Справа № 156/1378/24
Провадження № 3/156/25/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2025 року сел.Іваничі

Суддя Іваничівського районного суду Волинської області Федечко М. О., розглянувши матеріали, які надійшли з Відділу поліцейської діяльності №1 (сел. Іваничі) Володимирського районного відділу поліції ГУНП у Волинській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої в АДРЕСА_2 , пенсіонер,

за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП),

учасники справи:

особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 ,

захисник ОСОБА_1 адвокат Колодійчук Н. В.,

потерпіла ОСОБА_2 ,

про права передбачені ст. 268 КУпАП, ст. 10, 63 Конституції України особі роз`яснено,

в с т а н о в и в :

Опис обставин, установлених під час розгляду справи

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 758872 від 17.10.2024 року, 17.10.2024 року о 15:30 год. ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , вчинила домашнє насильство економічного характеру, а саме обмежила у користуванні кімнатами будинку, де перебувають речі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , шляхом закриття кімнат на навісні замки, що завдало шкоди їх психологічному здоров`ю.

Констатовано, що такими діями ОСОБА_1 вчинила правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст.173-2 КУпАП.

Пояснення учасників справи

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнала. Ствердила, що будинок в якому на даний момент проживає ОСОБА_2 з дітьми в розмірі частки належить ОСОБА_5 , в розмірі 1/2 частки належить ОСОБА_6 та в розмірі частки належить ОСОБА_7 . ОСОБА_2 з дітьми проживає у будинку із дозволу матері - ОСОБА_7 та займає у будинку три кімнати, хоча відповідно до частки її матері має право проживати лише у одній кімнаті. Пояснила, що на даний час ОСОБА_5 несе службу у ЗСУ, однак 13.10.2024 року він приїжджав до будинку, де проживає ОСОБА_2 з дітьми, попросив їх забрати речі з двох кімнат, оскільки в них є своя кімната для проживання, просив зробити це протягом двох днів, поставив замки на двері, однак кімнати не закривав та попросив її перевірити чи звільнили вони кімнати та закрити їх. 17.10.2024 року ОСОБА_1 приїхала до будинку, де проживає ОСОБА_2 , з дітьми, однак кімнати не були звільнені, вона попросила дітей, за вказівкою власника, звільнити кімнати і надала час забрати свої речі, однак вони цього не зробили. Через деякий час діти вийшли з кімнати та пішли у кімнату, де вони проживають однак відмовились забирати речі, після чого вона закрила дві кімнати на ключ.

Свідок по справі ОСОБА_6 , яка проживає у будинку ( АДРЕСА_3 ) в попередньому судовому засіданні зазначила, що ОСОБА_2 з дітьми, на даний момент живуть у будинку, в одній кімнаті. Ствердила, що саме ОСОБА_8 поставив замки на дві кімнати у будинку, оскільки це його власність та сказав, щоб вони вибирались із цих двох кімнат. ОСОБА_2 разом з дітьми забрали свої речі з цих двох кімнат, жодних перешкод не було. Ствердила, що ключі від цих двох кімнат знаходяться у неї, оскільки їх залишив ОСОБА_8

Захисник ОСОБА_1 адвокат Колодійчук Н. В. в судовому засіданні зазначила, що у ОСОБА_2 не має законних підстав перебувати у інших кімнатах житлового будинку та користуватися ними. Наголосила, що ОСОБА_1 не вчиняла домашнього насильства економічного характеру, оскільки зачинила дві кімнати по проханню власника більшої частки будинку ОСОБА_5 , який встановив замки на двері, з метою запобігти доступу до його власності. Просила суд закрити справу в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Також адвокатом Колодійчук Н. В. долучено до матеріалів справи документи на право власності на будинок за адресою: АДРЕСА_3 .

Потерпіла у справі ОСОБА_2 у судовому засіданні 14.01.2025 року зазначила, що вона проживає у будинку за адресою АДРЕСА_3 , з 2016 року з дозволу її мами ОСОБА_7 . Зазначила, що до жовтня 2024 року вона з дітьми користувалася трьома кімнатами у будинку, їй особисто ніхто не казав забирати речі з двох кімнат. Підтвердила, що про це було сказано ОСОБА_5 , однак її дітям, а не їй. Підтвердила також, що зі слів дітей у жовтні до будинку приїжджав ОСОБА_5 , ОСОБА_9 та її чоловік, та ОСОБА_8 попросив протягом двох днів забрати речі з двох кімнат. Ствердила суду, що вона це не зробила бо їй особисто цю інформацію ніхто не говорив. 17.10.2024 року до неї подзвонили її діти та сказали, що вони тепер будуть в одній кімнаті, діти також повідомили, що інші кімнати зачинила ОСОБА_9 на замок. Підтвердила також, що пізніше бабуся відкрила ці кімнати та вони забрали свої речі. Також в судовому засіданні надала відеозапис події, яка мала місце 17.10.2024.

