Справа № 302/1868/24
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2025 року селище Міжгір`я

Суддя Міжгірського районного суду Закарпатської області Готра В. Ю., розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , продавчині магазину «АВС», громадянки України, за частиною 1 статті 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

у с т а н о в и в:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 247191 від 15.12.2024, ОСОБА_1 15 грудня 2024 року о 10 год 20 хв як продавчиня магазину «АВС» по вул. Хустська, 40 у селищі Міжгір?я здійснила продаж горілчаних виробів без ліцензії, що є порушенням правил провадження господарської діяльності, чим учинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КУпАП.

На розгляд судом справи ОСОБА_1 не з`явилася, хоча була своєчасно сповіщена про дату, час і місце розгляду справи, клопотань про відкладення розгляду справи не подавала та її присутність на розгляді справи за приписами ч. 2 ст. 268 КУпАП не є обов`язковою, а відтак суддя вважає за можливим розглянути цю справу за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, а саме: - зміст протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 247191 від 15.12.2024 і його копію в іншій адміністративній справі № 302/1870/24; - копію письмових пояснень ОСОБА_1 і доповнення до них від 15.12.2024 (оригінал цих пояснень і доповнень наявні у справі № 302/1870/24); - копію акту вилучення алкогольних напоїв від 15.12.2024 та розписку ОСОБА_1 від цього ж дня про зобов`язання зберігати вилучену за актом алкогольну продукцію за адресою: вул. Хустьска, 40 у селищі Міжгір?я до прийняття судового рішення у справі (оригінали зазначених акту вилучення і розписка містяться у справі № 302/1870/24); - копію протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 247190 від 15.12.2024, складеного відносно ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 164 КУпАП, за те, що вона 15 грудня 2024 року о 10 год 20 хв як продавчиня магазину «АВС» здійснювала продаж тютюнових виробів марок «Комлімент» у кількості 40 пачок, «Бонд» - 10 пачок, «Стронг» - 10 пачок, без відповідних дозвільних документів, чим порушила порядок провадження господарської діяльності; - копію ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями з терміном її дії з 26.11.2024 до 26.11.2025 і місцем здійснення торгівлі у магазині по АДРЕСА_1 ; - копію пояснень фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (оригінал цих пояснень наявні у справі № 302/1870/24); - рапорт поліцейського ВП № 2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області Бряника І. І. від 15.12.2024 та відеозапис із місця події, суддя зазначає таке.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Як кореспондує ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису тощо, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Стаття 252 КУпАП регламентує, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Диспозиція ч. 1 ст. 164 КпАП України передбачає адміністративну відповідальність за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без подання повідомлення про початок здійснення господарської діяльності, якщо обов`язковість подання такого повідомлення передбачена законом, або без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, або у період зупинення дії ліцензії, у разі якщо законодавством не передбачені умови провадження ліцензійної діяльності у період зупинення дії ліцензії, або без одержання документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Так, за матеріалами справи ОСОБА_1 ставиться у провину вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, а саме здійснення продажу горілчаних виробів без ліцензії, що є порушенням правил провадження господарської діяльності.

Об`єктом правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, є суспільні відносини, що виникають у сфері державного регулювання господарської діяльності, які унормовані насамперед Господарським кодексом України, законами України «Про ліцензування видів господарської діяльності», «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» та іншими нормативно-правовими документами.

Згідно з чинним законодавством ліцензія - право суб`єкта господарювання на провадження виду господарської діяльності або частини виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню (п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності»).

Як убачається з п. 7 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» ліцензуванню підлягають такі види господарської діяльності, а саме: виробництво і торгівля спиртом етиловим, виробництво і торгівля спиртом етиловим, спиртовими дистилятами, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пальним, зберігання пального, вирощування тютюну, ферментація тютюнової сировини, що ліцензуються відповідно до Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального».

При цьому відповідно до частин 1, 2 ст. 3 ГК України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватися і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Згідно зі ст. 42 ГК України підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Отже, підприємницька діяльність (підприємництво) є одним з видів господарської діяльності, який характеризується наявністю такої ознаки, як наявність мети одержання прибутку. Іншу частину обсягу поняття господарської діяльності відповідно до чинного господарського законодавства становить некомерційна господарська діяльність, яка не має на меті одержання прибутку.

