ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 січня 2025 року м. Чернівці

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду Дембіцька О.О., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Глибоцького районного суду Чернівецької області від 22 жовтня 2024 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

Постановою судді Глибоцького районного суду Чернівецької області від 22 жовтня 2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнанийвинуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП та на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 8500 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Згідно постанови, ОСОБА_1 13.10.2024 року о 07 год. 55 хв., діючи в складі групи осіб спільно з громадянами України ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , на напрямку 842 прикордонного знаку, на території Чернівецького району Чернівецької області, на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в межах прикордонного контрольованого району на околиці населеного пункту Коровія вчинив спробу незаконного перетину державного кордону з України в Румунію, поза пунктами пропуску через державний кордон України. Був виявлений та затриманий прикордонним нарядом «Контрольний пост» під час руху в бік держаного кордону.

Такими діями ОСОБА_1 порушив вимоги cт. cт. 9,12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991 року № 1777 -XII, тобто вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 2 статті 204-1 КУпАП.

На судове рішення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу із проханням скасувати постанову та закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 204-1 КУпАП.

Справа №33/822/8/25 Головуючий у І інстанції: Маковійчук Ю.В.

Категорія:ч.2ст.204-1КУпАП Доповідач:ДембіцькаО.О

Вважає, що суддя районного суду встановила фактичні обставини справи за відсутності будь-яких належних, допустимих, достатніх і достовірних матеріалів, які могли б бути визнані доказами. Наявні в матеріалах справи протоколи про адміністративне правопорушення та адміністративне затримання, рапорти та його пояснення не містять даних, які б свідчили про вчинення ним адміністративного правопорушення.

Посилається на те, що усі пояснення та інші документи, наявні в матеріалах справи, з його підписом, не були ним прочитані, здобуті під психологічним тиском, унаслідок застосування фізичної сили та погроз.

Зазначає, що в справі відсутні докази факту перетину чи спроби перетину кордону, відсутня схема правопорушення,із зафіксованими умовними позначками місця можливого перетину кордону, маршрут руху, та відсутні відомості, що місце, де його було затримано, не є дозволеним для перебування людей та проїзду автомобіля.

Зауважує, що відповідно до протоколу, він перебував на околиці с. Коровія, що в 25 км від державного кордону, тоді як прикордонна смуга встановлюється в межах 5 км від кордону, окрім того він є особою призовного віку, а не військовозобов`язаним, відповідно мобілізації не підлягає й такої мети як ухилення від військової служби не може мати.

Стверджує, що жодних доказів наявності у нього наміру перетнути кордон працівниками прикордонної служби не було виявлено.

Вважає, що в його діях відсутній склад даного адміністративного правопорушення, оскільки пересування дорогами України в межах населених пунктів з відповідними документами не може свідчити про намір перетину кордону.

Вказує, що положення ч.1 та ч.2 ст. 204-1 КУпАП можна тлумачити лише таким чином, що спроба перетинання державного кордону України може бути вчинена виключно в межах прикордонної смуги. Особа, яка знаходиться поза межами прикордонної смуги, не може вчинити дане правопорушення.

У заяві як доповненні до апеляційної скарги вказував,що пояснення на а.с.4 він не читав і після викладу тексту пояснення його підпис відсутній.

Заяву про розгляд справи у його відсутності підписав під тиском,а дата розгляду судом справи була вказана вже після того,як він підписав заяву.

Вказує,що довідка про проведення первинного опитування не підписана жодним із 4 опитуваних.

Фототаблиця речей та доказів не дозволяє зробити висновків, які речі були вилучені у кожного із 4 затриманих осіб.

Також вказує,що усього було вилучено у 4 осіб 270 доларів,що спростовує твердження про отримання ним 50 тис грн.

Апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді, мотивуючи тим, що він не був належним чином повідомлений судом про час та місце розгляду справи, повістки із суду не отримував. Про оскаржуване рішення дізнався після того, як отримав постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення судового збору в цій справі, ознайомився з постановою суду 13 грудня 2024 року, окрім того, копію постанови суд направив на помилкову адресу, тому вважає, що строк пропущений з поважних причин.

ОСОБА_1 належним чином повідомлений про час та місце апеляційного розгляду,до суду не з`явився,у поданій заяві просив здійснювати апеляційний розгляд без його участі.За таких обставин відповідно до ст.294 ч.6 КУпАП неявка ОСОБА_1 не перешкоджає апеляційному розгляду.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до наступних висновків.