Застосоване судом законодавство

Відповідно до ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції України і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з положеннями ст. ст. 245, 252, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасно, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

У ст. 251 КУпАП зазначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Стаття 8 КУпАП передбачає, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Диспозицією статті 173-2 КУпАП, на момент вчинення правопорушення, передбачено, що вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення, - передбачає адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Висновок суду

На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, працівниками ВПД №1 (сел. Іваничі) Володимирського районного відділу поліції ГУНП у Волинській області до матеріалів справи долучено:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 758872 від 17.10.2024 року, в якому вказано, що 17.10.2024 року о 15:30 год. ОСОБА_1 перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , вчинила домашнє насильство економічного характеру, а саме обмежила у користуванні кімнатами будинку де перебувають речі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , шляхом закриття кімнат на навісні замки, що завдало шкоди їх психологічному здоров`ю;

- електронний рапорт ЄО № 2278 від 17.10.2024 року в якому зазначено, що 17.10.2024 року ОСОБА_1 вчинила домашнє насильство економічного характеру відносно ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , 04.01.2011, а саме виганяла останніх з будинку та зачинила кілька кімнат будинку на замок;

- письмову заяву від 17.10.2024 року ОСОБА_2 до начальника ВПД №1 (сел. Іваничі) Володимирського РВП ГУНП у Волинській області про притягнення до передбаченої законом відповідальності ОСОБА_1 за вчинення домашнього насильства економічного характеру відносно неї та її дітей;

- письмове пояснення ОСОБА_2 від 17.10.2024 року в якому вона зазначила, що будинок в якому проживає належить її брату, який проходить військову службу. ОСОБА_1 немає ніякого відношення до будинку, окрім того, що в ньому проживає також її мати. 17.10.2024 року о 15:00 год. ОСОБА_1 прийшла до помешкання де проживає ОСОБА_2 з дітьми та почала виганяти її дітей з кімнат та будинку та зачиняла кімнати на навісні замки, де знаходилися речі дітей;

- письмове пояснення ОСОБА_4 від 17.10.2024 року в якому вона зазначила, що 17.10.2024 року близько 16:00 год. до будинку де вона проживає прийшла тітка матері та почала виганяти її та брата з кімнати та зачиняти інші кімнати на навісні замки. Пояснення ОСОБА_4 відібрано в присутності її матері ОСОБА_2 ;

- письмове пояснення ОСОБА_3 від 17.10.2024 року в якому вона зазначила, що 17.10.2024 року близько 16:00 год. до будинку де вона проживає прийшла тітка матері та почала виганяти її та брата з кімнати та зачиняти інші кімнати на навісні замки. Пояснення ОСОБА_4 відібрано в присутності її матері ОСОБА_2

- письмове пояснення ОСОБА_1 від 17.10.2024 року в якому вона зазначила, що 17.10.2024 року прийшла до будинку де проживає ОСОБА_2 з дітьми та за бажанням власника ( ОСОБА_5 ) зачинила кілька кімнат у будинку;

- форма оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 17.10.2024 року щодо кривдника ОСОБА_1 .

Відповідно до норм закону, кривдником у ситуації домашнього насильства визнається особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п.6 ч.1 ст. 1 згаданого Закону); постраждалою особою є особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі (п. 8 ч.1 ст. 1 наведеного Закону). При цьому сам факт звернення заявника до органів поліції свідчить про наявність конфлікту між близькими особами та не підтверджує факт вчинення особою домашнього насильства (Постанова Верховного Суду від 10.02.2021 у справі № 761/49109/19 (провадження № 61-9144св20).

Згідно з позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 30.01.2020 у справі № 545/744/19 (провадження № 61-13514св19) встановлений факт сварок і непорозумінь між близькими особами на побутовому ґрунті свідчить про наявність конфлікту між ними та не підтверджує факту вчинення особою домашнього насильства.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Отже, як домашнє насильство може бути кваліфіковане не будь-яке виникнення сварок і непорозумінь на побутовому ґрунті між близькими особами, а лише такі діяння фізичного або ж психологічного характеру, внаслідок яких могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Як слідує із пояснень учасників справи, долучених документів та відеозаписів наданих сторонами, спір у сторін виник щодо користуванням будинком за адресою: АДРЕСА_3 . Крім того, як встановлено судом в ході розгляду справи та підтверджено учасниками справи, саме на прохання співвласника ОСОБА_5 та на підставі його волевиявлення ОСОБА_1 17.10.2024 прибула до будинку, попросила звільнити кімнати щоб зачинити їх, надавши час для того щоб мешканці забрали свої речі, чим вони не скористалися.

