ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/817/28/25 Доповідач - Ваврів І.З.
Категорія - ст. 124, ст. 122-4 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 січня 2025 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З.

з участю: особи, яку притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 ,

- потерпілого ОСОБА_2

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 листопада 2024 року,

в с т а н о в и в:

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 листопада 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-4, ст. 124 КУпАП і застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Як визнав суд, 15 жовтня 2024 року о 23 год. 00 хв. в м. Тернополі, по вул. Самчука, 3А, водій ОСОБА_1 керував автомобілем Hyundai Accent, д.н.з. НОМЕР_1 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, рухаючись заднім ходом не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з автомобілем Mercedes Benz, д.н.з. НОМЕР_2 , який стояв. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, травмованих немає. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.п. 2.3 (б), 10.9 ПДР України, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.

Також 15 жовтня 2024 року, о 23 год. 00 хв. в м. Тернопіль, вул. Самчука, 3А, водій ОСОБА_1 керував автомобілем Hyundai Accent, д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив зіткнення з автомобілем Mercedes Benz, д.н.з. НОМЕР_2 , який стояв та місце події залишив, чим порушив п. 2.10 ПДР України, за що відповідальність передбачена ст. 122-4 КУпАП.

В апеляційній скарзі особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 вказує, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв`язку з формальним розглядом справи судом, без допиту потерпілого та належної оцінки доказів, а також через застосування до нього надмірно суворого покарання.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що 15.102.2024 близько 23 години у м. Тернополі біля вул. Самчука, 3А дійсно мала місце ДТП з його участю, винуватцем якої є він. Однак, він не покидав місце ДТП, а одразу визнав вину перед потерпілим, надав йому копію свого паспорту та номер мобільного телефону та попросив не викликати працівників поліції з метою мирно врегулювання спірної ситуації.

Вказує, що потерпілий ОСОБА_2 погодився на його пропозицію. Про дані обставини може підтвердити потерпілий особисто, який не був допитний судом.

Звертає увагу, що ОСОБА_1 повністю відшкодував шкоду потерпілому до винесення судом постанови у справі.

Апелянт стверджує, що він не покидав місця події, одразу після настання ДТП особисто надав потерпілому усю контактну інформацію.

Вважає, що судом першої інстанції прийнято занадто суворе покарання щодо нього.

Просить скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 листопада 2024 року відносно ОСОБА_1 і закрити провадження у справі про адміністративні правопорушення відносно нього за ст.122-4 КУпАП на підставі п.1 ст.247 КУпАП, визнати його винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП та накласти на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Одночасно апелянт ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження з мотивів пропуску цього строку з поважаних причин, так як участі у розгляді справи ОСОБА_1 не приймав, з повним текстом постанови ознайомився лише 21.11.2024 отримавши її копію в суді.

Заслухавши особу, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , який повністю підтримав подану ним апеляційну скаргу та, з наведених у ній мотивів, просить скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05.11.2024 року, закрити провадження у справі про адміністративні правопорушення відносно нього за ст.122-4 КУпАП на підставі п.1 ст.247 КУпАП, визнати його винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП та накласти на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян; потерпілого ОСОБА_2 , який підтримав подану ОСОБА_1 апеляційну скаргу, просив суворо його не карати, оскільки йому відшкодовано заподіяні внаслідок ДТП збитки і він не має до ОСОБА_1 претензій матеріального та морального характеру; дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.

За загальним правилом, визначеним ст.289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк, за заявою особи щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Рішення суду, яке оскаржується апелянтом, постановлено судом першої інстанції 05 листопада 2024 року.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_1 участі у розгляді справи судом першої інстанції не приймав; відомості про отримання нею копії судового рішення поштовим відправленням відсутні.

Натомість, із матеріалів справи вбачається, що копію постанови суду від 05.11.2024 року ОСОБА_1 отримав 21.11.2024 року.

Апеляційну скаргу подано 03.12.2024 року.

За таких обставин, вважаю, що строк на апеляційне оскарження пропущено апелянтом з поважних причин і тому, відповідно до ст.289 КУпАП, його потрібно поновити.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно вимог ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці вимоги закону судом першої інстанції, при вирішенні питання щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих йому правопорушень, дотримано.

Доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому апеляційним судом не перевіряється.

Пункт 1.3 Правил дорожнього руху України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до пункту 1.4 Правил дорожнього руху України, кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Стаття 122-4 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Пункт 2.10 (а) ПДР визначає, що у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

Висновки суду про доведеність вини та наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП, ґрунтуються на належних та допустимих доказах, які містяться в матеріалах справи і сумнівів щодо їх обґрунтованості не викликають.

Незважаючи на позицію ОСОБА_1 про відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП, його вина підтверджується зібраними у справі та перевіреними в судовому засіданні доказами, зокрема:

даними, які містяться у протоколах про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №152101 від 16 жовтня 2024 року та серії ЕПР1 №152111 від 16 жовтня 2024 року;

схемою місця ДТП, яка сталася 15 жовтня 2024 року в м. Тернопіль, вул. Самчука, 3А;

заявою ОСОБА_2 від 16 жовтня 2024 року;

письмовими поясненнями ОСОБА_2 від 16 жовтня 2024 року;

протоколом огляду транспортного засобу від 16 жовтня 2024 року;

письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 16 жовтня 2024 року.

