Номер справи 220/1902/24
Номер провадження 3/220/17/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 січня 2025 року

Суддя Великоновосілківського районного суду Донецької області Дурач О.А., розглянувши матеріали, що надійшли від ІНФОРМАЦІЯ_4 відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, лейтенанта начальника медичної служби - начальника медичного пункту військової частини НОМЕР_2 , раніше до адміністративної відповідальності не притягалась, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" в Україні особливий період настав з дня набрання чинності Указу виконуючого обов`язки Президента України, Голови Верховної ради України від 17.03.2014 №303/2014 "Про часткову мобілізацію", продовжено його Указом Президента України від 14.01.2015 № 15/2015 "Про часткову мобілізацію", та Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 "Про загальну мобілізацію".

Згідно з вимогами частини 3 та частини 8 статті 4 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", часткова мобілізація може проводитися в окремих місцевостях держави, а також стосуватися певної частини національної економіки Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

З моменту оголошення мобілізації чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування. Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Стаття 1 Закону України "Про оборону України" визначає, що особливий період настає З моменту оголошення рішення про мобілізацію чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих и місцевостях.

Разом з тим, стаття 246 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначає що основними лікувально-профілактичними заходами є диспансеризація, амбулаторне, стаціонарне і санаторно-курортне лікування військовослужбовців.

Так, стаття 259 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України встановлює що у медичному пункті військової частини проводиться 14-денне стаціонарне лікування хворих а також військовослужбовців направлених за лікувальних закладів (частин) на лікування та реабілітацію.

Крім іншого, пункт 24 Розділу XII Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 15.09.2022 № 280 зобов`язує кожного військовослужбовця після повернення із лікування із закладів охорони здоров я прибути безпосередньо до військових частин за місцем проходження служби.

В свою чергу, амбулаторний прийом проводиться в медичному пункті військової частини лікарем (фельдшером) у години, встановлені розпорядком дня військової частини, як це визначено статтею 255 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.

Водночас, тільки після огляду лікарем (фельдшером) хворі, залежно від характеру хвороби, направляються для лікування, а офіцери та військовослужбовці військової служби за контрактом, крім того, за висновком лікаря можуть залишатися для лікування на квартирах (удома). Про результати огляду хворих, характер поданої допомоги і призначення лікар робить відповідні відмітки в медичних книжках та видає довідки про стан здоров`я.

Порядок, закріплений у статті 257 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначає, що висновок про часткове або повне звільнення військовослужбовців строкової військової служби від занять, робіт, несення служби у наряді, а офіцерів та військовослужбовців військової служби за контрактом - від виконання службових обов`язків дається лікарем, а у військових частинах, де лікар за штатом не передбачений, - фельдшером не більше ніж на 6 (шість) діб. У разі потреби термін звільнення може бути продовжено. Рекомендації лікаря і фельдшера) про часткове або повне звільнення від виконання обов`язків підлягають виконанню посадовими особами.

Водночас у військовій частині НОМЕР_2 за участі начальника медичної служби - начальника медичного пункту військової частини НОМЕР_2 лейтенанта медичної служби ОСОБА_1 має місце випадок, який вказує на грубі порушення з боку останньої.

Так, з метою визначення загальних прав та обов`язків військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносин, обов`язків основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правил внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах видано Статут внутрішньої служби Збройних Сил України (далі - Статут внутрішньої служби), затверджений Законом України від 24.03.1999 № 548-ХІV (зі змінами).

У відповідності до частини другої вступу Статуту внутрішньої служби вказаним нормативно-правовим документом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України.

Статтею 5 Статуту внутрішньої служби визначено, що внутрішня служба - це система заходів, що вживаються для організації повсякденного життя і діяльності військової частини, підрозділів та військовослужбовців згідно з цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами.

В ході вивчення належних доказів, отриманих в ході проведення службової перевірки, призначеної начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено, що відповідно до наказу командувача Сил Територіальної оборони Збройних Сил України № 143 від 25.04.2023 лейтенант медичної служби ОСОБА_1 призначена на посаду начальника медичної служби - начальника медичного пункту військової частини НОМЕР_2 .