За ч. 2 ст. 55 ГК України суб`єктами господарювання є: 1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; 2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Відповідно до пунктів 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 25.04.2003 «Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини у сфері господарської діяльності» під здійсненням особою, не зареєстрованою як суб`єкт підприємництва, будь-якого виду підприємницької діяльності з числа тих, що підлягають ліцензуванню, слід розуміти діяльність фізичної особи, пов`язану із виробництвом чи реалізацією продукції, виконанням робіт, наданням послуг з метою отримання прибутку, яка містить ознаки підприємницької, тобто провадиться зазначеною особою безпосередньо самостійно, систематично (не менше ніж три рази протягом одного календарного року) і на власний ризик. Під здійсненням без одержання ліцензії видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню згідно з Законом України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» треба розуміти здійснення без ліцензії таких видів господарської діяльності фізичними особами, зареєстрованими як суб`єкти підприємництва, та юридичними особами.

Відтак диспозиція ч. 1 ст. 164 КУпАП є бланкетною, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших галузей права.

Основна особливість бланкетної диспозиції полягає в тому, що така норма має загальний і конкретизований зміст.

Загальний зміст статті 164 КУпАП полягає в тому, що з ним пов`язане визначення правопорушенням діянь, які описані в диспозиції цієї статті.

Конкретизований зміст бланкетної диспозиції передбачає певну деталізацію відповідних положень інших нормативно-правових актів, що наповнює норму більш конкретним змістом для встановлення саме тих ознак, які мають значення для правової кваліфікації.

Згідно з наведеним під час проведення правової кваліфікації діяння необхідно обов`язково установити, який саме нормативно-правовий акт та в якій редакції був чинним на момент учинення конкретного правопорушення та встановлював порядок здійснення діяльності, який особа, що притягається до відповідальності, порушила та в чому полягає невідповідність її дій закону.

Як видно з положень ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує питання, зокрема чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

У той же час, як це передбачено ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі установлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними, допустимими та достатніми доказами.

На переконання суду, матеріалами справи не підтверджено факту продажу ОСОБА_1 горілчаних виробів, як і не підтверджено факту отримання нею коштів (прибутку) внаслідок цього. Також працівниками поліції не встановлено вартості алкогольних напоїв, які нібито реалізовувала ОСОБА_1 . Жодний із наявних доказів у справі не містить відомостей про те, кому саме ОСОБА_1 здійснювала продаж (реалізацію) алкогольних напоїв, в якій кількості, за яку суму і протягом якого часу /у даному випадку це має бути проміжок часу, а не конкретна дата і час, оскільки господарська діяльність обов`язково має тривалий (систематичний), а не одноразовий характер/. До того ж, вона є лише продавчинею магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » по АДРЕСА_2 , а підприємницьку діяльність у цьому магазині здійснює фізична особа-підприємець ОСОБА_2 як суб`єкт господарювання.

Окрім цього, у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено нормативно-правовий акт, його частину та пункт, порушення якого має наслідком учинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП. Суд звертає увагу на те, що оскільки ч. 1 ст. 164 КУпАП, як уже зазначалося вище, є бланкетною нормою та має відсилочний характер, зокрема на Закон України «Про ліцензування видів господарської діяльності» № 222-VIII від 02.03.2015, а відтак у протоколі необхідно було зазначити, яку норму вказаного Закону ОСОБА_1 було порушено. Отже, у справі яка розглядається зміст об`єктивної сторони правопорушення при викладенні обставин його вчинення не розкрито і не описано, оскільки у протоколі про адміністративне правопорушення лише констатовано факт вчинення такого порушення, без посилання на норму закону, яку порушила (недотримала) ОСОБА_1 , що є недопустимим, так як не дає можливості перевірити правильність правової кваліфікації дій особи щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

Також суд зауважує, що санкція ч.1 ст.164 КУпАП передбачає накладення штрафу разом із конфіскацією виготовленої продукції, знарядь виробництва, сировини і грошей, одержаних унаслідок вчинення цього адміністративного правопорушення, чи без такої. Проте у матеріалах справи відсутні будь-які дані про отримання ОСОБА_1 від реалізації алкогольної продукції грошей, які повинні були бути вилучені у правопорушника.

Окрім того, як видно з примірника протоколу про адміністративне правопорушення, який був складений 15.12.2024 і копія якого була вручена ОСОБА_1 , у протоколі не вказано за якою саме з 9-ти частин ст. 164 КУпАП був складений цей протокол відносно неї. При цьому зазначена в оригіналі протоколу, що надійшла до суду, частина перша цієї статті за кольором кулькової ручки є відмінною від решта тексту заповненого ручкою у даному протоколі.

З огляду на наведені вище обставини протокол про адміністративне правопорушення не можна вважати належним доказом відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, оскільки такий не відповідає приписам ст. 256 цього Кодексу.

