1Справа № 335/8414/24 3/335/4/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2025 року м. Запоріжжя

Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Романько О.О., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності у відношенні

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працює, ДПОП ОШБ НПУ «Лють», який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий Вільнянським РС УДМС України в Запорізькій області від 31.08.2016, рнокпп НОМЕР_2 , посвідчення водія серії НОМЕР_3 від 25.03.2023 видане ТСЦ 2341 (додаток Дія), тел. НОМЕР_4 ;

за ч. 2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №809597 від 17.07.2024 ОСОБА_1 17.07.2024 о 02 год. 52 хв. в м. Запоріжжі, на перехресті пр. Соборного/вул. Вячеслава Зайцева, керував транспортним засобом «Plymouth acclaim», д.н.з. НОМЕР_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законодавством порядку у медичному закладі у лікаря нарколога та підтверджується висновком медичного закладу № 6637 від 17.07.2024.

Про повторність попереджений. Від керування транспортного засобу відсторонений шляхом паркування транспортного засобу без порушень ПДР України, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП.

На підставі вищевикладеного щодо ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення: серії ААД № 809597 від 17.07.2024 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП

29.11.2024 у судовому засіданні ОСОБА_1 винним себе не визнав, вказав, що йому не пред`явили результати його обстеження на стан алкогольного сп`яніння, з висновком, який був складений категорично не згоден. Вказав на те, що тієї ночі його військовий товариш потребував медичної допомоги, тому він його доправляв до медичного закладу. Поведінка його дійсно була збуджена, але обумовлена обставинами, які сталися до зупинення поліцейськими авто під його керуванням та подальшою зухвалою поведінкою самих поліцейських. Певні особливості в його поведінці пояснюються отриманими ним під час військової служби травмами, що підтверджується медичними документами, які ним долучені до справи.

12.12.2024 від адвоката Фофанова Я.Л. надійшло заперечення по справі, відповідно до якого просили закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 ..

В запереченні захисника зазначено, що відеофайл з бодікамери працівника поліції №809597(1)_01 на 45 хв. 58 сек. фіксує фотографування працівником поліції на особистий телефон покази з проведеного обстеження за допомогою алкотеста ОСОБА_1 в КНП «Обласний клінічний заклад психоневрологічної допомоги та соціально значущих хвороб» ЗОР 17.07.2024р., що є грубим порушенням діючого законодавства України та є підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності даного працівника поліції. Потім з 45хв. 58 сек. по 46 хв. 46 сек. зафіксована відправка зазначеного фото та зберігання з показами алкотеста іншому приватному абоненту через засоби електронного зв`язку. Здійснені інспекторами на приватні телефони відеозаписи не можуть бути допустимими доказами у справах про порушення ПДР. Перелік дозволених для застосування технічних пристроїв, а також вимоги щодо їх використання викладені в Інструкції із застосування органами поліції технічних приладів, що мають функції фото, кінозйомки, відеозапису, затвердженій наказом МВС України від 18.12.2018 №1026.

Ця Інструкція містить чіткий перелік пристроїв, за допомогою яких працівникам поліції надано право проводити відеофіксацію. Зокрема, дозволено застосовувати портативні відеореєстратори на форменому одязі поліцейського, встановлені відеореєстратори на службових транспортних засобах, стаціонарні відеокамери в цілодобовому режимі. Є навіть в переліку системи відеозапису на безпілотних літальних апаратах.

Проте в даному переліку відсутні такі пристрої фото- чи відеофіксації як «мобільні телефони» чи «смартфони». Тим більше приватні. Отже, Інструкція №1026 не надає право поліцейським здійснювати відеофіксацію порушень ПДР чи процедуру розгляду адміністративних справ власними мобільними телефонами.

Службові прилади та карти пам`яті мають перебувати на обліку в органах МВС, зберігатись там та мати інвентарні номери. Вони повинні видаватись і повертатись суто під розписку у спеціальному журналі. Передбачено облік у спеціальних журналах навіть самих відеозаписів, заборонене будь-яке несанкціоноване їх поширення (пункти 2, 3 Розділу II Інструкції).

