Справа 688/5555/24
№ 3/688/4/25
Постанова

Іменем України

10 січня 2025 року м. Шепетівка

Суддя Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області Березюк О.Г., за участю секретаря судового засідання Антонюк І.І., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , захисника Рівнячка Л.С., розглянувши матеріали, які надійшли від заступника начальника управління поліції з превентивної діяльності Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шепетівка Хмельницької області, громадянина України, проживаючого по АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Шепетівським МРВ УВСМ України в Хмельницькій області 16 червня 1999 року, РНОКПП НОМЕР_2 , посвідчення водія НОМЕР_3 , видане 5 ДАІ ГУ-УМВС України Шепетівське МРЕВ 07 вересня 2005 року,

за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

27 листопада 2024 року о 00 год 46 хв в м. Шепетівка Хмельницької області по вул. Захисників України, 3 водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Kia Sportage», д.н.з. НОМЕР_4 в стані алкогольного сп`яніння, огляд проводився в медичному закладі КНП «Шепетівська багатопрофільна лікарня», із застосуванням приладу Алкофор, результат 1.1‰, чим порушив п.2.9 «а» ПДР України.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненому правопорушенні не визнав. Зазначив, що його дружина отримала травму і погано себе почувала. Він викликав швидку допомогу, однак дружина відмовилася їхати до лікарні. Пізніше її самопочуття погіршилося та йому необхідно було відвести дружину до лікарні.

Захисник Рівнячок Л.С. долучив до матеріалів справи довідку про те, що дружина ОСОБА_1 Перепелиця Л.В. з 27 листопада 2024 року по 30 листопада 2024 року перебувала на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні та просив закрити провадження у справі у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 діяв в умовах крайньої необхідності.

Суддя, дослідивши матеріали адміністративної справи, у відповідності до положень ст.252 КУпАП, приходить до наступного висновку.

Пунктом 11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено,що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Порядок проходження огляду осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, закріплено у ст.266 КУпАП та в Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015 року № 1452/735.

Відповідно до п.2.9 «а» Правил дорожнього руху водію заборонено керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння підтверджується направленням до медичного закладу на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 27 листопада 2024 року, відповідно до якого огляд проводився за допомогою приладу Алкофор, результат якого склав 1,1%о та висновком лікаря КНП «Шепетівська багатопрофільна лікарня» ОСОБА_2 за №37 від 27 листопада 2024 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння, відеозаписом, що міститься на DVD-R-диску з якого вбачається, що ОСОБА_1 дійсно проходив огляд за допомогою приладу Алкофор та фактично заперечень щодо його результатів не висловлював.

Порушень порядку проведення огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння, які потягли за собою його не дійсність суддею не встановлено.

Доводи ОСОБА_1 та його захисника Рівнячка В.Л. про те, що адміністративне правопорушення було вчинене в стані крайньої необхідності, що за ст.17 КУпАП є обставиною, яка виключає адміністративну відповідальність, на думку суду, не є слушними, оскільки суд не розцінює керування транспортного засобу в стані алкогольного сп`яніння, як крайню необхідність, за наявними матеріалами справи.

Керування транспортним засобом в стані алкогольного чи іншого сп`яніння є найбільш тяжким правопорушенням у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а водій у стані сп`яніння є загрозою для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху: водіїв, пішоходів, велосипедистів, а також і для самого себе та власності третіх осіб.

Відповідно до ст.17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Згідно ст.18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто, для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Так, в постанові від 21 грудня 2018 року в справі № 686/5225/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зауважив, що у разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.

Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам.

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто, засобами не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема, не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте, визначальним має бути об`єктивний критерій.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Враховуючи вищевикладене, коли ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати транспортним засобом, він тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Суддя критично відноситься до доводів, що ОСОБА_1 діяв в стані крайньої необхідності, так як віз свою дружину ОСОБА_3 у лікарню, оскільки небезпека, про яку зазначає ОСОБА_1 , за даних обставин, могла бути усунута іншим способом - шляхом виклику карети швидкої медичної допомоги.

Зокрема, згідно повідомлення КНП «Хмельницький обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» за №71 від 10 січня 2025 року, 27 листопада 2024 року о 00год 18хв поступив виклик до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ), однак виїзд бригади екстреної медичної допомоги не здійснювався у зв`язку із відмовою ОСОБА_3 .

В ході розгляду справи не здобуто доказів того, що при погіршенні стану здоров`я ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , який вже раз здійснював виклик швидкої медичної допомоги, позбавлений був можливості повторно викликати бригаду екстреної медичної допомоги чи скористатися послугами служби таксі (у т.ч. послугою «тверезий водій»).

Таким чином, зважаючи на конкретні обставини справи, правопорушення, яке вчинив ОСОБА_1 є умисною, суспільно небезпечною дією, а тому, зазначені у поясненнях обставини не можуть вважатись такими, що є підставою для закриття справи - у зв`язку з вчиненням дій особою в стані крайньої необхідності.

Відтак, доводи ОСОБА_1 про відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення є необґрунтованими і не заслуговують на увагу. Таку позицію останнього слід розцінювати, як намагання ним уникнути встановленої Законом відповідальності за скоєне.

З огляду на наведене, суддя вважає, що наявні у справі докази згідно ст.251 КУпАП підтверджують порушення ОСОБА_1 п.2.9 «а» Правил дорожнього руху, що є підставою для його притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в межах санкції даної статті з позбавленням права керування транспортними засобами.

Відповідно до ст.40-1 КУпАП, ст.4 Закону України «Про судовий збір» 605 грн. 60 коп. судового збору підлягають стягненню із ОСОБА_1 в дохід держави.

Керуючись ст.33, 221, 280, 283, 284, 307, 308 КУпАП,

постановив:

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та обрати йому адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень (Отримувач коштів: ГУК у Хмел.обл./Шепетів.мтг/21081100, Код отримувача (код ЄДРПОУ): 37971775, Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), Рахунок отримувача: UA 0022777, Код класифікації доходів бюджету: 21081100).

Позбавити ОСОБА_1 права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок (ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, Код отримувача (код ЄДРПОУ): 37993783, Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), Рахунок отримувача: UA0026001, Код класифікації доходів бюджету: 22030106).

Згідно з ч.1 ст.307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2 КУпАП, а в разі оскарження такої постанови не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі сплати штрафу у строки, передбачені ст.307 КУпАП, платіжний документ необхідно подати до Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу та витрати на облік зазначених правопорушень.

Строк пред`явлення постанови до виконання три місяці.

Постанова може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду через Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області протягом десяти днів з дня її винесення.

Повний текст постанови 13 січня 2025 року.

Суддя