Отже, зазначене вище свідчать про те, що поліцейськими не було дотримано відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини ОСОБА_1 в учиненні адміністративного правопорушення.

При цьому суд бере до уваги те, що відповідно до чинного законодавства про адміністративні правопорушення суд розглядає справу в межах складеного щодо особи протоколу та приймає вмотивовану постанову тільки в межах, обставин викладених уповноваженою посадовою особою у протоколі про адміністративне правопорушення, та обсягу доказів, наявних у матеріалах справи.

Водночас саме по собі вилучення алкогольної продукції не є достатньою підставою вважати закінченим склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, а вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, доведеною.

Що стосується письмових пояснень ОСОБА_1 , у яких нібито підтверджено факт торгівлею горілчаною продукцією без ліцензії, то суд звертає увагу на те, що такі не можуть бути взяті до уваги як доказ вини з огляду на встановлені судом порушення працівниками поліції вимог законодавства при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення. Із цих підстав суд не бере до уваги і рапорт поліцейського ВП № 2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області Бряника І. І. від 15.12.2024 та відеозапис із місця події, оскільки у цих доказів також немає достовірних підтверджень щодо тих фактів, кому саме ОСОБА_1 здійснювала продаж алкогольних виробів та за яку вартість. Не підтверджено цими доказами і систематичності здійснення ОСОБА_1 такої діяльності. А відтак наявні в матеріалах справи письмові пояснення ОСОБА_1 , рапорт поліцейського та відеозапис з місця події не можуть бути визнані належними та достатніми для доведення вини ОСОБА_1 в учиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 164 КУпАП.

Також суд констатує, що в матеріалах справи наявна видана ГУ ДПС у Закарпатській області копія Ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями за реєстраційним номером: 2403783 із терміном її дії з 26.11.2024 до 26.11.2025, місце торгівлі магазин по АДРЕСА_1 , суб`єкт господарювання ФОП ОСОБА_2 .

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі презумпції невинуватості (ст. 62 Конституції України). Тягар доведення складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган. Водночас особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення правопорушення.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно з національним законодавством Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть уважатися такими в світлі положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У своїх рішеннях у справах «Малофєєв проти Росії від 30 травня 2013 року», «Маліге проти Франції від 23 вересня 1998 року», «Озтюрк проти Германії» ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії статі 6 Конвенції.

У рішенні від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України» ЄСПЛ указав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення вини «поза розумним сумнівом». Одночасно, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. The United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

З урахуванням положень ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також з огляду на практику ЄСПЛ у справах «Малофєєва проти Росії» («Malafeyeva v. Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia»), заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

У справі «Barbera, Messeguand Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа вчинила правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Винуватість особи в учиненні адміністративного правопорушення має бути безумовно доведена достатніми доказами, які установлюють об`єктивну істину у справі.

Підсумовуючи викладене вище під час розгляду матеріалів справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 164 КУпАП будь-яких допустимих та належних доказів про те, що вона здійснювала продаж горілчаних виробів без ліцензії, чим саме порушила правила провадження господарської діяльності, не встановлено.

За таких обставин і з точки зору достатності доказів матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять тієї сукупності доказів, яка б усунула обґрунтований сумнів щодо доведеності наявності в діянні ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, за викладених у протоколі обставин, а тому всі сумніви і припущення стосовно наявності в її діях складу адміністративного правопорушення повинні тлумачитись на її користь.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Аналізуючи досліджені під час розгляду наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд доходить висновку про те, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, адміністративного правопорушення, її винуватість не підтверджуються зібраними у справі доказами, що у свою чергу, з огляду на наведені вище норми та обставини, свідчить про відсутність події і складу цього адміністративного правопорушення за вказаних у протоколі обставин.

Як регламентує ст. 283 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з постанов, зокрема про закриття справи за наявності обставин, передбачених ст. 247 цього Кодексу.

З урахуванням викладено провадження у цій справі відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП.

На підставі ст. 265 КУпАП вилучену згідно з актом вилучення від 15.12.2024 алкогольну продукцію слід повернути їх володільцю.

Керуючись статтями 247, 265, 268, 283, 284, 289, 294 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и в:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 164 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в її діях події і складу адміністративного правопорушення.

Вилучені на підставі акту вилучення від 15 грудня 2024 року алкогольні вироби повернути їх володільцю.

Постанова може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом десяти днів із дня її винесення через Міжгірський районний суд Закарпатської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя В. Ю. Готра