Апеляційним судом встановлено, що у матеріалах справи відсутні відомості про належне повідомлення судом ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи. Судовий розгляд 22 жовтня 2024 року був здійснений за його відсутності, даних про отримання ОСОБА_1 копії постанови немає.

Доводи апелянта про те, що він ознайомився із судовим рішенням13 грудня 2024 року, не спростовані наявними у справі доказами. Отже, строк на апеляційне оскарження постанови суду пропущений із поважних причин, а тому його слід поновити.

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Судове рішення, яким особа визнається винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення,повинне бути законним, обґрунтованим доказами,які доводять винуватість поза розумним сумнівом,а також належним чином вмотивованим,у якому викладені мотиви прийняття одних та відхилення інших доказів, наданих суду.

Ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи щодо ОСОБА_1 належним чином дотримані не були.

Згідно ч.2 ст.204-1 КУпАП, передбачена адміністративна відповідальність,зокрема, за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України групою осіб.

Такі дії із суб`єктивної сторони можуть бути вчинені лише із прямим умислом.

Відповідно ч.ч.1-3 ст.9 Закону України «Про державний кордон України», перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку.

Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

Згідно постанови, суд визнав ОСОБА_1 винуватим у спробі незаконного перетину державного кордону України в Румунію поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України у групі з іншими трьома особами.

Такі висновки суд обґрунтував із посиланням на протокол про адміністративне правопорушення, протокол про адміністративне затримання від 13.10.2024 року,складені щодо ОСОБА_1 та його письмові пояснення, рапорти інспекторів ДПС із фототаблицею речей та доказів, довідку щодо проведення первинного опитування 4-х осіб на ділянці відповідальності ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » .

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 13.10.2024 року о 07 год. 55 хв., діючи в складі групи осіб спільно з громадянами України ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , на напрямку 842 прикордонного знаку, на території Чернівецького району Чернівецької області, на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в межах прикордонного контрольованого району на околиці населеного пункту Коровія вчинив спробу незаконного перетину державного кордону з України в Румунію, поза пунктами пропуску через державний кордон України. Був виявлений та затриманий прикордонним нарядом «Контрольний пост» під час руху в бік держаного кордону (а.с.1).

Такі ж дані зазначені у протоколі про адміністративне затримання від 13.10.2024 року (а.с.2).

Суд зауважує,що власне протокол про адміністративне правопорушення без підтвердження викладених у ньому обставин іншими доказами, не є достатньою підставою для висновку про винуватість особи.

У рапорті інспектора прикордонної служби Копачука Д. зазначено,що під час виконання обов`язків,на напрямку 842 прикордонного знаку, в межах прикордонного контрольованого району, поблизу населеного пункту Коровія Чернівецького району, Чернівецької області, під час руху в сторону державного кордону він виявив 4-х громадян,у тому числі ОСОБА_1 , мешканців м. Чернігів та м. Київ. Вказані особи надали для перевірки документи, що посвідчують особу, військово-облікових документів не мали.Вважав,що особи рухалися до кордону без дозволу для в`їзду і знаходження в прикордонній смузі,тому були затримані(а.с.7).

Такі ж дані викладені у рапорті інспектора прикордонної служби Земби І.В. (а.с.8).

Отже,зі змісту протоколу та рапортів уповноважених осіб вбачається,що ОСОБА_1 був затриманий разом з іншими особами у н/п Коровія на відстані майже 30 км від кордону(що є загально доступною інформацією).

Як зазначено у протоколах про адміністративне правопорушення та адміністративне затримання,особа ОСОБА_1 була встановлена за наявним у нього паспортом громадянина України.

Разом із тим,у справі немає даних,що ОСОБА_1 мав при собі закордонний паспорт,або спеціальні засоби чи обладнання задля подолання перешкод,які би могли вказувати на намір незаконного перетину кордону.

Суд у постанові посилався на фототаблицю речей і доказів на а.с.9,на якій відображено вилучені у 4 осіб предмети.

Разом із тим,із цієї фототаблиці не можливо зробити висновки,які конкретно предмети у кожного із затриманих були вилучені ,а згідно протоколу затримання на.а.с.2 огляд ОСОБА_1 не проводився та речі не вилучались.

Визначити,у телефоні кого із затриманих осіб містилась інформація,відображена у скріншотах у додатку на а.с.12 зв., суд не може, оскільки такі відомості у справі відсутні.

Письмові пояснення інших 3 осіб, у групі із якими,згідно протоколу та постанови суду, ОСОБА_1 вчинив спробу незаконного перетину кордону,до справи не долучені,а тому суд позбавлений можливості пересвідитись у тому,які фактичні дані вони повідомили по суті справи.