Зокрема, з пояснень ОСОБА_1 , наданих ним при оформленні адмінматеріалів вбачається, що він не заперечував стосовно того, що допустив зіткнення з автомобілем потерпілого рухаючись заднім ходом, а також повідмовляв, що налякавшись залишив місце ДТП. З пояснень наданих працівникам поліції потерпілим ОСОБА_2 , вбачається, що він залишив свій автомобіль Mercedes Benz, д.н.з. НОМЕР_2 , біля свого будинку 15.10.2024 о 19 год. 10 хв. на парковці за адресою вул.Самчука, 3А, а вранці, 16.10.2024, вийшовши із дому, побачив, що його транспортний засіб пошкоджений. На лобовому склі його автомобіля була записка із номером мобільного телефону, яку, на його думку, залишив винуватець ДТП. Після чого, на неодноразові телефонні дзвінки за цим номером ніхто не відповідав, а тому ОСОБА_2 зателефонував в поліцію щоб зафіксувати ДТП.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 не покидав місце ДТП, а одразу визнав вину перед потерпілим, надав йому копію свого паспорту та номер мобільного телефону та попросив не викликати працівників поліції з метою мирно врегулювання спірної ситуації, апеляційний суд вважає їх непереконливими, оскільки наведені в сукупності обставини вказують про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про ДТП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не повідомив ні власника транспортного засобу, якому було завдано шкоду, ні, в установленому законом порядку, працівників поліції, а натомість залишила місце пригоди.

Тому, твердження ОСОБА_1 , викладені в апеляційній скарзі, що стосуються відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 122-4 КУпАП у зв`язку з відсутністю умислу на залишення місця дорожньо-транспортної пригоди через те, що він не покидав місця події, одразу після настання ДТП особисто надав потерпілому усю контактну інформацію, апеляційний суд вважає безпідставними.

Разом з тим, апеляційний суд враховує також пояснення потерпілого ОСОБА_2 , який засвідчив, що виявивши факт пошкодження його транспортного засобу телефонував за номером телефону, залишеному на лобовому склі його автомобіля, однак не додзвонившись викликав працівників поліції. Відразу ж після того, як винуватець ДТП був встановлений він відшкодував йому усі заподіяні збитки і пояснив, що у зв`язку з пізньою порою доби, він не знав як зв`язатися з власником пошкодженого автомобіля і тому залишив на лобовому склі номер свого телефону.

Апеляційний суд вважає, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області повно і всебічно встановлені фактичні обставини правопорушення на підставі доказів, наявних в матеріалах справи і досліджених в судовому засіданні, які оцінені судом першої інстанції в їх сукупності, у відповідності з вимогами ст.ст.251,252 КУпАП, що відображено у мотивувальній частині постанови суду, яка відповідає вимогам ст.283 КУпАП.

Надавши належну правову оцінку обставинам справи та правильно кваліфікувавши дії особи, що притягується до адмінвідповідальності, місцевий суд не дотримався положень КУпАП, обираючи правопорушнику адміністративне стягнення.

Відповідно до ч.2 ст.36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Санкція ст.122-4 КУпАП передбачає відповідальність у виді накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від одного до двох років, або адміністративний арешт на строк від десяти до п`ятнадцяти діб.

Відповідно до ст.33 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених Кодексом України про адміністративні правопорушення, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеню його вини, майнового стану, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, та іншими законами України.

Як слідує зі змісту постанови суду першої інстанції, накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік, суд врахував характер вчиненого правопорушення, особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, ступінь її вини, майновий стан.

При цьому, з урахуванням наведених вище обставин, за наявності в санкціях статей 124, 122-4 КУпАП альтернативного більш м`якого виду стягнення у виді штрафу, суд в постанові належним чином не мотивував підстави для обрання стягнення саме у виді позбавлення права керувати транспортним засобами, передбаченого санкціями статей, за якими ОСОБА_1 притягувався до адміністративної відповідальності.

Такий висновок суду першої інстанції щодо обраного до правопорушника адміністративного стягнення вважаю необґрунтованим і належним чином не мотивованим.

Відповідно до ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Позбавивши ОСОБА_1 права керувати транспортними засобами за вчинення правопорушень, передбачених ст.ст.124, 122-4 КУпАП, суд першої інстанції, обрав адміністративне стягнення, яке за своїм видом є явно несправедливим через суворість.

Зокрема, місцевим судом, в порушення вимог ст.33 КУпАП, належним чином не враховано характеру вчиненого правопорушення; особу порушника, який раніше до адміністративної відповідальності не притягувалася; його майновий стан; обставини, що пом`якшують відповідальність, до яких суд відносить щире каяття; відсутність обставин, що обтяжують відповідальність.

Також, апеляційний суд вважає, що необхідно врахувати, що потерпілому відшкодовано заподіяні внаслідок ДТП збитки і він не має до ОСОБА_1 претензій матеріального та морального характеру.

З огляду на вищенаведене, приходжу до висновку, що постанову суду першої інстанції, в частині накладеного на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, необхідно змінити та обрати йому стягнення у виді штрафу, в межах санкції за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, відповідно до ст.36 КУпАП, оскільки стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами є таким, що не відповідає характеру вчиненого правопорушення, особі порушника та ступеню його вини, внаслідок суворості.

Керуючись ст.23, 36, 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 листопада 2024 року.

Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 листопада 2024 р. щодо ОСОБА_1 за статтями ст.124, ст.122-4 КУпАП, в частині застосованого адміністративного стягнення, - змінити і застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 200 (двохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 (три тисячі чотириста) гривень.

В решті постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 листопада 2024 року щодо ОСОБА_1 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя