Справа №: 297/8/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2025 року м. Берегове

Суддя Берегівського районного суду Закарпатської області Гецко Ю. Ю., розглянувши матеріали, що надійшли з Берегівського районного відділу поліції ГУНП в Закарпатській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України,

за ст. ст. 122-2 та ч.1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

Згідно протоколів серії ЕПР1 № 209180 та ЕПР1 № 209170 від 31 грудня 2024 року, поліцейським було складено відносно ОСОБА_1 два адміністративні протоколи по причині того, що ОСОБА_1 30.12.2024 року, о 23:39 годині в с. Сільце по вулиці Центральній керуючи автомобілем марки «Форд Транзіт», реєстраційний номер « НОМЕР_1 » не виконав вимогу поліцейського про зупинку яка була здійснення шляхом увімкнення проблискових маячків синього та червоного кольору та спеціального звукового сигналу. Під час складання протоколу було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, від проходження медичного освідчення відмовився.

ОСОБА_1 в судовому засіданні свою вину визнав частково, розкаявся у тому що не зупинився на вимогу поліцейського, та повідомив у своє виправдання, що не зупинився одразу оскільки із-за конструктивних особливостей транспортного засобу не одразу побачив, а потім був вимушений протягнути транспортний засіб оскільки на даному відрізку дороги здійснювати зупинку було заборонено. Просив суд об`єднати всі протоколи в одне провадження. Стосовно алкогольного сп`яніння то повністю заперечив свою вину, пояснив, що працівник поліції без обґрунтування наявності будь-яких ознак сп`яніння запропонував йому пройти медичне освідчення без конкретизації на місці чи в закладі охорони здоров`я, при цьому зауважив, що він має повне право відмовитися від проходження, однак інспектор не роз`яснив йому, що відмова потягне за собою вчинення правопорушення.

Перевіривши матеріали справи, а саме протоколи про адміністративне правопорушення, усні пояснення ОСОБА_1 , вважаю, що дії останнього за ст.. 122-2 КУпАП кваліфіковано вірно.

Винність ОСОБА_1 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди повністю підтверджується матеріалами справи та показами самого ОСОБА_1 ..

Стосовно обвинувачення ОСОБА_1 у відмові від проходження медичного освідчення то суд не може погодитися з даним обвинуваченням виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч. 2 та ч. 3 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів.

п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», передбачає, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст.130 КУпАП, судам слід враховувати, що відповідальність за ст.130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Стан сп`яніння встановлюється шляхом огляду правопорушника, який проводить згідно з Інструкцією про порядок направлення громадян для огляду на стан сп`яніння в заклади охорони здоров`я та проведення огляду з використанням технічних засобів.

Суд дослідив наявні відеозаписи з місця зупинки і зазначив: «Як встановлено матеріалами справи, працівниками поліції не було задокументовано та не доведено фактів порушення водієм ПДР, які б відповідно до статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» давали право працівникам поліції здійснити зупинку транспортного засобу». При цьому суд звертає увагу, що на відеозаписі водій поводив себе адекватно, будь-які ознаки сп`яніння були відсутні.

Таким чином на ОСОБА_1 складено протокол без належних та допустимих доказів які би могли повести його вину в інкримінованому правопорушенні.

Аналогічної позиції дотримується і Верховний Суд, викладеною у постанові від 15.03.2019 року у справі №686/11314/17.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення, за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.п.21-22 рішення у справі «Надточій проти України», п.33 рішення у справі «Гурепка проти України»), що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку у цій справі представляє особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростованих презумпцій.

Тобто, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Аналогічна норма міститься й в статті 62 Конституції України.

Таким чином, проведення огляду на стан алкогольного спяніння алкотестером тільки в закладі охорони здоровя без освідчення на місці зупинки іде в супереч інструкції та вказує на незаконні дії поліцейського.

Такі дії поліцейського дають підстави вважати, що ніякого правопорушення на місці не було і доказів цьому не має (відсутня подія та склад адміністративного правопорушення). При порушеному порядку притягнення до адміністративної відповідальності та порядку зібрання доказів, зокрема порядку складення протоколу про адміністративне правопорушення справа про притягнення до адміністративної відповідальності підлягає закриттю.

Відповідно до Рішення Конституційного суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010, фактичні дані або будь-які інші докази, одержані в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо є неналежними доказами.

В судовому засіданні достеменно встановлено, що ОСОБА_1 на місці зупинки не освідчувався, оскільки будучи впевненим зі слів інспектора про наявність законної підстави для відмови від освідчення, ознак алкогольного сп`яніння не виявлено, даних які заперечували покази ОСОБА_1 в матеріалах справи відсутні, і відповідно не спростовують показів останнього що в свою чергу не доводять вини ОСОБА_1 , у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

На підставі зазначеного суд приходить до висновку, що докази наявні в матеріалах справи не можуть визнатися належним, допустимим, достовірними та такими, які узгоджуються із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», і які свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП., а тому суд вважає, що провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП підлягає закриттю у відповідності до п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 36 ч. 2 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги характер вчинених правопорушень, даних про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, ступінь його вини, обставини передбачені ст. ст. 34, 35 КУпАП, вважаю, що міра відповідальності, яка буде необхідною і достатньою для виховання порушника є адміністративне стягнення у вигляді штрафу передбаченого санцією ст.. 124 КУпАП.

Відповідно до ст.40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Керуючись ч. 2 ст. 36, ст. 124, ч.1 ст.130, ст. 283, п. 2 ст. 284 КУпАП,

постановив:

Адміністративні матеріали у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під номерами проваджень 297/8/25 (3/297/133/25) та 297/9/25 (3/297/134/25) об`єднати в єдине провадження та присвоїти номер провадження 297/8/25.

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 винним у вчиненні правопорушень передбачених ст. 122-2 КУпАП та накласти на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 153 (сто п`ятдесят три) гривні.

Провадження в адміністративній справі відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в користь держави 605 гривень 80 коп. судового збору.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності протягом десяти днів з дня винесення постанови через цей суд до Закарпатського апеляційного суду.

Суддя Юрій ГЕЦКО