Ічнянський районний суд Чернігівської області
Провадження № 3-зв/733/1/25
Єдиний унікальний №733/9/25
Постанова

Іменем України

14 січня 2025 року м.Ічня

Суддя Ічнянського районного суду Чернігівської області Вовченко А.В., розглянувши заяву судді Карапиш Т.В. про самовідвід у справі (№733/9/25 ( провадження №3/733/83/25 ) про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.130 КУпАП

в с т а н о в и в:

Справа про адмінправопорушення стосовно ОСОБА_1 згідно автоматизованого документообігу скерована на розгляд судді Карапиш Т.В.

Однак суддею Карапиш Т.В. 09.01.2025 заявлено самовідвід з тих мотивів, що її участь у розгляді цієї справи може викликати сумнів у об`єктивності та неупередженості у зв`язку з тим, що особою, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 укладений договір про надання правничої допомоги з ОСОБА_2 , який є її сином.

Суддя Карапиш Т.В. в судове засідання, будучи належним чином ОСОБА_3 та його захисник в суд не з`явились, хоча належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

Відповідно до ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно ст. 246 КУпАП порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в районних, районних у містах, міських чи міськрайонних судах визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ст. 48 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституціїі законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.

Чинний КУпАП не містить спеціальних норм, що передбачають для учасників судового розгляду можливість заявити відвід судді і, відповідно, не передбачає порядку розгляду заяви про відвід. Зазначені обставини свідчать про наявність прогалин в національному законодавстві стосовно процесуального врегулювання розгляду суддею справ про адміністративні правопорушення і, зокрема, врегулювання права на відвід та порядку розгляду заяви про відвід по справам про адміністративні правопорушення.

Тому виникла необхідність в застосуванні принципу аналогії права найбільш близької галузі права - кримінального процесуального права, та при вирішенні питання про самовідвід керуватися ст. 75,80 КПК України.

Так в силу ст. 75 КПК України суддя не може брати участь у кримінальному провадженні:

1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача;

2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник;

3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості;

5) у випадку порушення встановленого ч. 3 ст. 35цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Відповідно до п. 4 цієї статті у взаємозв`язку із ст. 80 КПК України, суддя заявляє самовідвід від участі у розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або у тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви у неупередженості судді.

Право кожного на справедливий розгляд справи незалежним і безстороннім судом закріплено уст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 17 липня 1997 року Україна ратифікувала зазначену Конвенцію і Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського суду з прав людини, які стосуються тлумачення та застосування норм Конвенції.

Статтею. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України "Про міжнародні договори" від 22 грудня 1993 року міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"в спірних питаннях, або які не врегульовані національним законодавством, суди застосовують міжнародні договори, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України.

Крім того, Рада суддів України пунктом 4 рішення N 34 від 08 червня 2017 року роз`яснила, що у разі необхідності врегулювання суддею конфлікту інтересів при розгляді матеріалів про адміністративне правопорушення відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, з огляду на відсутність норм, що визначають правила відводу (самовідводу), до внесення змін до чинного законодавства суддя, враховуючи засади судочинства, передбачені Конституцією України, та міжнародні стандарти щодо незалежності суддів, неупередженості та безсторонності судочинства може застосовувати чинні процесуальні норми за аналогією.

Відповідно до ч. 7ст. 56 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства; дотримуватися правил суддівської етики, у тому числі виявляти та підтримувати високі стандарти поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності суддів.

Пунктом 5постанови Пленуму Верховного Суду України N 8 від 13 червня 2007 року "Про незалежність судової влади"визначено, що відповідно до закону суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він заінтересований у результаті

розгляду справи або є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.

Згідно практики Європейського суду з прав людини (рішення від 09.11.2006 р. у справі "Білуга проти України", від 28.10.98 р. "Ветштайн проти Швейцарії") важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 09 листопада 2006 року по справі "Білуха проти України" зазначено, що відповідно до усталеної практики Суду наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (рішення ЄСПЛ у справі "Ветштайн проти Швейцарії", пункт 43).

У відповідності з практикою Європейського суду з прав людини наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод повинна визначатись суб`єктивними та об`єктивними критеріями.

Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто, чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі.

У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі "Мироненко і Мартиненко проти України").

Принцип неупередженості відповідно до Бангалорських принципів поведінки суддів передбачає: Неупередженість судді є необхідною умовою для належного виконання ним або нею своїх обов`язків. Вона виявляється не лише у змісті рішення, але й в процесуальних діях, що супроводжують його прийняття. Пункт 2.5 вищезазначених принципів вказує на те, що суддя має заявити самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього або неї не є можливим винесення неупередженого рішення у справі, або в тому випадку, коли у розумного спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Для відводу судді необхідно обґрунтувати наявність обставин, які об`єктивно можуть вказувати на можливу упередженість. Обставини, які були покладені в основу заяви про відвід, повинні бути доведеними. Відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Враховуючи те, що участь судді Карапиш Т.В. . у розгляді справи , в якій захисником є її син , може викликати сумнів у об`єктивності та неупередженості суду.

Вважаю, що відвід судді Ічнянського районного суду Чернігівської області по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого зач.1 ст.130 КУпАП справа (№733/9/25, (провадження №3/733/83/25) є вмотивованим, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.245,246,252,283 КУпАП, ст. 48 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", суддя

ПОСТАНОВИВ:

Заяву про самовідвід судді Ічнянського районного суду Чернігівської області Карапиш Тетяни Володимирівни по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого зач.1 ст.130 КУпАП , (справа №733/9/25 , провадження №3/733/83/25) - задовольнити.

Матеріали адміністративної справи стосовно ОСОБА_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП , (справа №733/9/25, провадження №3/733/83/25 ) передати до канцелярії Ічнянського районного суду Чернігівської області для подальшого автоматизованого розподілу.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя А. В. Вовченко