ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 33/818/ 281 /25 Суддя суду апеляційної інстанції: Курило О.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 січня 2025 року Харківський апеляційний суд у складі: судді судової палати з розгляду кримінальних справ Курила О.М., при секретареві Маленку В.В., з участю особи притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , з участю його захисника Мельниченка Є.О., за умови, що всі учасники належним чином повідомлені про розгляд даної справи і ні від кого з них не надійшло заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи з поважних причин, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові, в режимі відеоконференції, справу за апеляційною скаргою захисника правопорушника на постанову Дзержинського районного суду м.Харкова від «01» 10 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаною постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік та стягнуто судовий збір в розмірі 605,60 коп.

Судом першої інстанції встановлено, що 19 червня 2024 року о 22:50 год у м. Харкові по вул. Клочківській, 319, водій ОСОБА_1 керував транспортним Mercedes-Benz V250, державний номерний знак НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, порушення мови. Від огляду на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest 6820 та в закладі охорони здоров`я КНП ХОР «ОКНЛ» за адресою: м. Харків, вул. Ахієзерів, 18А, у відповідного лікаря-нарколога відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи, суд першої інстанції вважає, що винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, знайшла своє повне підтвердження в суді та підтверджується наступними доказами:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 902399 від 19 червня 2024 року, яким зафіксовано факт порушення п. 2.5 ПДР України;

- Актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 19 червня 2024 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1 , у якого виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, порушення мови, відмовився від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів Drager Alcotest 6820 ARHF-0024;

- Направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 19 червня 2024 року, з якого вбачається, що у ОСОБА_1 виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, порушення мови. Огляд в КНП ХОР «ОНКЛ» не проводився;

- відеозаписом правопорушення зі стаціонарного відеореєстратора, на якому зафіксовано факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом Mercedes-Benz V250, державний номерний знак НОМЕР_2 , та відеозаписом з портативних нагрудних відеореєстраторів (БК № 472309, 475937, 471778), на якому зафіксовано, що поліцейський встановив у водія ОСОБА_1 наявність ознак алкогольного сп`яніння, висунув законну вимогу пройти огляд з метою визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціального технічного засобу Drager Alcotest, яка була проігнорована водієм. Після цього водію було запропоновано пройти медичний огляд з метою визначення стану алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я КНП ХОР «ОКНЛ», проте водій і цю вимогу проігнорував, у зв`язку з чим водієві було повідомлено про те, що відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП у зв`язку з порушенням п. 2.5 ПДР України На відеозапису зафіксовано, як інспектор патрульної поліції неодноразово пропонував ОСОБА_1 пройти огляд з метою визначення стану сп`яніння та роз`яснював наслідки відмови від такого огляду, в тому числі наслідки вчинення дій, які будуть розцінені як відмова пройти огляд, однак ОСОБА_1 протягом тривалого часу не виконував законну вимогу інспектора патрульної поліції щодо проходження огляду з метою визначення стану сп`яніння, внаслідок чого в присутності ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП;

- рапортом інспектора УПП в Харківській області Владислава Черняка від 19 червня 2024 року.

Таким чином, суд першої інстанції визнав ОСОБА_1 винним в порушенні вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції захисник Мельниченко Є.О. подав апеляційну скаргу разом із запереченнями, яка містить прохання про скасування постанови Дзержинського районного суду м.Харкова від «01» 10 2024 року та закрити провадження у справі.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги апелянт просить залишити право керування ОСОБА_1 , обмежившись штрафом.

Крім того, було подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції.

Позиції учасників апеляційного провадження

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції особа, що притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисник Мельниченко Є.О. підтримували клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції та вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, зазначили, що водій ОСОБА_1 є волонтером, тому просили не позбавляти права керування транспортними засобами.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

З метою необмеження доступу до правосуддя суд апеляційної інстанції вважає за необхідне задовольнити клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції та вважати пропущений строк таким який пропущений із поважних причин.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, повинен належним чином з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи по суті. Постанова судді, згідно ст.283 КУпАП, має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Положення ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Слід також звернути увагу, що відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.

Ст. 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що 06 11 2024 року Харківський апеляційний суд у складі головуючого судді Курила О.М. виніс постанову, якою апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Шматько Т.М. залишено без задоволення, а постанову Дзержинського районного суду м.Харкова від 01 10 2024 року без змін.

Додатково судовим розглядом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 902399 19 червня 2024 року о 22:50 год у м. Харкові по вул. Клочківській, 319, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Mercedes-Benz V250, державний номерний знак НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, порушення мови.