Таким чином, зроблені працівниками поліції відеозаписи з особистих мобільних телефонів не можуть бути належними доказами у справах про притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення ПДР. Направлення фото до іншого абоненту працівником поліції є підтвердженням винних дій саме працівника поліції та ставить під сумнів здійснену фіксацію правопорушення та його складу щодо ОСОБА_1 .

В свою чергу Висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння не містить результату проведеного дослідження та розмір алкоголю, який був зафіксований працівником КНП «Обласний клінічний заклад психоневрологічної допомоги та соціально значущих хвороб» ЗОР, а тільки констатує що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Тобто, в матеріалах справи немає підтвердження розміру алкоголю, який був би зафіксований у ОСОБА_1 , який би підтверджував склад адміністративного правопорушення в його діях.

Додатково зазначив, що ОСОБА_1 транспортував в своєму автомобілі ОСОБА_2 1999 р.н., який звертався в ніч з 16.07.20204 по 17.07.2024 до КНП «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» ЗОР після отриманої травми. Тобто, це було підставою виїзду до лікарні у комендантську годину ОСОБА_1 , що в наступному слугувало для складення протоколу про адміністративне правопорушення працівниками поліції №ААД № 809597. ( ОСОБА_2 є військовослужбовцем в/ч НОМЕР_6 ЗСУ). Він також зафіксований на бодікамеру працівника поліції в автомобілі ОСОБА_1 ..

Таким чином, захисник вважає, що матеріали справи №335/8414/24 не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували розмір алкоголю, зафіксованого при обстеженні ОСОБА_1 в КНП «Обласний клінічний заклад психоневрологічної допомоги та соціально значущих хвороб» ЗОР. Так само дії працівників поліції є протиправними та здійснені фіксації зазначеними працівникам поліції дій 17.07.2024р. не повинні прийматись судом як належні та допустимі докази при вирішенні справи по суті.

Прохав справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю складу та події адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні від 06.01.2025 як ОСОБА_1 , так і його захисник підтримали долучені письмові заперечення. Додатково захисник Фофанов Я.Л. вказав на те, що обв`язок збирання доказів винуватості особи покладено на відповідальних осіб правоохоронних органів. Разом з тим, ними було заявлено клопотання про допит свідків ОСОБА_2 та співробітника поліції, який склав протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_3 . Однак свідки до суду не з`явилися. Також, вважають, що оскільки на їх клопотання про витребування доказів з боку КНП «Обласний клінічний заклад психоневрологічної допомоги та соціально значущих хвороб» ЗОР не було надано акту медичного огляду ОСОБА_1 від 17.07.2024, то висновок про перебування останнього в стані алкогольного сп`яніння не є належним доказом такого.

Згідно ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь які фактичні дані, на основі яких орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновків експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису чи записів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

У рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати, постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Пункт 1.3 ПДР зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Пунктом 2.9 «а» Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У разі невиконання вимог п. 2.9 «а» ПДР, передбачена адміністративна відповідальність за ч.2 ст.130 КУпАП, а саме за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, вчинене повторно протягом року.

Таким чином, вищевказані вимоги закону стосуються тільки особи, яка безпосередньо керувала транспортним засобом, що свідчить про те, що факт керування транспортним засобом при розгляді справ про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.130 КУпАП повинні бути доведені сукупністю доказів, які дозволяють прийняти відповідне процесуальне рішення.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, яке інкримінується ОСОБА_1 , полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння. Суб`єктом зазначеного правопорушення є водій транспортного засобу.

Дії водія ОСОБА_1 кваліфіковані за ст. 130 ч. 2 КУпАП, як керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння, вчинене повторно протягом року. Предметом доказування винуватості особи за даним складом правопорушення є факт наявності самого керування водієм транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

На підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП України, суду надано наступні докази: протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 809597 від 17.07.2024 складений о 05 год. 37 хв.; направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції в КУ «ЗОКНД» ЗОР складене 17.07.2024 о 03 год 20 хв.; висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 17.07.2024; довідку з бази даних підсистем «Адмінпрактика» виданою інспектором відділу адміністративної практики управління патрульної поліції в Запорізькій області ДПП лейтенантом поліції Д. Подреза; рапорт поліцейського взводу 1 роти 1 батальйону 4 УПП в Запорізькій області ДПП старшого сержанта поліції А. Кострицької; пояснення ОСОБА_1 від 17.07.2024; компакт-диск з відеозаписом фіксації правопорушення.