01.10.2024 особовий склад військової частини НОМЕР_2 на виконання бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_3 від 28.09.2024 № 11748дск здійснив переміщення до Донецької області з метою виконання завдань за призначенням, зокрема і особовий склад медичного пункту військової частини НОМЕР_2 пункт тимчасової дислокації мав поблизу населеного пункту АДРЕСА_2 .

13.11.2024 водій 1 мінометного взводу мінометної батареї військової частини НОМЕР_2 солдат ОСОБА_2 , перебуваючи у місті Миколаїв, засобами телефонного зв`язку, зокрема з використанням месенджеру WhatsАрр", подав начальнику медичної служби - начальнику медичного пункту лейтенанту медичної служби ОСОБА_1 фотографію виписки №8762 від 13.11.2024 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого пульмонологічного відділення Комунального некомерційного підприємства Миколаївська обласна клінічна лікарня" Миколаївської обласної ради.

Відповідно до рекомендацій лікаря, що безпосередньо відображені у виписці №8762 від 13.11.2024 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого пульмонологічного відділення Комунального некомерційного підприємства ''Миколаївська обласна клінічна лікарня" Миколаївської обласної ради, водію 1 мінометного взводу мінометної батареї військової частини НОМЕР_2 солдату ОСОБА_2 рекомендовано надання звільнення від виконання службових обов`язків відповідно до рекомендації лікаря терміном на 10 (десять) днів.

Разом з тим, водій 1 мінометного взводу мінометної батареї військової частини НОМЕР_2 солдат ОСОБА_2 особисто до пункту дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_2 ані 13.11.2024, ані 14.11.2024 не прибув, нарочно вказаний документ службовим особам військової частини НОМЕР_2 , зокрема начальнику медичного пункту - начальнику медичної служби військової частини НОМЕР_2 лейтенанту медичної служби ОСОБА_1 , не надав.

Разом з тим, під час проведення опитування начальника медичної служби - начальника медичного пункту військової частини НОМЕР_2 лейтенанта медичної служби ОСОБА_1 16.12.2024 на території військового містечка № НОМЕР_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 остання повідомила, що вимоги Статутів Збройних Сил України та іншого законодавства України, що регулює порядок проходження військової служби, їй відомі та зрозумілі.

Таким чином, на лейтенанта медичної служби ОСОБА_1 , як на начальника медичної служби - начальника медичного пункту військової частини НОМЕР_2 , покладалися адміністративно-господарські функції, а отже, в розумінні положення примітки до статті 172-13 та статті 425 КК України вона є військовою службовою особою суб`єктом правопорушення, передбаченого статтею 172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

14.11.2024 лейтенант медичної служби ОСОБА_1 , що є службовою особою військової частини НОМЕР_2 та постійно обіймає посаду начальника медичного пункту - начальника медичної служби військової частини НОМЕР_2 на яку, крім іншого, покладено адміністративно-господарські функції, перебуваючи в пункті розміщення особового складу медичного пункту військової частини НОМЕР_2 , що знаходився поблизу населеного пункту АДРЕСА_2 , маючи реальну можливість виконувати належним чином свої службові обов`язки, виконуючи покладені на неї обов`язки військової служби, діючи недбало, протиправно, всупереч інтересам служби, на порушення своїх статутних обов`язків, приписів законів та інструкцій, розуміючи протиправний характер та можливі наслідки своїх дій, через особисту недисциплінованість та безвідповідальність, недбале чи несумлінне ставлення, до покладених на неї обов`язків за посадою начальника медичного пункту - начальника медичної служби військової частини НОМЕР_2 неналежно виконала свої функціональні обов`язки визначені статтею 1101 та вимогами функціональних обов`язків за посадою начальника медичного пункту - начальника медичної служби військової частини НОМЕР_2 , зокрема не дотрималась правил деонтології і лікарської етики, не провела медичний огляд водія 1 мінометного взводу мінометної батареї військової частини НОМЕР_2 солдата ОСОБА_2 , в медичному пункті військової частини НОМЕР_2 , відповідні відмітки в його медичній книжці не зробила, у зв`язку з відсутністю посади лікаря у штаті медичного пункту військової частини НОМЕР_2 військову та трудову діяльність особового складу у медичному пункті, як це визначено вичерпним колом функціональних обов`язків, організувала неналежно, надалі, продовжуючи протиправний характер своїх дій відпрацювала та подала на підпис командиру військової частини НОМЕР_2 довідку № 588, чим, як наслідок, надала звільнення від виконання службових обов`язків водію 1 мінометного взводу мінометної батареї військової частини НОМЕР_2 солдату ОСОБА_2 , з фактичним порушенням термінів надання такого звільнення, визначених у статті 257 Статуту внутрішньої служби, проігнорувавши заборону, що прямо встановлена правовими нормами, а саме терміном не на 6 (шість) діб, а на 10 (десять) діб, чим, у свою чергу, порушила вимоги статей 11,16 Статуту внутрішньої служби та статей 2,3,4 Дисциплінарного статуту, тобто вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, за допомогою смс-повідомлення на контактний номер телефону зазначений в протоколі, яке вона отримала. Надала суду заяву в якій просила розглядати справу без її участі.

