Провадження № 3/359/89/2025
Бориспільський міськрайонний суд Київської області
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 січня 2025 року м. Бориспіль

Суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області Кабанячий Ю.В., розглянувши за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, адміністративні матеріали, що надійшли від Батальйону патрульної поліції в м. Борисполі УПП у Київській області ДПП НП України про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1 , за ст. 124, ч. 4 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Згідно протоколу серії ЕПР1 № 185329, 30.11.2024 року о 05 год. 05 хв., в м. Борисполі по вул. Момота, 34, водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Hyundai Sonata» д.н.з. НОМЕР_2 та не вибрав в установлених межах безпечної швидкості руху, у разі виникнення небезпеки для руху не вжив всіх заходів аж до повної зупинки транспортного засобу, або безпечного об`їзду перешкоди та здійснив наїзд на стовп електроопори. Внаслідок ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками. Даними діями ОСОБА_1 порушив п. 2.3 б), п. 12.1, п. 12.3 ПДР України, в зв`язку з чим його дії кваліфіковані за ст.124 КУпАП.

Крім того, згідно протоколу серії ЕПР1 № 185328, 30.11.2024 року о 05 год. 05 хв., в м. Борисполі по вул. Старокиївська (Ватутіна), водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем «Hyundai Sonata» д.н.з. НОМЕР_2 вживав алкоголь (коньяк), після ДТП з його участі, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на стан сп`яніння водій відмовився. Даними діями ОСОБА_1 порушив 2.10є ПДР України, в зв`язку з чим його дії кваліфіковані за ч. 4 ст. 130 КУпАП.

Частиною 2 ст. 36 КУпАП встановлено, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Диспозиція ст. 36 КУпАП допускає розгляд одним і тим же органом справ про адміністративні правопорушення відносно особи, яка вчинила кілька адміністративних правопорушень.

Вказані матеріали складені у відношенні однієї особи та знаходяться у провадженні одного органу, уповноваженого на їх розгляд. У зв`язку з чим на підставі вимог ст. 36 КУпАП дані матеріали підлягають об`єднанню в одне провадження.

У судовому засіданні ОСОБА_1 надав письмові пояснення та показав, що своєї вини не визнає у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП, зі складеним відносно нього протоколом він не згодний, оскільки ч. 4 ст. 130 КУпАП не передбачено відповідальності за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому порядку особою після ДТП за її участі. Так, в протоколі у викладенні сутті правопорушення зазначено, що він вживав алкоголь, а в подальшому від проходження огляду відмовився. Вважає, що не можливо одночасно встановити факт вживання алкоголю за допомогою проведення огляду на стан сп`яніння, та одночасно відмовитись від його проходження. Крім цього звертає увагу, що працівники поліції жодних ознак алкогольного сп`яніння відносно нього не встановлювали та навіть їх не озвучували. Погодився, що відмовився проходити огляд за допомогою газоаналізатора на місці зупинки, однак не відмовлявся від проходження такого огляду в лікарні. Більше того, працівник поліції в порушення законодавства взагалі не запропонував йому пройти огляд в закладі охорони здоров`я. Задаючи ОСОБА_1 питання щодо обставин справи, працівники поліції не роз`яснили йому права передбаченого ст. 63 Конституції України, щодо можливості відмовитися надавати свідчення проти себе. Наявні письмові пояснення були написані не ним особисто, а інспектором поліції, якому під диктовку говорив інший поліцейський. Посилався на правові позиції Верховного Суду, викладені в постанові від 15 травня 2019 року в справі № 537/2088/17 про те, що навіть сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності. Зазначив, що на відеозаписі, долученому до матеріалів справи, не зафіксовано вживання ним алкоголю після ДТП, не встановленні жодні ознаки алкогольного сп`яніння, відсутні також пояснення свідків з цих обставин або будь які інші докази, якими підтверджується вживання ним алкоголю. На підставі вище вказаного та за наявних обставин ОСОБА_1 просив закрити провадження по справі за відсутності складу адміністративних правопорушень.

Заслухавши думку особи, яка притягується до відповідальності та дослідивши матеріали справи щодо вчинення дорожньо-транспортної пригоди, суд приходить до висновку, про порушення водієм ОСОБА_1 зазначених вище вимог ПДР, що свідчить про скоєння ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Вина ОСОБА_1 підтверджується дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами: даними, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 185329 від 30.11.2024; схемою місця ДТП, яка сталася 30.11.2024; даними фото-таблиці; поясненнями особи яка притягається до адміністративної відповідальності, в яких він фактичні обставини вчинення ним дорожньо-транспортної пригоди визнав.