Підстави, умови та порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння визначені ст. 266 КУпАП, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів від 17.12.2008 № 1103 (далі Порядок № 1103) та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 № 1452/735 (далі Інструкція № 1452/735).

Порядок використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції регламентований Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.12.2018 № 1026 (далі Інструкція № 1026).

Порядок оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення регламентований Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою Наказом МВС України №1395 від 07.11.2015 (далі Інструкція №1395).

Ці нормативно-правові акти передбачають два види огляду: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу і лікарем закладу охорони здоров`я.

Відповідно до п. п. 2, 3 розділу І Інструкції № 1452/735 огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Отже, поліцейський вправі пред`явити до водія транспортного засобу вимогу пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану сп`яніння за наявності підстав вважати, що водій перебуває в стані алкогольного сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Частина 2 ст. 266 КУпАП передбачає, що огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Отже, альтернативу містить фіксування процедури проведення огляду або ж відмови від такої.

Щодо оцінки аргументів сторін і досліджених судом доказів.

Щодо відсутності доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Згідно Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 18 грудня 2018 року №1026, застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення (розділ 1 п.2 п.п.1).

Включення відеореєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозапис ведеться безперервно до її завершення, при цьому в процесі включення відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Залежно від наявних режимів відеореєстратора та освітлення відеозапис здійснюється у відповідному режимі денної або нічної зйомки (розділ 3 п.2). Наведене свідчить, що з метою фіксації фактів порушення водіями Правил дорожнього руху України передбачено проведення поліцейськими відеозапису за допомогою відеореєстратора патрульної машини та нагрудних камер, які є належними та допустимими доказами, на підставі яких встановлюються фактичні обставини справи, у тому числі, доведення винуватості особи у вчиненні правопорушення.

Відповідно до п. 2 Розділу 1 Інструкції № 1026 застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення; 2) охорони громадської безпеки та власності; 3) забезпечення безпеки осіб; 4) забезпечення публічної безпеки і порядку.

Згідно з п. 2 Розділу 2 Інструкції № 1026, портативний відеореєстратор та карта пам`яті обліковуються з наданням відповідного інвентарного та номенклатурного номерів.

Відповідно до п. 5 Розділу 2 Інструкції № 1026 включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Пунктом 1 Розділу 7 Інструкції № 1026 передбачено, що під час виконання своїх повноважень поліцейським забороняються:

1) самовільне видалення відеозаписів з носіїв відеозапису, заміна цих носіїв, зміна їх системної дати та часу;

2) примусове виключення відеореєстраторів, у тому числі на вимогу сторонніх осіб.

З положень п. 1 Розділу 8 Інструкції № 1026 вбачається, що вивантаження відеозаписів з карт пам`яті портативних відеореєстраторів та відеореєстраторів, установлених на службових транспортних засобах, БпЛА, на сервер зберігання відеозаписів здійснюється шляхом приєднання карти пам`яті до спеціального обладнання в автоматичному режимі за допомогою спеціального програмного забезпечення або в інший спосіб, визначений виробником до такого сервера.

Перелік дозволених для застосування технічних пристроїв, а також вимоги щодо їх використання прописані в Інструкції із застосування органами поліції технічних приладів, що мають функції фото, кінозйомки, відеозапису, затвердженій наказом МВС України від 18.12.2018 №1026.

Ця Інструкція містить чіткий перелік пристроїв, за допомогою яких працівникам поліції надано право проводити відеофіксацію. Зокрема, дозволено застосовувати портативні відеореєстратори на форменому одязі поліцейського, встановлені відеореєстратори на службових транспортних засобах, стаціонарні відеокамери в цілодобовому режимі. Є навіть в переліку системи відеозапису на безпілотних літальних апаратах.

Проте в даному переліку відсутні такі пристрої фото- чи відеофіксації як «мобільні телефони» чи «смартфони».