Підтвердженням відсутності вчинення ОСОБА_1 умисних, цілеспрямованих дій, економічного насильства за власним волевиявленням є відеозаписи на DVD-R диску надані потерпілою ОСОБА_2 в судовому засіданні. На відеозаписах дійсно зафіксовано, як ОСОБА_10 просить покинути кімнату у будинку спираючись на бажання саме власника більшості частки (3/4) будинку ОСОБА_5 , надає час забрати свої речі, однак таким правом мешканці не скористалися. Це підтверджується також відеозаписом на якому зображений співвласник будинку ОСОБА_8 , який зачиняє на замок приміщення ганку та повідомляє що усі замки уже поставлені.

Суд звертає увагу, що при розгляді такої категорії справ, важливо розрізняти поняття «сварка», «конфлікт», «насильство». Особливостями ознак домашнього насильства є: наявність патерну (повторювані в часі інциденти множинних видів насильства); системна основа; повна влада та контроль над постраждалою особою; насильницькі дії у відносинах між близькими людьми; якщо вже є одна з форм домашнього насильства, висока ймовірність того, що й інші форми насильства можуть розвиватися.

Конфлікт (лат. conflictus - зіткнення, сутичка) - зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що призводить до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.

Насильство в сім`ї, у розумінні статті 173-2 КУпАП, є адміністративним правопорушенням, з матеріальним складом, оскільки він потребує наявності не тільки певного діяння, але й спричинення або загрози завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Разом з тим, на думку суду, суперечка щодо поділу (користуванням) будинком, його кімнатами, що мало місце у даному випадку не охоплюється диспозицією статті 173-2 КУпАП, дії ОСОБА_1 у даному випадку не становлять об`єктивну сторону вказаного правопорушення.

Суд наголошує, що сам факт звернення ОСОБА_2 , до органів поліції щодо вчинення домашнього насильства економічного характеру без належних та допустимих доказів, що підтверджують такі дії, не є достатнім підтвердженням вчинення такого насильства. Наявність сварок і непорозумінь між особами на майновому та/чи побутовому ґрунті свідчить про існування між ними неузгодженості життєвих позицій в певних аспектах ставлення до життя, однак не підтверджує факту вчинення саме домашнього насильства чи потенційного конфлікту.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Оцінюючи наведені докази в їх сукупності, суддя керується закріпленим у ст. 62 і ст. 129 Конституції України принципом забезпечення доведеності вини, згідно якого усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З огляду на принцип презумпції невинуватості (ст. 62 Конституції України) всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі не може бути визнаний достатнім доказом вини особи у цій справі в розумінні ст. 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, котра притягується до адміністративної відповідальності, і не викликали сумнівів у судді.

Інших доказів, котрі б вказували на скоєння ОСОБА_1 домашнього насильства економічного характеру, співробітниками поліції не надано. Наведене не дозволяє суду «поза розумним сумнівом» дійти висновку щодо винуватості цієї особи в скоєнні домашнього насильства.

Європейський суд з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011, заява № 16347/02), «Малофеєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04), «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», рішення від 20.09.2016, заява № 926/08) неодноразово зазначав, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За змістом ст. ст. 279, 280 КУпАП справа про адміністративне правопорушення суддею повинна розглядатись у межах тих обставин, які зазначені у протоколі про таке порушення. Суддя не має права у постанові за підсумками розгляду справи вказувати на обставини, які не зазначались у протоколі про адміністративне правопорушення, не відповідають протоколу, адже у цьому випадку він виходить за межі своєї компетенції, якою згідно з вимогами ст.ст. 213, 221 КУпАП є лише розгляд справи. Недотримання цих вимог порушує право на захист особи, що притягається до адміністративної відповідальності.

При цьому, всі можливості для усунення сумнівів були вичерпані, а сукупність зібраних та проаналізованих по справі доказів не дозволяє їх спростувати у категоричній формі та зробити беззаперечний і однозначний висновок про вчинення ОСОБА_1 дій, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

За таких обставин суддя дійшла висновку, що службовими особами територіального органу поліції не доведено наявності у діянні ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, як домашнього насильства економічного характеру, а тому суддя констатує відсутність правових підстав для притягнення такої до адміністративної відповідальності.

Відтак провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 слід закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

V. Судові витрати

Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» та ст.40-1 КУпАП визначено, що судовий збір стягується лише у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, а тому виходячи з норм ст.ст. 247, 284 КУпАП, суддя не вбачає підстав для стягнення судового збору з правопорушника.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 247, 251, 252, 280, 283, 284 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в :

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.173-2 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена особою, яка притягувалась до адміністративної відповідальності, та потерпілою особою протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подачі апеляційної скарги до Волинського апеляційного суду через Іваничівський районний суд Волинської області.

Суддя М. О. Федечко