, що захисником Зуєвим В.В. не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_2 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

З огляду на викладене, суд вбачає у діях ОСОБА_2 склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

При накладенні стягнення суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність ОСОБА_2 за адміністративне правопорушення, передбачених ст.ст. 34, 35 КУпАП, судом не встановлено.

Суд вважає необхідним та достатнім для виховання ОСОБА_2 та запобігання вчиненню ним нових правопорушень накласти адміністративне стягнення у вигляді штрафу в межах санкції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

У рішенні ЄСПЛ № 980_360 по справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» від 21 01 1999 вказується, що у рішеннях судів та трибуналів мають належним чином пояснюватися підстави, на яких ці рішення ґрунтуються. Ступінь суворості цієї вимоги може бути різною залежно від характеру рішення, і він має визначатися, виходячи із обставин справи. Однак, хоча п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.

Відповідно до п. 5. ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у разі прийняття судом постанови про накладення адміністративного стягнення, з осіб, визнаних винними у вчиненні адміністративного правопорушення, на користь держави стягується сума судового збору - 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що з 01 січня 2025 року становить 605,60 гривень.

Керуючись ст.ст. 24, 33-35, 40-1, ч. 1 ст. 173-2, п. 4 ч. 1 ст. 213, ст.ст. 221, 256, 283-285 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 (десяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 170,00 (сто сімдесят) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь держави суму судового збору в розмірі 605,60 (шістсот п`ять ) гривень 60 копійок.

Відповідно до ст. 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, встановлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про накладення штрафу.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з моменту її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення 10-ти денного строку на її оскарження, та може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців.

Повний текст постанови складено 14 січня 2025 р.

Суддя Г. С. Шевченко