Отже, Інструкція №1026 не надає право поліцейським здійснювати відеофіксацію порушень ПДР чи процедуру розгляду адміністративних справ власними мобільними телефонами.

Ще однією особливістю є те, що всі ці прилади повинні бути службовими. Тобто інспектор не може взяти для фіксації адміністративного правопорушення будь-який пристрій, навіть якщо він відповідає вказаному переліку, і вести на нього відеофіксацію.

Службові прилади та карти пам`яті мають перебувати на обліку в органах МВС, зберігатись там та мати інвентарні номери. Вони повинні видаватись і повертатись суто під розписку у спеціальному журналі. Передбачено облік у спеціальних журналах навіть самих відеозаписів, заборонене будь-яке несанкціоноване їх поширення (пункти 2, 3 Розділу II Інструкції).

Натомість, приєднані до протоколу матеріали відеофіксації, не є повними та відеозапис безперервним, відомості про пристрої такої фіксації відсутні в протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , в якому зазначено лише про БК поліцейських. Про те, що відеозапис з мобільного телефону (пристрою) вівся поліцейський через те, що остання не могла користуватись бодікамерою з «технічних причин» матеріали справи відомостей не містять.

Таким чином, зроблені працівниками поліції відеозаписи з особистих мобільних телефонів не можуть бути належними доказами у справах про притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення ПДР.

До того ж у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15 листопада 2018 року в рамках справи № 524/5536/17, адміністративне провадження № К/9901/1403/17 зроблено правовий висновок, що відеозапис, поданий поліцією на підтвердження факту порушення водієм правил дорожнього руху, не може вважатися належним доказом у зв`язку з тим, що оскаржувана постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис.

За зазначених обставин суд вважає, що патрульними поліцейськими було порушено вищезазначену Інструкцію із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, а так само не зазначено пристрій в протоколі, на який відбувалося фіксування, зокрема, медичного обстеження ОСОБА_1 , відображеного на відеозаписах.

Поряд з цим, суд ухвалює рішення про притягнення особи до відповідальності у випадку наявності доказів, які доводять кожну із вищезазначених обставин, що в своїй сукупності утворюють об`єктивну сторону даного адміністративного правопорушення.

Щодо заперечень сторони захисту про відсутність акту медичного огляду.

Відповідно до ст. 266 КУпАП, «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (далі - Порядок) та «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 р. № 1452/735 далі Інструкція), особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Судом не було встановлено з наявних в матеріалах справи відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції, що всі дії, які були вчинені поліцейськими при складанні матеріалів справи про адміністративне правопорушення, зокрема заповнення направлення на огляд водія з метою виявлення стану сп`яніння відбувалися у той час, який в ньому зазначений. Також, з відеозапису вбачається, що співробітник поліції фіксувала показники приладу на власний мобільний телефон. В судові засідання інспектор ОСОБА_3 на неодноразові виклики суду жодного разу не з`явилася, причини своєї неявки не повідомила, будь-яких пояснень щодо необхідності фіксування процедури та результатів огляду гр. ОСОБА_1 на власний мобільний пристрій не надавала.

Частиною 1 ст. 256 КУпАП встановлено, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

З положень п. 1 Розділу II Інструкції № 1395 до протоколу про адміністративне правопорушення долучаються: 1) письмові пояснення свідків правопорушення в разі їх наявності; 2) акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу в разі здійснення його затримання; 3) акт огляду на стан сп`яніння в разі проведення огляду на стан сп`яніння; 4) інші документи та матеріали, які містять інформацію про правопорушення.

Між тим, протокол про адміністративне правопорушення є підставою для провадження у справі про адміністративне правопорушення. Від того, чи правильно він складений, залежить своєчасність, правильність розгляду за суттю справи про адміністративне правопорушення та обґрунтованість застосування стягнення.

Виходячи з положень статті 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є документом, який є підставою для висунутого обвинувачення.

При цьому розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише в межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, при цьому суд не наділений повноваженнями самостійно змінювати фактичні обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, що інкримінуються особі.

