Провадження №3/592/42/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2025 року м.Суми

Суддя Ковпаківського районного суду м. Суми Бичков Ігор Геннадійович, розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , яка працює на посаді електрозварювальника АТ СМНВО-Інжинірінг , РНОКПП НОМЕР_1 , -

В С Т А Н О В И В :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 137055, 23.10.2024 року о 07 годині 00 хвилин ОСОБА_1 за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , перебуваючи з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, вчинив стосовно своєї матері ОСОБА_2 домашнє насильство, а саме: дії психологічного характеру, чим ображав нецензурною лайкою, чим завдав психологічних страждань, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю ОСОБА_2 , чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (вхідний № 42141/24 від 01.11.2024 року) (а. п. 1) .

В судовому засіданні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 свою вину у вчиненні ним зазначеного адміністративного правопорушення не визнав, пояснивши про те, що 23.10.2024 року близько 07 години 00 хвилин, перебуваючи за місцем свого проживання, не вчиняв будь-яких дій, направлених на вчинення домашнього насильства стосовно своєї матері ОСОБА_2 . Крім того, в стані алкогольного сп`яніння він не знаходився, нецензурною лайкою в сторону матері не висловлювався. Саме мати почала сваритись із ним через курку, яку співмешканка ОСОБА_1 повернула вранці його матері ОСОБА_2 . Він просив провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, щодо нього ОСОБА_1 закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В судове засідання ОСОБА_2 не прибула, про місце, дату та час судового засідання з розгляду справи про адміністративне правопорушення була повідомлена належним чином. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи в її відсутність нею до суду подано не було, про причини свого неприбуття в судове засідання нею суд суд повідомлено не було.

Вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно ч. 1 ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, а згідно положенням ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України Про міжнародні договори України та ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини усталена судова практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Провадження в справах здійснюється на основі суворого додержання законності (ч. 2 ст. 7 КУпАП) і його завданнями є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245 КУпАП) .

Відповідальність за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП настає за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо) , внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Домашнє насильство, згідно Закону України Про запобігання та протидію домашньому насильству це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Водночас, домашнє насильство характеризується такими ознаками: - умисність (з наміром досягнення бажаного результату) ; - спричинення шкоди; - порушення прав і свобод людини; - значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.

Для наявності складу адміністративного правопорушення щодо вчинення домашнього насильства є обов`язковим одночасне існування вищевказаних ознак, у разі відсутності хоча б однієї із ознак дії особи не можна розцінювати як насильство.

Суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, можуть бути як члени однієї сім`ї відповідно до визначеного поняття члена сім`ї у Законі України Про запобігання та протидію домашньому насильству , так і інші родичі та особи, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання.

Особа, яка постраждала від домашнього насильства особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Ст. 21 Закону України Про запобігання та протидію домашньому насильству передбачено, що постраждала особа має право, зокрема, на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства.

Однак, особливо важливо розрізняти поняття сварка , конфлікт , насильство .

Особливостями ознак домашнього насильства є: - наявність патерну (повторювані в часі інциденти множинних видів насильства) ; - системна основа; - повна влада та контроль над постраждалою особою; - насильницькі дії у відносинах між близькими людьми.

Якщо вже є одна з форм домашнього насильства, висока ймовірність того, що й інші форми насильства можуть розвиватися.

Конфлікт (лат. conflictus зіткнення, сутичка) зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження та крайнє загострення суперечностей, що призводить до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.

Таким чином, виходячи з граматичного тлумачення диспозиції ст. 173-2 КУпАП, орган поліції зобов`язаний при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, зазначати конкретно в чому саме полягало психологічне насильство, що прямо витікає з диспозиції статті (погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, тощо) і це є обов`язковим.

Суб`єктивна сторона даного адміністративного правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Доказами в справі є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які установлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків тощо (ч. 1 ст. 251 КУпАП) , а обов`язок щодо їх (доказів) збирання покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених законом (ч. 2 ст. 251, ст. 255 КУпАП) .

Порядок збору та процесуального закріплення доказів визначений законодавством України про адміністративні правопорушення, а тому, як доказ, протокол про адміністративне правопорушення може бути використаний у відповідній справі тільки в тому випадку, якщо він складений в порядку та з джерел, передбачених законом.

При цьому у справі протокол є не тільки джерелом доказів, але й виступає ще й як юридичний документ акт (процесуальна дія і процесуальне рішення компетентної особи, яка уповноважена його складати) , який свідчить про порушення компетентною особою поліції справи про адміністративне правопорушення, тому він є не тільки обов`язковим процесуальним документом, але і займає ключове положення серед інших джерел (доказів) .

Згідно ст. ст. 279, 280 КУпАП справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатись у межах тих обставин, які зазначені у протоколі про таке порушення. Суддя не вправі вийти за межі протоколу та самостійно розширити фабулу (об`єктивну сторону) адміністративного правопорушення, зазначену у протоколі, чи вказувати на кваліфікуючі ознаки правопорушення, які не зазначались у протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки це істотно порушує право особи на захист та не узгоджується з усталеною судовою практикою Європейського суду з прав людини (рішення від 30.05.2013 року у справі Малофєєва проти Росії (Malofeyeva v. Russia ) , заява № 36673/04) ; рішення від 20.09.2016 року у справі Карелін проти Росії (Karelin v. Russia ) , заява № 926/08) , згідно якій, у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом) .

Складений відносно ОСОБА_1 протокол має суттєві недоліки, зокрема, не містить даних про вчинення ним дій, які містять обов`язкові ознаки об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме: не містить жодних відомостей про те, що діяння було фактично вчинено, а також не містить жодних відомостей про те, що, внаслідок вчиненого діяння, могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілої ОСОБА_2 .

Перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння, як про це зазначено в протоколі, жодним чином не підтверджується наявними та допустимими доказами. Дослідження на стан сп`яніння газоаналізатором чи направлення до медичної установи з проведення дослідження на стан алкогольного сп`яніння не проводились.

Наявні в матеріалах справи інші докази, зокрема, письмові пояснення ОСОБА_2 , відповідно до яких її син ОСОБА_1 , за викладених в протоколі про адміністративне правопорушення обставин, вчинив сімейну сварку, в ході якої висловлювався в її сторону словами нецензурної лайки, на переконання суду, є явно недостатніми для визнання винуватості ОСОБА_1 у вчиненні домашнього насильства.

Будь-яких доказів щодо неправомірних дій ОСОБА_1 , що завдали або могли завдати шкоди моральному здоров`ю його матері ОСОБА_2 , матеріали справи не містять, а сам по собі факт певної конфліктної ситуації ще не свідчить про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Відповідно ст. 8 Конституції України в Україні визнається та діє принцип верховенства права.

Норми Конституції України є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Основного Закону усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою Європейського суду з прав людини, згідно якій доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом (п. 43 рішення від 14.02.2008 року у справі Кобець проти України (Kobets v. Ukraine ) , з відсиланням на п. 282 рішення у справі Авшар проти Туреччини (Avsar v. Turkey ) .

Згідно вказаній позиції Європейського суду з прав людини розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення .

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки належних, достовірних і допустимих доказів, яких було б достатньо для визнання його винним у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення, в судовому засіданні встановлено не було.

Зважаючи на викладене, провадження у справі підлягає закриттю на підставі ст. ст. 247, 284 КУпАП.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 173-2, 247, 283, 284 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, щодо ОСОБА_1 , закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч. 2 ст. 287 КУпАП, до Сумського апеляційного суду через Ковпаківський районний суд м. Суми.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Суддя І.Г. Бичков