Справа № 159/8407/24
Провадження № 3/159/70/25
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2025 року м. Ковель

Cуддя Ковельського міськрайонного суду Волинської області Смалюх Р.Я., розглянувши справу, що надійшла від Ковельського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України (паспорт № НОМЕР_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ), зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , працюючого в ТОВ "Нова пошта", за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 02.12.2024 о 14 год 50 хв, в селищі Голоби Ковельського району, по вул. Незалежності, 6, керував транспортним засобом марки «RIDER», держаний номерний знак НОМЕР_3 , в стані алкогольного сп`яніння. Результат токсологічного дослідження від 03.12.2024 номер 4123.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.9а Правил дорожнього руху України, вчинивши тим самим адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП).

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні вказаного правопорушення визнав повністю, повідомив що 02.12.2024 приблизно о 14.50 год у с. Голоби на вул. Незалежності не впорався з керуванням мотоциклом та вчинив дорожньо-транспортну пригоду. Приблизно за годину до того як сім за кермо мотоцикла вжив п`ять літрів пива. Повідомив, що посвідчення водія не отримував.

Крім того, ОСОБА_1 просив розстрочити йому сплату штрафу на 10 місяців у зв`язку з тим, що він унаслідок ДТП на тривалий час втратив працездатність, доходів не отримує, а тому не зможе сплатити штраф у короткий строк, про що подав відповідне письмове клопотання.

Диспозиція ч. 1 ст.130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , вивчивши матеріали справи, суддя вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні зазначеного вище адміністративного правопорушення повністю доводиться доказами, дослідженими під час розгляду справи. Доказів, які б спростовували вказані висновки судді не надано.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП доводиться протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №194133 від 11.12.2024, який складений уповноваженою на те особою та відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, письмовою заявою ОСОБА_1 від 02.12.2024, письмовими поясненнями ОСОБА_2 від 02.12.2024; письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 02.12.2024, результатом токологічного дослідження № 4123 від 03.12.2024, відеозаписом нагрудної бодікамери з місця події від 02.12.2024, іншими матеріалами справи.

Визначаючи вид та міру адміністративного стягнення, яке слід накласти на ОСОБА_1 суддя враховує фактичні обставини справи, характер вчиненого правопорушення, яке належить до порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, особу правопорушника, його майновий стан, ступінь його вини, відсутність обтяжуючих обставин та обставин, які пом`якшують покарання, вимоги санкції статті за якою останній притягується до відповідальності.

Санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, законодавець передбачив різні санкції для різних суб`єктів цього адміністративного правопорушення водіїв та інших осіб.

Суддя вважає, що ОСОБА_1 слід обрати стягнення у виді штрафу в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, яка не містить альтернативи.

У матеріалах справи є протокол ЕПР1 №187185 від 02.12.2024 відповідно до якого на ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 5 ст. 126 КУпАП - за повторне керування транспортним засобом особою, яка не має права керування транспортними засобами. Крім того, ОСОБА_1 сам підтвердив, що посвідчення водія він не отримував.

Отже суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 на час вчинення правопорушення не отримував посвідчення водія.

Вирішуючи питання чим є ОСОБА_1 водієм, не зважаючи на те, що посвідчення водія не отримував, у розумінні законодавства про адміністративні правопорушення суддя зазначає таке.

Стаття 130 КУпАП міститься у Главі 10 КУпАП «Адміністративні правопорушення на транспорті, в галузі шляхового господарства і зв`язку».

Об`єктом цього адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а також безпеки на річковому транспорті та маломірних суднах.

Отже, під час розгляду справ такої категорії судді слід керуватися законодавством України, яке регулює відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, якими, зокрема, є Закону України «Про дорожній рух» (преамбула до закону) та Правил дорожнього руху, які затверджені постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 (п. 1.1).

У пункті 1.10 Правил дорожнього руху (далі - ПДР) міститься визначення поняття водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Закон України «Про дорожній рух» (далі - Закон) дефініції поняття водій не містить.

Водночас, ст. 16 Закону передбачені основні права та обов`язки водія транспортного засобу. Зокрема, водії транспортних засобів зобов`язані:

- вживати всіх можливих заходів до забезпечення безпечних умов для пересування найбільш уразливих учасників дорожнього руху - дітей, осіб з інвалідністю, велосипедистів і людей похилого віку;

- не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів;

- перевірити перед вирушенням у дорогу технічний стан транспортного засобу та стежити за ним у дорозі, тощо.

Аналізуючи зазначені норми, суд дійшов висновку, що поняття «водій» у справах про адміністративні правопорушення слід тлумачити у його широкому змісті як особи, яка керує транспортним засобом, не залежно від того чи має вона посвідчення водія.

У іншому випадку, якщо поняття «водій» тлумачити лише у змісті визначеному в п. 1.10 ПДР, втрачається основна ціль законодавства, що регулює дорожній рух та його безпеку. За такого підходу особи які керують транспортними засобами і які не мають посвідчення водія не є водіями, а тому не мусять виконувати обов`язки водіїв, які встановлені Законом та ПДР. Крім того такі особи також не можуть бути суб`єктами адміністративних правопорушень передбачених, зокрема, статтями 122-4, 122-2, 121-2, 112-1 КУпАП тощо.