Встановивши обставини передбачені ст. 280 КУпАП, заслухавши в судовому засіданні пояснення особи, вивчивши відеозапис з боді-камер поліцейських та на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що передбачені 251 КУпАП, дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 не знайшла свого підтвердження, а склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП, судом не встановлений зважаючи на наступне.

Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Згідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП доказами - є будь-які фактичні данні, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення та винність даної особи в його вчиненні та інші обставини що мають значення для вирішення справи. І ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та іншими доказами, свідченнями та документами, які також повинні бути відносними і допустимими.

Згідно п. 9 розділу Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України від 06 листопада 2015 року № 1376, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення в ньому зазначаються, зокрема: у графі «дата, час, місце вчинення і суть учиненого адміністративного правопорушення» - суть адміністративного правопорушення (повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП, за якою складено протокол).

У постанові Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 204/8036/16-а сформульовано правовий висновок, згідно якого адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Відповідно до п. 2.10 (є) ПДР у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки).

Відповідальність за ч. 4 ст. 130 КУпАП настає за вживання особою, яка керувала транспортним засобом, після дорожньо-транспортної пригоди за її участю алкоголю, наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.

З аналізу наведених вимог закону вбачається, що диспозиція ч. 4 ст. 130 КУпАП передбачає два склади адміністративного правопорушення: 1) вживання особою, яка керувала транспортним засобом, після дорожньо-транспортної пригоди за її участю алкоголю, наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), 2) або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.

Таким чином, вживання особою, яка керувала транспортним засобом, після дорожньо-транспортної пригоди за її участю алкоголю, утворює самостійний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП, та одночасно є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення. Для притягнення особи до відповідальності за ч. 4 ст. 130 КУпАП по такому складу адміністративного правопорушення має бути доведено факт здійснення дорожньо-транспортної пригоди, а також встановлено факт вживання особою алкоголю після вчинення дорожньо-транспортної пригоди.

Так, в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 185328 від 30.11.2024 зазначено, що ОСОБА_1 порушив п. 2.10 є), а саме вживав алкоголь після ДТП, однак в подальшому зазначено, що водій від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився.

Таким чином, фабула протоколу про адміністративне правопорушення ЕПР1 № 185328 поєднує в собі два окремі склади адміністративних правопорушень, а саме правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП (у формі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння), однак обвинувачення за цією статтею проти ОСОБА_1 даним протоколом не пред`явлено, та ч. 4 ст. 130 КУпАП, яка, крім того, викладена не у точній відповідністю з даною статтею (повідомлення особою, яка керувала транспортним засобом, про вживання нею алкогольних напоїв після дорожньо-транспортної пригоди за її участю).

Отже, обґрунтованими є доводи ОСОБА_1 , що оскільки фабула протоколу викладена не у відповідності до диспозиції статті, якою особу притягають до відповідальності, а також оскільки протокол поєднує в собі окремі склади адміністративних правопорушень, він позбавлений можливості реалізувати право на захист, оскільки не зрозуміло, від якого обвинувачення необхідно захищатися.

Оцінюючи наявне в адміністративному матеріалі направлення на огляд водія та акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використання спеціальних технічних засобів, суд звертає увагу на наступне.

Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі стан сп`яніння), та оформлення результатів такого огляду встановлена Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735 (надалі - Інструкція). Відповідно до п. 2-4 вищевказаної Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість. Отже, передумовою для проходження водієм огляду на стан сп`яніння має бути виявлення (встановлення) поліцейським ознак сп`яніння, які передбачені пунктом 3 розділу 1 Інструкції. Вимога поліцейського щодо проходження водієм огляду на стан сп`яніння без фактичного встановлення цих ознак або взагалі за їх відсутності вважається необґрунтованою та безпідставною, а тому не породжує у водія обов`язку проходити огляд на стан сп`яніння.

Разом із тим, на підтвердження неухильного додержання поліцейським вимог Інструкції в частині виявлення і встановлення у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, до суду не надано належних і допустимих доказів. Доводи особи, яка притягується до відповідальності про те, що ознаки алкогольного сп`яніння у нього ніхто фактично не виявляв підтверджуються долученим до матеріалів справи компакт-диском із відеозаписом події, де не зафіксовано виявлення у ОСОБА_1 будь-яких ознак алкогольного сп`яніння. На думку суду, відеозаписи, що містяться на цьому диску, підтверджують, що у порушення вимог п. 2-4 Інструкції ознаки алкогольного сп`яніння поліцейським не встановлювалися і ОСОБА_1 не повідомлялися. Таким чином, зібрані у справі докази були отримані з істотним порушенням порядку, встановленого законодавством України про адміністративні правопорушення, а тому не враховуються судом.

