ПОСТАНОВА

Справа № 137/1547/24

09 січня 2025 р. 3/137/14/25

Суддя Літинського районного суду Вінницької області Гопкін П.В., розглянувши матеріали, що надійшли від Відділу поліції № 3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , за ч.1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

15.10.2024 о 21 год 29 хв по вул. Пирогова, 17, в с-щі Літин Вінницького району Вінницької області водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Audi A6, д.н.з. НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, порушення мови. Від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився в повному обсязі у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу. Подія фіксувалась на безперервну відеофіксацію нагрудних портативних відеореєстраторів.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП, тобто відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 до судового засідання не з`явився.

Захисниця останнього адвокат Герасимчук А.С. (уповноважена діяти на підставі договору про надання професійної правниної допомоги від 30.10.2024 (а.с. 21) ордер серії АВ № 1162707 від 30.10.2024 (а.с. 22 зв.) повідомила, що її підзахисний служить у Збройних Силах України та немає можливості прибути до судового засідання. Не заперечила проти проведення засідання у відсутність її підзахисного.

Щодо суті інкримінованого правопорушення зазначила на ряд порушень, які як на її думку мали місце при складенні адміністративного матеріалу відносно ОСОБА_1 , зокрема:

1. Відсутність законних підстав для зупинки: Поліцейський не мав підстав для зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 , оскільки не було зафіксовано жодних порушень ПДР.

2. Рішення Вінницького міського суду: Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за порушення правил ПДР, була скасована 10.12.2024, відтак вважає, що це підтверджує неправомірність дій поліції.

3. Недотримання процедури з боку поліції: Відеофіксація процесу зупинки не є безперервною, що суперечить вимогам інструкцій та не може бути допустимим доказом.

4. Відсутність свідків при огляді на стан сп`яніння: Поліцейський не залучив двох свідків при проведенні огляду, що є обов`язковим відповідно до законодавства та робить огляд недійсним.

5. Неправомірність складання протоколу: Протокол про адміністративне правопорушення був складений на підставі неналежних доказів, що усунули законність його винесення.

6. Відсутність підстав для притягнення до адміністративної відповідальності: Вважає, що всі докази, на яких базуються звинувачення, не відповідають вимогам законодавства, що автоматично скасовує можливість притягнення ОСОБА_1 до відповідальності.

Відтак просила провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, про що надала у засіданні письмовий екземпляр клопотання про закриття провадження у справі (а.с. 63-72).

Також 09.01.2024 адвокатом Герасимчук А.С. долучено рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10.12.2024 відповідно до якого задоволено адміністративний позов та скасовано постанову серії ЕНА №3272240 від 15.10.2024, винесену інспектором 1 взводу 1 роти 1 батальйону УПП у Вінницькій області лейтенантом поліції Токар Лілією Вікторівною, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн. та закрито провадження в справі про адміністративне правопорушення. Рішення набрало законної сили 21.12.2024. (а.с. 59-62)

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, приходжу до висновку, що винуватість ОСОБА_1 в інкримінованому йому правопорушенні, передбаченому ч.1 ст. 130 КУпАП повністю підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 151537 від 15.10.2024 (а.с. 2).

На відеозаписі за назвою «15_10_2024 - Мрачковський ЕПР1 151537 ( ОСОБА_2 ) » котрий знаходяться на компакт-диску в матеріалах справи (а.с. 8) підтверджується обставина того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом. А на 16:32 хв. Відеозапису за назвою ««15_10_2024 - Мрачковський ЕПР1 151537 (Токар)» зафіксованого його відмову від проходження огляду.

Щодо клопотання про закриття провадження у справі.

У своєму клопотанні захист посилається на підстави зупинки та їх законність та вважає, що оскільки працівник поліції зупинив особу безпідставно, всі подальші дії щодо нього, зокрема вимога пройти огляд на стан сп`яніння та складання протоколу про адміністративне правопорушення, не можуть вважатися законними. Твердження захисту про те, що у поліцейських не було законної підстави для зупинки транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 , оцінюються критично з огляду на наступне.