Натомість, у матеріалах наявна узагальнена довідка щодо проведення первинного опитування осіб на ділянці відповідальності « Порубне» (а.с.10-12),у якій працівником прикордонної служби викладено зміст пояснень затриманих осіб,у тому числі ОСОБА_1 .

Згідно цієї довідки, ОСОБА_1 разом з іншими 3 особами рухався у мікроавтобусі та був зупинений військовслужбовцями ДПСУ на посту на відстані 30 км від кордону на ок.н.п.Коровія.

Зміст викладених у довідці пояснень усіх затриманих свідчить,що жоден із них не повідомляв про намір ОСОБА_1 перетинати кордон,натомість троє інших затриманих вказували,що він погодився доставити їх до Чернівецької області за грошову винагороду на власному авто.

Суд також зауважує,що у цій справі розглядається лише протокол щодо ОСОБА_1 ,а троє інших осіб у цій справі не притягуються до відповідальності,судові рішення,якими би вказані особи були визнані винуватими за ст.204-1 КУпАП,у матеріалах справи відсутні,а тому зазначення їх прізвищ у сформульованому у постанові щодо ОСОБА_1 адміністративному обвинуваченні(фабулі) не відповідає принципу презумпції невинуватості.

Обгрунтовуючи рішення,суд зіслався на письмові пояснення ОСОБА_1 на а.с. 4.

Разом із тим,такі пояснення не можуть бути прийняті як доказ,оскільки,складаючись із одного речення,викладені нечитабельним почерком,що перешкоджає зрозуміти його зміст.Окрім того,у поясненні не вказано,чи надавалось воно власноручно ОСОБА_1 ,а чи відбирались уповноваженою особою прикордонної служби(відтак не зазначено,чи пояснення прочитані ОСОБА_1 та чи вірно вони викладені з його слів,а також відсутній його підпис після викладу пояснень).

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказував,що пояснення не читав та вони здобуті під психологічним тиском.

За будь-яких умов, пояснення особи,яка притягається до відповідальності,не можуть бути єдиним доказом,на якому ґрунтується адміністративне обвинувачення.

Натомість із викладених у апеляційній скарзі пояснень ОСОБА_1 вбачається, що він перебував на території Чернівецької області не з метою перетину кордону, мав при собі усі необхідні документи.Про наміри інших осіб щодо незаконного перетинання державного кордону не був обізнаний .

Отже,викладені у протоколі обставини не підтверджені наданими суду доказами,а тому протокол сам по собі не доводить винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення,передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП.

Відповідно до п.8 Положення про прикордонний режим від 27.07.1998 року №1147(далі-Положення) громадяни України в`їжджають у контрольований прикордонний район, перебувають, проживають або пересуваються в його межах на підставі документів, що посвідчують їх особу та на період воєнного стану-за наявності військово-облікового документу у паперовій або електронній формі.

Із копії електронного військово-облікового документу,сформованого у базі даних «Резерв+»вбачається,що ОСОБА_1 у встановлений законом строк,18.05.2024 року, оновив військово-облікові дані,перебуває на військовому обліку як призовник(а.с.40)

Посилання на те,що ОСОБА_1 рухався до прикордонної смуги чи перебував у ній не підтверджені жодним доказом,адже відповідно до ч.2 розд.1 Положення прикордонна смуга - ділянка місцевості, яка встановлюється безпосередньо вздовж державного кордону на його сухопутних ділянках або вздовж берегів прикордонних річок, озер та інших водойм, завширшки 5 кілометрів від лінії державного кордону,але не може бути меншою від ширини смуги місцевості, що розташована в межах від лінії державного кордону до лінії прикордонних інженерних споруд.

Натомість рух на автомобілі на відстані 30 км від кордону не вказує на перебування особи у прикордонній смузі.

Наведені вище обставини свідчать,що адміністративне обвинувачення ОСОБА_1 у цій справі ґрунтується на припущеннях,а відповідно до ст.62 Конституції України усі сумніви тлумачаться на користь особи,яка притягається до відповідальності.

Отже,апеляційну скаргу необхідно задовольнити,скасувати постанову суду та закрити провадження на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події і складу правопорушення.

Керуючись ст.ст.247,294КУпАП, суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И В:

Поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Глибоцького районного суду Чернівецької області від 22 жовтня 2024 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Глибоцького районного суду Чернівецької області від 22 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_1 скасувати, а провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Чернівецького

апеляційного суду О.О.Дембіцька