Суд звертає увагу, що на відеозаписі, який долучено до матеріалів справи, водій ОСОБА_1 дійсно відмовився від проходження огляду на місці транспортного засобу за допомогою алкотестера «Драгер», однак не відмовлявся від проходження огляду в медичному закладі. В порушення ч. 3 ст. 266 КУпАП поліцейський взагалі не запропонував йому пройти огляд на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я. Тому, суддя погоджується із доводами ОСОБА_1 , що достатньої кількості належних і допустимих доказів на підтвердження його відмови від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку матеріали справи не містять.

Також слід врахувати, що на відеозаписі не зафіксовано вживання ОСОБА_1 алкоголю після дорожньо-транспортної пригоди, відсутні також пояснення свідків з цих обставин або будь-які інші належні та допустимі докази, якими підтверджується вживання ним алкоголю, і лише з усних пояснень ОСОБА_1 поліцейський встановив, що останній вживав алкоголь.

Згідно правових висновків викладених Верховним Судом в постанові від 15 травня 2019 року в справі № 537/2088/17, сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності.

Також суд враховує та погоджується з доводами особи, що перед отриманням від ОСОБА_1 будь-яких усних пояснень він не був повідомлений про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, передбачене ст. 63 Конституцією України.

Враховуючи вищевикладене, за відсутності належної правової допомоги, суддя не може покладати ці докази в обґрунтування своїх висновків, оскільки ОСОБА_1 в судовому засіданні свою вину заперечував, а тому усі сумніви щодо доведеності вини особи слід витлумачити на її користь.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому діянні, яке ставиться їй в вину, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» ( п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey, п. 282).

Згідно з вимогами ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Крім того, аналіз положення частини третьої статті 62 Конституції України «обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом» дає підстави для висновку, що обвинувачення у вчиненні злочину (адміністративного правопорушення) не може бути обґрунтоване фактичними даними, одержаними в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо.

Згідно ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП, в даному випадку - органи Національної поліції. Однак в даному випадку даний обов`язок ними виконано не було, так як не доведене у встановлений законом спосіб перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння після причетності його до ДТП.

Дослідивши всі докази у провадженні в їх сукупності, слід визнати, що вони є суперечливими, а тому не можуть бути розцінені як такі, що беззаперечно вказують на доведеність винуватості ОСОБА_1 у порушенні ним п. 2.10є Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 4 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 247 КУпАП визначені обставини, що виключають провадження у справі про адміністративне правопорушення, серед яких пунктом 1 визначено відсутність складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин та враховуючи зазначені норми Закону, а також те, що в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості, суддя приходить до висновку, що провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 130 КУпАП слід закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого даною статтею.

Щодо вчинення ОСОБА_1 дорожньо-транспортної пригоди, враховуючи характер скоєного, особу правопорушника, ступінь вини, матеріали справи, на правопорушника має бути накладено стягнення у виді штрафу. Крім того, відповідно до ст. 40-1 КУпАП, п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» слід стягнути з правопорушника, на якого накладено адміністративне стягнення, судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп.

Обставин, щзо пом`якшують чи обтяжують відповідальність ОСОБА_1 , судом не встановлено.

На підставі наведеного, керуючись ст. 9, 36, 124, ч. 4 ст. 130, ст. ст. 245, 251, 254, 256, 268, п. 1 ч. 1 ст. 247, ст. ст. 280, 283-285 КУпАП України, суддя

постановив:

Об`єднати справи про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , провадження № 3/359/89/2025, справа 359/13045/24 та провадження 3/359/142/2024, справа 359/13047/24, за ст.124 та ч.4 ст.130 КУпАП.

Присвоїти адміністративній справі єдиний унікальний номер справа 359/13045/24, провадження 3/359/142/2024.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1 , визнати винним в скоєні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накласти на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень, з перерахуванням суми штрафу в дохід держави на розрахунковий рахунок UA0010001; Отримувач - ГУК у Київ.обл./м.Київ/21081300; Код отримувача (ЄДРПОУ) - 37955989; Банк Отримувача - Казначейство України (ЕАП); Код банку МФО - 899998; Код класифікації доходів бюджету - 21081300.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1 , судовий збір в розмірі 605грн. 60 коп., на користь державного бюджету України за наступними реквізитами: Отримувач коштів ГУК у м. Києві/м.Київ/ 22030106; Код отримувача (код за ЄДРПОУ)37993783; Банк отримувача Казначейство України (ЕАП); Рахунок отримувача UA0026001; Код класифікації доходів бюджету 22030106.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 4 ст. 130 КУпАП, закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Бориспільський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови і може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Суддя Ю.В. Кабанячий

Постанова суду набрала законної сили ___________________