Посилання захисту на рішення суду про скасування постанови (а.с. 59-62) є хибним, оскільки з дослідженого рішення випливає, що суд, розглянувши матеріали справи, встановив відсутність будь-яких доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП. У зазначеному рішенні не спростовувалася обставина того, що останній керував транспортним засобом.

Відеоматеріал, долучений до адміністративної справи, зокрема на 00:42 хв. запису під назвою «15_10_2024 - Мрачковський ЕПР1 151537 (Токар)» (а.с. 8), підтверджує, що ОСОБА_1 перебував за кермом. Крім того, перед цим автомобіль рухався. Будь-яких заперечень щодо керування транспортним засобом ОСОБА_1 та його захисник не висловлювали. Тобто факт його керування транспортним засобом є доведеним.

На 14:30 хв. відеозапису «15_10_2024 - Мрачковський ЕПР1 151537 (Токар)» інспектор поліції повідомляє про ознаки, за якими вважає, що ОСОБА_1 має ознаки сп`яніння. А на 16:32 хв. відеозапису ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду, після того як інспектор поліції повідомив йому, що (пряма мова) «якщо Ви впевнені, що не вживали, то прилад нічого не покаже».

Таким чином, доводиться також і той факт, що ОСОБА_1 відмовився пройти огляд після тривалого та детального роз`яснення про процедуру та наслідки огляду.

Щодо інших заперечень захисту, викладених у клопотанні про закриття провадження у справі, приходжу до висновку, що вони мають формальний характер і не впливають на встановлення чи спростування винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, адже справа про адміністративне правопорушення розглядається судом лише в межах складеного протоколу про правопорушення, тобто в межах фактичних обставин, викладених у протоколі.

Відтак вважаю, що дії захисту спрямовані на уникнення адміністративної відповідальності шляхом закриття провадження у справі, що прямо не заборонено законом.

Також варто врахувати позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відповідно до ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Також враховано рішення ЄСПЛ від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'HalloranandFrancis v. the United Kingdom), заяви №15809/02 і №25624/02), де Суд наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі», а тому ОСОБА_1 , як водій транспортного засобу, крім передбачених законодавством України прав, має ще й певні обов`язки, яких необхідно дотримуватися при експлуатації транспортного засобу за будь-яких обставин.

Вважаю за необхідне зазначити, що при усій видимій нетерпимості суспільства до водіїв у нетверезому стані розвернулась майже юридична кампанія по покроковому роз`ясненню, як уникнути відповідальності за керування автотранспортом у нетверезому стані. Відшукуються будь-які "дірки" в і так застарілому, непродуманому, явно «популістському» законодавстві про притягнення до адміністративної відповідальності за керування в нетверезому стані. Усі можливості недомовки, неточності законодавства про адміністративну відповідальність, проблеми з доказуванням у справах про адміністративні правопорушення, використовуються адвокатами та особами, які притягуються до відповідальності за керування в нетверезому стані для уникнення такої відповідальності.

Оскільки встановлено подію правопорушення та встановлено склад, що відповідає вимогам законодавства, а відтак підстави для закриття провадження у справі відсутні.

Дослідивши клопотання про закриття провадження у справі, заслухавши пояснення адвоката Герасимчук А.С., матеріали справи, приходжу до висновку, що ОСОБА_1 слід визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та призначити йому адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП, особою, на яку накладено адміністративне стягнення, сплачується судовий збір. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, розмір судового збору становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З огляду на викладене вище, з ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір у розмірі 0,2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605,60 грн.

Керуючись ст. 40-1, ч. 1 ст. 130, ст. 283, ст. 284 КУпАП, ст. 4 Закону України «Про судовий збір»,

ПОСТАНОВИВ:

Визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та призначити йому адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави Україна судовий збір у розмірі 0,2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605,60 грн.

Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя: Гопкін П. В.