Такий підхід на переконання судді не відповідає реалізації, задекларованим у ст. 3 Конституції України, обов`язкам держави, а тому суддя його не застосовує.

На підставі наведеного суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 вчинивши правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП є водієм у розумінні законодавства про адміністративні правопорушення.

Зазначенні висновки суду також узгоджуються з позицією Верховного Суду України викладеною у п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 де суд вказав, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Вирішуючи питання чи можна до ОСОБА_1 застосувати додаткове стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом, не зважаючи на те, що він не отримував посвідчення водія, суддя зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

У статті 2 КУпАП зазначено, що законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

У пункті28 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України від № 18 від 19.12.2008) «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зазначено, що суди не вправі застосовувати до особи позбавлення права керування транспортним засобом і тоді, коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала.

Водночас, відповідно до правових висновків Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду викладених в постанові від 04 вересня 2023 року у справі № 702/301/20, суд вказав про можливість призначення судом додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами незалежно від того, чи мала така особа на момент вчинення кримінального правопорушення отримане у передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами.

Вирішуючи яку ж із зазначених протилежних позицій Верховного Суду застосувати у цій справі суддя керується постановою Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 755/10947/17, де суд зазначає, що суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

Отже, суд застосовує правову позицію Верховного Суду, яка висловлена пізніше, та приходить до висновку про можливість застосування до ОСОБА_1 додаткового стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом, незважаючи на те, що він не отримував посвідчення водія у встановленому законом порядку.

Крім того, необхідно зазначити, що виходячи з аналізу норм КУпАП, правова природа додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами не зводиться виключно до вилучення посвідчення водія та не вичерпується такою дією, а застосовується на певний період, тривалість якого визначається судом відповідно до санкції відповідної частини ст.130 КпАП України, і полягає у забороні керувати транспортними засобами.

Позбавлення права керувати транспортними засобами має відповідати загальній меті будь-якого покарання, а саме запобігання вчиненню нових правопорушень особами.

Так, унаслідок порушення особою, незалежно від наявності чи відсутності у неї посвідчення подія, правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту створюється реальна небезпека для життя і здоров`я інших осіб та спричиняється відповідна шкода, а тому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами в окремих випадках є необхідним з метою попередження спричинення такою особою шкоди здоров`ю чи навіть смерті іншим особам через порушення нею правил дорожнього руху в майбутньому, а також для дієвого впливу на сприйняття суспільством, у тому числі іншими водіями.

Також слід звернути увагу на підвищену суспільну небезпеку дій осіб, які керують транспортними засобами, не маючи достатніх теоретичних і практичних знань та не отримали у передбаченому законом порядку посвідчення водія, оскільки вірогідність настання дорожньо-транспортної пригоди у такому випаду є значно вищою, а тому попереджувальна мета додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами у такому випадку набуває особливого значення.

На думку судді таке стягнення буде необхідним і достатнім для виховання правопорушника в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Частиною 2 ст. ст. 301 КУпАП визначено що відстрочка виконання постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу (за винятком стягнення штрафу на місці вчинення адміністративного правопорушення) здійснюється в порядку, встановленому законом.

Питання, зв`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову (ст. 304 КУпАП).

Вирішуючи клопотання ОСОБА_1 про розстрочку сплати штрафу, суддя враховує важкий матеріальний стан особи, його тривалу втрату працездатності у зв`язку з ДТП, а тому дійшов висновку про можливість задоволення цього клопотання.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Згідно з п. 5 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, сплачується судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605,60 грн., які стягуються на користь держави.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 35, 221, 280, 283, 284, 287, 294 КУпАП, Законом України «Про судовий збір», суддя

п о с т а н о в и в :

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Клопотання ОСОБА_1 про розстрочку сплати штрафу -задовільнити.

ОСОБА_1 розстрочити сплату штрафу в розмірі 17000 грн. на десять місяців, починаючи з січня 2025 року по жовтень 2025 року, із сплатою щомісячно 1700 грн., документальне підтвердження чого надавати суду до 15 числа кожного місяця.

Перебіг строку давності виконання постанови в частині адміністративного стягнення у виді штрафу зупинити до закінчення строку розстрочки.

Після сплину строку, на який розстрочено сплату штрафу, виконання постанови, у разі несплати штрафу особою, яка притягнута до адміністративної відповідальності, штраф стягунути у порядку примусового виконання постанови в подвійному розмірі.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок на рахунок UA0026001 Код класифікації доходів бюджету 22030106, призначення платежу Судовий збір в дохід держави (адмінправопорушення).

Постанова може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Ковельський міськрайонний суд Волинської області особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, або прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 КУпАП, протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

СуддяР. Я. Смалюх