Враховуючи принцип судочинства, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, а також з метою недопущення порушення строків розгляду справи, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання КпАП України, яким є охорона конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 КпАП України).

Тому, на підставі ст. 268 КУпАП, суддя вирішив розглядати справу без участі ОСОБА_1 , оскільки вона належно повідомлена про розгляд справи.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Зокрема, в контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (рішення від 15.05.2008р., заява N7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Положеннями ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року та ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 01.11.1950р., рішенням Конституційного Суду України від 22.12.2010 р. № 23 рп/2010 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень ч. 1 ст. 14-1 КУпАП передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено у законному порядку при додержанні, зокрема, процедури притягнення до адміністративної відповідальності, яка повинна ґрунтуватись на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її провина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто, особа не повинна доказувати свою невинуватість і її поведінка вважається правомірною, доки не буде доведено зворотне.

При цьому, за вимогами ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 254 КУпАП найважливішим джерелом доказів у справі про адміністративне правопорушення є протокол про вчинення адміністративного правопорушення, який повинен містити ознаки правопорушення, передбаченого КУпАП.

Суд, дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінюючи зібрані в справі докази в їх сукупності, вважає, що вина ОСОБА_1 у скоєному нею адміністративному правопорушенні повністю доведена та підтверджена матеріалами адміністративної справи, а саме:

- протоколом про військове адміністративне правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-15 КУпАП серії ОДМ № 812 від 18.12.2024 р. Оцінюючи наданий протокол, суд вважає його належними та допустимим. Його зміст відповідає вимогам ст. 256 КпАП України, вказаний протокол містить підписи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та особи, яка його склала, у тому числі й відомості про роз`яснення ОСОБА_1 зміст ст. 63 Конституції України та її прав, передбачених ст. 268 КпАП України. В поясненнях до протоколу ОСОБА_1 нічого не зазначила;

- копією доповідної записки тимчасово виконуючого обов`язки начальника групи проведення перевірок та службових розслідувань ІНФОРМАЦІЯ_3 старшого лейтенанта ОСОБА_3 , на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 , від 17.12.2024 року, згідно якої він доповів про результати проведеної службової перевірки відносно дії вчинених ОСОБА_1 ;

- письмовими пояснення особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 від 16.12.2024 р. та 19.12.2024 року, доданими до матеріалів справи на окремому аркуші, згідно яких вона пояснила, що на момент 13.11.2024 особовий склад медичного пункту військової частини НОМЕР_2 виконував завдання на території Донецької області. Штатом медичного пункту військової частини НОМЕР_2 не передбачено посади лікаря. Крім того, станом на 13.11.2024 обов`язки фельдшера медичного пункту виконувала сержант ОСОБА_4 . На момент надходження від солдата ОСОБА_2 особами телефонного зв`язку, зокрема за допомогою месенджера «WhatsАрр» фотографії виписки № 8762 від 13.11.2024 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого пульмонологічного відділення Комунального некомерційного підприємства "Миколаївська обласна клінічна лікарня" Миколаївської обласної ради фельдшер медичного пункту виконувала сержант ОСОБА_4 була відсутня у медичному пункті у зв`язку з виконанням завдань, а саме здійснювала медичну евакуацію військовослужбовців. За такого, у зв`язку з фізичною відсутністю вказаної особи, а також відсутністю згідно штату медичного пункту військової частини НОМЕР_2 посади лікаря нею особисто опрацьовано та надано на підпис командиру військової частини НОМЕР_2 довідку №588, якою солдату ОСОБА_2 надано звільнення терміном на 10 (десять) діб;