Водночас ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає три самостійні об`єктивні сторони адміністративного правопорушення, а саме: 1) керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції - що заборонено п.2.9 (а) (б)Правил дорожнього руху; 2) передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів - що заборонено п.2.9 (г)Правил дорожнього руху; 3) відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції - що заборонено п.2.5 Правил дорожнього руху.

Частина 2 ст. 130 КУпАП передбачає об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, а саме керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, вчинене повторно протягом року.

Суд, будучи органом що здійснює правосуддя, не може брати на себе функцію збирання доказів та документальну законну фіксацію правопорушення, котра в даному випадку не була виконана належним чином. Також, суд не вправі самостійно змінювати фабулу викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Разом з тим, судом було задоволено клопотання сторони захисту щодо витребування з КНП «ОКЗПНД та СЗХ» ЗОР акту медичного огляду особи, що керує транспортним засобом відносно ОСОБА_1 від 17.07.2024. Відповідний запит суду був отриманий відповідальною особою зазначеної медичної установи 10.12.2024, але на час розгляду справи відповіді до суду не надійшло.

У той же час Європейський суд з прав людини, судова практика якого в силу приписів статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, в рішеннях у справах «Малофєєва проти Росії» та «Карелін проти Росії» зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу, оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом.

Конкретність пред`явленого особі обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, забезпечує можливість організувати ефективний захист своїх інтересів.

Разом з тим неконкретність обвинувачення не тільки не дозволяє особі, яка притягується до адміністративної відповідальності належним чином організувати ефективний захист своїх інтересів, а й позбавляє суд належним чином перевірити твердження органу, який склав протокол, про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Отже, відповідно до викладеного, суд розглядає справу про адміністративне правопорушення лише в межах обставин, викладених в протоколі.

Разом з тим, протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 130 КУпАП не може бути визнаний належними доказом у цій справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Рапорт працівника поліції, який міститься у матеріалах справи теж не є належним та допустимим доказом, через те, що він відображає виключно суб`єктивну думку працівника поліції. До того ж в розумінні статті 251 КУпАП, такий рапорт не може вважатися належним і допустимим доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення (зокрема, до такого правового висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 20.05.2020 у справі № 524/5741/16-а).

Візуальне спостереження працівниками органу Національної поліції щодо допущення особою порушення вимог Правил дорожнього руху може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 26 квітня 2018 року у справі з єдиним унікальним № 338/1/17 (адміністративне провадження № К/9901/15804/18).

Так, відповідно до ч. 3 ст. 266 КУпАП у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Відповідно до ч. 5 та 6 ст. 266 КУпАП, огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно до п. п. 8, 12 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачених Наказами Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09.11.2015 року, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 3 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я. Форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до цієї Інструкції.

Аналіз вищевказаних нормативних актів свідчить про те, що оформлення працівниками поліції направлення на медичний огляд до відповідного закладу охорони здоров`я у випадку відмови водія від проведення огляду з метою виявлення стану сп`яніння на місці зупинення транспортного засобу або незгоди з його результатами відповідно до встановленого порядку є обов`язковим. Якщо після оформлення направлення, водій транспортного засобу відмовляється від проведення медичного огляду і в закладі охорони здоров`я, поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду (пункт 8 Порядку №1103, пункт 6 розділу ІХ Інструкції з оформлення матеріалів №1395).

Відповідно до п. 2 Інструкції «Про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735, огляду на стан сп`яніння підлягають водії, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно п. 2.8 Інструкції, передбачена спеціальна форма для направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння. З метою достовірності результатів, поліцейський забезпечує доставку осіб до закладу охорони здоров`я протягом двох годин. Аналогічний тезіс закріплений у ч. 4 ст. 266 КУпАП.

З огляду на вимоги вищевказаних Положення та Інструкції, та ч.3 ст.266 КУпАП особа, відносно якої проводиться огляд, має отримати повну інформацію щодо порядку проведення вищевказаного огляду (зокрема, можливості пройти огляд на місці зупинки за допомогою спеціальних технічних засобів або у медичній установі, у разі незгоди пройти огляд на місці зупинки та право пройти огляд у медичній установі). Не маючи відповідної інформації, особа позбавлена можливості діяти у спосіб, що може підтвердити відсутність правопорушення, тобто фактично порушення процедури проведення огляду є порушенням права на захист, що в свою чергу тягне недопустимість зібраних з порушенням такого права доказів (п.3 ч.2 ст.87 КПК України).

