Справа № 156/1360/24 Провадження №33/802/76/25 Головуючий у 1 інстанції:Комзюк Н. Н.
Доповідач: Гапончук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2025 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Гапончук В.В., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Іваничівського районного суду Волинської області від 12 грудня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , громадянина України, працюючого у фармацевтичній компанії, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Визначено стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп. судового збору.

Згідно з постановою суду ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що він 18.10.2024 о 14:46 на автодорозі с. Шахтарське - с. Бужанка керував транспортним засобом Форд Фокус, д.н.з. НОМЕР_2 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, які не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КпАП України.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що не згідний з постановою суду першої інстанції у зв`язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, а також через порушення норм матеріального та процесуального права. Повністю заперечує факт керування транспортним засобом та вважає в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України. Зокрема, доданий до матеріалів справи відеозапис не є безперервним та не може бути допустимим доказом у справі, оскільки не відображає відомостей про вчинення правопорушення.

Апелянт просить скасувати постанову Іваничівського районного суду Волинської області від 12 грудня 2024 року та закрити провадження у справі стосовно нього у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши ОСОБА_1 , доходжу наступного висновку.

Відповідно до приписів ч. 7 ст. 294 КпАП України, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КпАП України, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції дотримався всіх вказаних вимог закону, оскільки встановив обставини, які мають значення для об`єктивного та всебічного розгляду справи.

Під час апеляційного перегляду оскарженої постанови, апелянтом в його апеляційній скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо його винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України.

Незважаючи на позицію ОСОБА_1 , про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України, його вина підтверджується зібраними у справі і перевіреними доказами, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №153455 від 18.10.2024; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у якому зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , направляється до КНП «Нововолинська ЦМЛ», у зв`язку з виявленими ознаками сп`яніння, огляд не проводився; відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції та іншими письмовими доказами.

Аналізуючи відомості цих доказів у справі, апеляційний суд дійшов висновку, що вони узгоджуються між собою та беззаперечно свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України.

Перш за все, апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи апелянта про те, що працівники поліції не зупиняли його транспортний засіб (автомобіль був запаркований), оскільки причини та обставини зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , не підлягають встановленню, так як предметом доказування в межах цієї справи є саме фактичні дані щодо відмови особи, яка керує транспортним засобом пройти у встановленому законом порядку огляд на стан сп`яніння після виявлення ознак наркотичного сп`яніння.

Поміж тим, на відеозаписі з відеореєстратора, доданому до матеріалів справи, чітко зафіксовано рух автомобіля марки Форд Фокус, д.н.з. НОМЕР_2 аж до моменту зупинки на узбіччі (працівники поліції деякий час рухались позаду вказаного транспортного засобу).

Крім того, у справі відсутні дані про оскарження ОСОБА_1 дій поліцейських щодо правомірності зупинки транспортного засобу, та результати такого оскарження.

Статтею 130 КпАП України встановлено відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України, у даному випадку полягає у відмові особи, яка здійснювала керування транспортним засобом та якій працівник поліції висловив вимогу пройти огляд на стан сп`яніння.

Таким чином, попри наявність у водія обов`язку пройти огляд на стан сп`яніння на вимогу поліцейського, особа також може відмовитися від його виконання. Така відмова може відбутися і на місці зупинки транспортного засобу, і в медичному закладі. Оскільки ОСОБА_1 є водієм, а тому презумується його знання Правил дорожнього руху України, своїх обов`язків як водія, а також наслідків не виконання таких обов`язків.

Посилання апелянта про те, що відсутній безперервний відеозапис з бодікамер поліцейських із місця події, тому його не можна вважати належним та допустимим доказом по справі апеляційний суд не бере до уваги, оскільки обставини вчинення та документування правопорушення на відеозаписі в достатній мірі зафіксовані. Зокрема, зафіксовано виявлення ознак наркотичного сп`яніння у ОСОБА_1 , вимогу працівників поліції пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, відмову ОСОБА_1 від проходження згаданого огляду та відсторонення його від керування транспортним засобом.

До того ж, судом першої інстанції правильно акцентовано увагу, що у даному випадку відеозаписи не є єдиним доказом у справі, а сам відеозапис не містить ознак монтажу чи інших недоліків, які б давали суду підстави для визнання його недопустимим доказом.

Крім того, на відеозаписі зафіксовано ознайомлення ОСОБА_1 з протоколом про адміністративне правопорушення стосовно нього за ч. 1 ст. 130 КпАП України, з чим останній був згідний та не висловлював жодних заперечень щодо викладених в протоколі обставин правопорушення. Більше того, ОСОБА_1 власноручно в протоколі поставлено підпис у відповідних графах, акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів.

Всі інші доводи апеляційної скарги судом апеляційної інстанції оцінюються критично, оскільки наявними в матеріалах справи доказами не підтверджуються, мають формальний характер та зводяться до власної оцінки фактичних обставин справи та зібраних у справі доказів, при цьому, апелянт оцінює ці докази вибірково, ігноруючи при цьому їх сукупність.

Отже, всупереч доводам апеляційної скарги, висновки суду першої інстанції про встановлення вини водія ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України, ґрунтуються на підставі повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції не встановлено, як не встановлено істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржена постанова суду першої інстанції про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КпАП України є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КпАП України,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Іваничівського суду Волинської області від 12 грудня 2024 року стосовно ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського

апеляційного суду В. В. Гапончук