- копією довідки № 588 виданої військовослужбовцю солдату ОСОБА_2 , про звільнення його від службових обов`язків на 10 діб з 14.11 по 23.11.2024 року;

- копією виписки № 8162 відносно ОСОБА_2 ;

- копією паспорту громадянина України на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- копією посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_5 , на ім`я ОСОБА_1 .

Статус ОСОБА_1 , як військовослужбовця, підтверджується посвідченням офіцера серії НОМЕР_6 .

Ст. 172-15 ч. 1 КУпАП передбачає відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби.

Відповідальність за ч. 2 цієї статті настає за умови вчинення цих дій, якщо вони вчинені особою в умовах особливого періоду.

Стаття 1 Закону України «Про оборону України» розкриває поняття терміну «особливий період», - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно Указу Президента України від 17.03.2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію» з 17.03.2014 року і по теперішній час на території України діють умови особливого періоду.

Стаття 1 Закону України «Про оборону України» розкриває поняття терміну «особливий період», - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відтак, станом на день вчинення адміністративних правопорушень в Україні діяв особливий період.

Досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності дають достатньо підстав для висновку суду, що військовослужбовець ОСОБА_1 , будучи військовою службовою особою недбало поставилась до військової служби, що само по собі являє склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-15 КУпАП України. Оскільки такі дії нею було вчинено в умовах особливого періоду, її дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП України.

Таким чином, ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-15 КпАП України, а саме недбале ставлення військової службової особи до військової служби, в умовах особливого періоду.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення за правопорушення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Вирішуючи питання щодо міри адміністративного стягнення, яке необхідно призначити ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.

Суд приймає до уваги те, що ОСОБА_1 раніше до адміністративної відповідальності не притягувалась, доказів зворотнього не надано, відомостей про утримання ОСОБА_1 неповнолітніх дітей чи непрацездатних осіб не надано.

Таким чином, враховуючи особу ОСОБА_1 , враховуючи ступінь її вини у скоєному нею адміністративному правопорушенні, яка доведена матеріалами справи, а також враховуючи відсутність обставин, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, скоєння адміністративного правопорушення вперше, та відсутність обставин, що обтяжують відповідальність, суд прийшов до висновку про необхідність піддати ОСОБА_1 адміністративному стягненню у межах санкції ч. 2 ст. 172-15 КУпАП у вигляді штрафу, саме ця міра покарання буде достатньою для виправлення порушника та запобігання вчинення ним нових адміністративних правопорушень.

Крім того, згідно ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку покладено таке стягнення.

Отже, відповідно до вимог п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», з особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 605,60 грн.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір", від сплати судового збору звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Натомість, предметом розгляду даної справи є питання про притягнення до адміністративної відповідальності особи, отже вказана справа не є справою, яка пов`язана з порушенням прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а тому підстави для звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору відсутні.

Керуючись ст.ст. 33, 40-1, 221, 268, 283, ч. 2 ст. 172-15 КпАП України суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , визнати винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, та піддати адміністративному стягненню у вигляді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень на розрахунковий рахунок UA0005662, код класифікації доходів бюджету-21081100,МФО-899998, код отримувача (ЄДРПОУ) 37967785, отримувач коштів Донецьке ГУК/Великоновос. СТГ/21081100, Банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код суду (ЄДРПОУ)-02895834.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь держави на розрахунковий рахунок - UA 0026001, код класифікації доходів бюджету - 22030106, МФО-899998, код отримувача (ЄДРПОУ) 37993783, отримувач коштів ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, Банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код суду (ЄДРПОУ) -02895834, судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Великоновосілківський районний суд Донецької області, прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 цього Кодексу, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим.

Скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови.

В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Суддя: О.А. Дурач