Провадження № 3/202/433/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2025 року м. Дніпро

Суддя Індустріального районного суду м.Дніпропетровська Волошин Є.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу, яка надійшла від відділу адміністративної практики управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсіонера, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч.1 ст.130 КУпАП -

ВСТАНОВИВ:

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшов адміністративний матеріал, відповідно до якого 24 листопада 2024 року о 17 годині 00 хвилин в м.Дніпрі, вул.Березинська, буд.30, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Mercedes-Benz 814D д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння проводився із застосуванням приладу Drager Alcotest 7510 із позитивним результатом 2,08 %о, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

ОСОБА_1 у судовому засіданні своєї вини у вчиненні вищевказаного адміністративного правопорушення не визнав та зазначив, що автомобілем не керував, автомобіль стояв без руху та очікував евакуатор.

Заслухавши ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку.

Відповідальність, яка передбачена ч.1 ст.130 КУпАП настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

При цьому, відповідальність за ст.130 КУпАП наступає в наслідок порушення вимог Правил дорожнього руху.

Згідно із п.2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до вимог п.2.9.а) Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідно до ч.7 глави 2 Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МОЗ України за №1452/735 від 09.11.2015 - установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

Відповідно до матеріалів справи, а саме алкотестеру «ДРАГЕР» тест №792 у ОСОБА_1 результат тесту 2,08 (‰)(алкогольне сп`яніння).

Крім того, винність ОСОБА_1 у вчиненні вищевказаного адміністративного правопорушення також підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №181236 від 24 листопада 2024 року, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів з яким ОСОБА_1 був ознайомлений, скарг не мав, з результатом огляду був згоден, про що свідчить його підпис на даному акті, а також даними відеофіксації даної події, що були досліджені у судовому засіданні.

Факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом підтверджується письмовими поясненнями свідка ОСОБА_2 , які також були зафіксовані на відеозаписі з нагрудних камер співробітників поліції, у яких останній зазначає, що був свідком того, як автомобіль Mercedes д.н.з. НОМЕР_1 з`їхав з дороги у кювет та намагався виїхати, підійшовши до водія, щоб запропонувати йому допомогу помітив у нього ознаки алкогольного сп`яніння, від допомоги водій відмовився, після цього свідок викликав поліцію.

Крім того, під час проходження огляду на стан сп`яніння та складання протоколу ОСОБА_1 не заперечував факт керування транспортним засобом, що також підтверджується долученою до матеріалів справи відеофіксацією.

Дані відеозаписів з нагрудної відеокамери (відеореєстраторів) працівників патрульної поліції, що здійснювали оформлення адміністративного правопорушення, повністю підтверджують обставини, викладені у протоколі.

Дані докази узгоджуються між собою, є логічними, послідовними, а тому суддя визнає їх належними, допустимими, достатніми та кладе в основу даної постанови.

З приводу зазначення у протоколі порушення ОСОБА_1 п.2.5 Правил дорожнього руху України (відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження огляду на стан сп`яніння) слід зазначити наступне.

Так, у постанові Верховного Суду від 26 березня 2020 року у справі № 2а-475/09/1370 застосовані релевантні для цієї справи висновки та практика ЄСПЛ, за якими не може бути скасовано правильне по суті рішення та відступлено від принципу правової визначеності лише задля правового пуризму. Рішення може бути скасоване лише для виправлення істотної помилки.

Пуризм у загальноприйнятому розумінні є надмірним прагненням до чистоти, переваги форми над змістом.

Правовий пуризм може мати як добровільний характер і виявлятися в діяльності окремих посадових осіб, так і бути вимушеним через санкціонування державою, яка обмежує реалізацію дискреційних повноважень суб`єктів правозастосування, недопущення відступу від правових приписів.

Процесуальні норми є вторинними порівняно з матеріальними, оскільки призначення перших полягає в забезпеченні реалізації других. Тобто характер, зміст і призначення процесуальних норм підпорядковані вимогам матеріальних норм і тому зумовлені ними та є похідними від них.

Не кожен дефект певного адміністративного акта, яким є й протокол про адміністративне правопорушення, робить його неправомірним. Фундаментальне порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення. Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Такий вимір суттєвості порушень застосовує Європейський суд з прав людини, який у своїх рішеннях демонструє виважений підхід до оцінки характеру допущених порушень належної процедури з точки зору їх можливого впливу на загальну справедливість судового розгляду. Метод «оцінки справедливості процесу в цілому» не передбачає дослідження правомірності будь-якої окремої процесуальної дії у відриві від інших етапів процесу. По суті, ЄСПЛ у своїх рішеннях акцентує увагу на необхідності з`ясувати, «чи перетворили допущені порушення (в контексті конкретних обставин справи) судовий розгляд у цілому на несправедливий».

При цьому, як свідчить практика ЄСПЛ, навіть виявлення судом серйозних (чи вагомих), на його думку, порушень права на справедливий судовий розгляд, допущених національними судами, не завжди тягне загальну оцінку проведеного судового розгляду та ухваленого підсумкового рішення як несправедливого.

Інакше кажучи, за принципами, що сповідує ЄСПЛ, скасування певного акта з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Таким чином суд зазначає, що дана обставина не дає підстави визнати протокол недопустимим доказом.

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Позиція ОСОБА_1 , викладена у судовому засіданні, розцінюються судом як обраний спосіб захисту з метою уникнути покарання за вчинене, оскільки викладені ним обставини повністю спростовуються доказами, яким дано належну оцінку в їх сукупності у відповідності до вимог ст.252 КУпАП.

При визначенні виду і розміру стягнення, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують його відповідальність, вважаю за необхідне застосувати відносно нього адміністративне стягнення у межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП у вигляді штрафу на користь держави з позбавленням права керування транспортним засобом.

Статтею 40-1 КУпАП встановлено, що судовий збір упровадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладання адміністративного стягнення, підлягає стягненню судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.40-1,130,283,284 КУпАП -

ПОСТАНОВИВ:

Накласти на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адміністративне стягнення за ч.1 ст.130 КУпАП у вигляді штрафу на користь держави у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.

Постанова може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Роз`яснити особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, що штраф має бути сплачений не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення її постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження постанови - не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Документ, що підтверджує сплату штрафу не пізніше трьох робочих днів після закінчення вказаного строку, має бути наданий (надісланий) правопорушником до суду.

У разі несплати правопорушником штрафу у вищезазначений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу та витрати на облік зазначених правопорушень.

Строк пред`явлення постанови до виконання три місяці з дня набрання постановою законної сили.

Суддя Волошин Є.В.