Від огляду на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest 6820 та в закладі охорони здоров`я КНП ХОР «ОКНЛ» за адресою: м. Харків, вул. Ахієзерів, 18А, у відповідного лікаря-нарколога відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції суд додатково та повторно дослідив відеозапис, що долучений до матеріалів справи, на якому вбачається факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом Mercedes-Benz V250, державний номерний знак НОМЕР_2 та на вимогу працівників поліції водій ОСОБА_1 не зупинявся, аргументуючи тим, що його осліпили фарами та він не бачив патрульний автомобіль. При спілкуванні працівники поліції виявили у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння та запропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. При перегляді відеозапису, що долучений до матеріалів справи, водій ОСОБА_1 хоча й чітко не висловив відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, але своїми діями намагався уникнути проходження відповідного огляду, тому суд апеляційної інстанції вбачає в діях водія ОСОБА_1 відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Суд апеляційної інстанції ставиться критично до наданих пояснень захисника та правопорушника ОСОБА_1 щодо перебування останнього у статусі волонтера, адже жодних відомостей щодо себе працівникам поліції не надав, не повідомив працівників поліції, що займається волонтерською діяльністю та ця діяльність пов`язана із використанням права керування транспортними засобами.

Суд звертає увагу, що хоч і питання щодо перебування водія ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння працівниками безпосередньо при його зупинці не вирішується, однак відповідно до відеозапису, протягом 30 хвилин спілкування із працівниками поліції ніяких претензій до ОСОБА_1 щодо підозри перебування останнього у стані сп`яніння не виникало.

Однак незважаючи на це він демонстративно не повідомляє поліцейським ні свої анкетні даті, не передає й інші документи які просять у нього поліцейські.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що протокол про адміністративне правопорушення складався внаслідок саме відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим останній порушив вимоги п.2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність за ст.130 КУпАП.

Відповідно до поданої апеляційної скарги та пояснень захисника Мельниченка Є.О., сторона захисту не ставить питання про відсутність вини в діях водія ОСОБА_1 , а лише просить залишити штраф та не позбавляти права керування транспортними засобами, що на момент розгляду даної апеляцій даної апеляційної скарги свідчить про згоду із вчиненим правопорушенням.

Статтею 25 КУпАП передбачено, що позбавлення права керування транспортними засобами можуть застосовуватися як основні, так і додаткові адміністративні стягнення.

За одне адміністративне правопорушення може бути накладено основне або основне і додаткове стягнення.

Відповідно до частини 1 статті 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно з частиною 2 статті 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Зазначені обмеження законодавцем встановлені з урахуванням суспільної небезпеки адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 130 КУпАП, яке відноситься до правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а тому пом`якшуючи обставини при накладенні адміністративного стягнення на правопорушника, апеляційним судом не враховуються.

Санкція частини 1 статті 130 КУпАП передбачає накладення на водіїв штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, та не містить альтернатив щодо застосування адміністративного стягнення.

Отже, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП встановлено основне і додаткове стягнення у вигляді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами.

Позбавлення права керування транспортними засобами має відповідати загальній меті будь-якого адміністративного стягнення, передбаченій ст.23 КУпАП. У контексті розглядуваного питання особливої уваги набуває досягнення мети адміністративного стягнення щодо запобігання вчиненню нових адміністративних правопорушень як особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, так і іншими особами, з дотриманням засади справедливості та принципу рівності всіх перед законом. Так, внаслідок порушення особою, незалежно від наявності чи відсутності у неї посвідчення подія, правил дорожнього руху або експлуатації транспорту створюється реальна небезпека для життя і здоров`я інших осіб та спричиняється відповідна шкода, а тому додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами в окремих випадках є необхідним з метою попередження спричинення такою особою шкоди здоров`ю чи навіть смерті іншим особам через порушення нею правил дорожнього руху в майбутньому, а також для дієвого впливу на сприйняття суспільством, у тому числі іншими водіями.

Застосовуючи такий вид адміністративного стягнення, передбачений санкцією ч.1 ст. 130 КУпАП, як штраф з позбавленням права керування транспортним засобом строком на один рік, суд першої інстанції враховував характер вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, те, що його дії характеризуються умисною формою вини, складають підвищену суспільну небезпечність, становлять небезпеку дорожньому руху та несуть загрозу для життя і здоров`я його учасників.

З вище зазначеного випливає, що інші доводи та пояснення захисника в апеляційній скарзі є безпідставними та не обґрунтованими.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст.ст. 1,7,25,33,38,294,295 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ :

Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, - задовольнити, поновивши вказаний строк, як пропущений з поважних причин.

Постанову Дзержинського районного суду від «01» 10 2024 року по справі щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника, - залишити без задоволення.

Оскарження даної постанови в касаційному порядку у відповідності до ст. 294 КУпАП не передбачено.

Суддя Харківського апеляційного суду О.М.Курило