При цьому, суд звертає увагу на те, що висновок на стан алкогольного дослідження видано уповноваженою особою 17.07.2024, на підставі якого 17.07.2024 було складено прокол про адміністративне правопорушення, тоді як сам акт, висновок від якого є похідним, судом не досліджено через його не надання.

Як вже зазначалося, то згідно із п.3, п.7 Порядку №1103 огляд проводиться:

поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів (законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність);

лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.

Відповідно до п.11, п.13 Порядку №1103 лікар, що проводить огляд, повинен ознайомитися з документами, які посвідчують особу водія (паспорт, посвідчення водія та інші документи). Відсутність документів не може бути причиною для відмови в проведенні огляду.

Лікар, що проводив у закладі охорони здоров`я огляд водія транспортного засобу, складає за його результатами висновок за формою, яка затверджується МОЗ.

Висновок складається в трьох примірниках: по одному - для поліцейського та водія транспортного засобу, а третій залишається в закладі охорони здоров`я.

Відповідно до розділу ІІІ «Проведення огляду на стан сп`яніння в закладах охорони здоров`я і оформлення його результатів» Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 року №1452/735 (далі - Інструкція №1452/735 ) встановлено:

- огляд у закладах охорони здоров`я щодо виявлення стану сп`яніння проводиться лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту), який пройшов тематичне удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством. Метою цього огляду є встановлення наявності чи відсутності стану сп`яніння в обстежуваної особи (пункти 3, 4);

- лікар (фельдшер) повинен ознайомитися з документами особи, яку оглядає (паспорт, особисте посвідчення, посвідчення водія тощо) (за наявності) (пункт 5);

-проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обов`язкове. Метою лабораторного дослідження є виявлення або уточнення наявних речовин, що здатні спричинювати стан сп`яніння (пункти 7,8);

- висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння) (додаток 4), видається на підставі акта медичного огляду (пункт 16);

Зміст висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння повідомляється оглянутій особі в присутності поліцейського, який її доставив, про що робиться запис у вищезазначеному висновку. Висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння складається в усіх випадках безпосередньо після огляду особи у трьох примірниках: перший примірник видається під підпис поліцейському, який доставив дану особу на огляд, другий видається оглянутій особі, а третій залишається в закладі охорони здоров`я. Кожний випадок огляду на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я реєструється в журналі реєстрації медичних оглядів осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (додаток 5). Висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними (пункти 17, 20, 21, 22).

Відповідно до вимог діючого законодавства про адміністративні правопорушення, а саме ст.ст. 9, 245 КУпАП, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях події та складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх належних доказів по справі.

Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

За висновками Верховного Суду, викладеними у Постанові від 18.07.2019 у справі №216/5226/16-а (2-а/216/33/17), притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а не підтвердження здійснення правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №536/1703/17 (К/9901/3839/17).

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011 ЄСПЛ звертає увагу, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків, чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Приймаючи дане рішення, суддя керується саме цим принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого також сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України». Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Так, з досліджених в ході розгляду справи наданих суду доказів судом не встановлено достовірних даних, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 , відносно якого складено протокол про адміністративне правопорушення, містять достатні дані, які б відображали вчинення останнім такого адміністративного правопорушення.

Таким чином, на переконання суду, долучені до адміністративного матеріалу докази є сумнівним та не підтверджують наявності в діях особи складу адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 130 КУпАП, а наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Коробов проти України»).

Інших доказів, які б свідчили про скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, співробітниками патрульної поліції суду не надано.

Оцінивши докази, долучені до справи, суд приходить до висновку про відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, інкримінованого ОСОБА_1 ..

Як вже зазначалося, ст. 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Таке положення закріплено і у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Європейський суд з прав людини у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у діях ОСОБА_1 , який притягається до адміністративної відповідальності, відсутні подія і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З урахуванням викладеного, дана справа підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 9, 130, 247, 251, 280, 283, 284 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: О.О. Романько