Провадження № 33/4808/30/25
Категорія ст.124 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Руденко Д. М.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2025 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 жовтня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень, -

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , 03.09.2024 року о 16 год. 56 хв. в м. Івано-Франківську по вул. Вовчинецька, 122А, керуючи електросамокатом, не стежив за дорожньою обстановкою, здійснив рух по тротуару, внаслідок чого вчинив зіткненя з транспортним засобом марки «Renault» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 . В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.п. 2.3б, 11.13 Правил дорожнього руху України та вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постановою судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 жовтня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень на користь держави, а також стягнуто у дохід держави судовий розмір в сумі 605 грн. 60 коп.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що постанова суду є незаконною та безпідставною, а тому просить скасувати постанову судді та закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП щодо нього на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Незаконною постанову суду першої інстанції вважає через невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

Мотивує вимоги апеляційної скарги тим, що саме водій RENAULT Laguna д.н.з. НОМЕР_1 не дотримався безпечної швидкості, інтервалу та дистанції. Зауважує, що водія даного транспортного засобу не було оглянуто на стан алкогольного сп`яніння.

Стверджує, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що транспортний засіб RENAUL Laguna отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками, проте будь-яких доказів на підтвердження зазначених обставин до матеріалів справи не долучено. Не уточнено які саме механічні пошкодження отримав автомобіль, не вказано який розмір заподіяних матеріальних збитків, не відібрано пояснення з даного приводу, не оцінено завданої шкоди, відсутній акт огляду транспортного засобу.

Зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що схема ДТП, складена з порушенням вимог, визначених вищезгаданою Інструкцією: відсутні результати огляду на стан сп`яніння, відсутня інформацію про показання технічних приладів, відсутній перелік видимих (зовнішніх) пошкоджень транспортного засобу, які сталися внаслідок ДТП, відсутні фотознімки пошкоджень, їх опис. Працівниками поліції не було роз`яснено апелянту право ознайомитися зі схемою ДТП та право внести відповідні зауваження до схеми ДТП у разі необхідності у зв`язку з чим схему ДТП вважає недопустимим та неналежним доказом.

Окрім цього, вважає, що протокол сам по собі не є безумовним та неспростовним доказом вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, він є лише формою фіксації ймовірного правопорушення.

Вважає, що уповноваженими особами не встановлено всіх обставин адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КупАП та не доведено керування електросамокатом на тротуарній доріжці.

ОСОБА_1 стверджує, що йому не були роз`яснені права та обов`язки, в тому числі право на допомогу захисника.

В судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , потерпілий ОСОБА_2 не з`явилися, хоча в установленому законом порядку повідомлялися про розгляд апеляційної скарги.

Зі змісту клопотання, яке було подано ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції 10.01.2025 року вбачається, що він не може з`явитися до суду через сімейні обставини та просить розглянути справу буз його присутності.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність підсудного під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії ) При цьому, обвинувачений може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).

Апеляційний суд приймає до уваги, що в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та потерпілого у зв`язку з чим участь цих осіб в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд, вважав за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_1 та потерпілого ОСОБА_2 .

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню і постанову судді необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку та інші.

Апеляційний суд також неодноразово звертав увагу на недосконалість КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року та вказував на необхідність здійснення правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд, враховуючи недосконалість КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року, вважає за необхідне здійснювати правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини адміністративного правопорушення, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 .

Постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане правопорушення та прийняте по справі рішення.

При вирішенні питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, апеляційний суд приймає до уваги, що згідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність особи, яка доведена достатніми та незаперечними доказами.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Апеляційним судом у повному обсязі досліджені докази, які містяться в матеріалах справи та були надані сторонами під час розгляду справи в апеляційній інстанції.

Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття судом провадження його не було закрито або ухвалено незаконним складом суду.

Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення.

Так, враховуючи, що в своїх доводах апелянт посилається на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, суд апеляційної інстанції вважав за необхідне перевірити вищевказані доводи та дослідити сукупність доказів, які містяться в матеріалах справи.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №122433 від 03.09.2024 року слідує, що ОСОБА_1 03.09.2024 року о 16 год. 56 хв. в м. Івано-Франківськ, вул. Вовчинецька, 122А, керуючи транспортним засобом електросамокатом, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та здійснив рух по тротуару на тз електро самокат, внаслідок чого здійснив зіткнення із Renault Laguna д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 прож. М. Івано-Франківськ, вул. Б.Хмельницького, 51Е/38, в результаті ДТП ТЗ Renault Laguna д.н.з. НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив п. 2.3.б. ПДР порушення стеження за дорожньою обстановкою, реагування на її зміну, стеження за вантажем, п.11.13 ПДР порушення ПДР, рух ТЗ по тротуарах і пішохідних доріжках, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.

Вищевказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою інспектором 1 взводу 2 роти 1 бат. УПП в Івано-Франківській області лейтенанта поліції Петришина Р.Р., підписаний уповноваженою особою та особою, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

Особі, яка притягається до адміністративної відповідальності були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та повідомлено про розгляд справи в Івано-Франківському міському суді, про що свідчить його власноручний підпис.

Вищевказані обставини спростовують доводи про те, що ОСОБА_1 не був ознайомлений з правами і не мав можливості скористатися правовою допомогою.

У протоколі зазначено, що пояснення по суті порушення ОСОБА_1 надасть на окремому аркуші.

Посвідчення водія у ОСОБА_1 працівниками поліції не вилучено та тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами не видавався.

Зі змістом протоколу ОСОБА_1 був ознайомлений, про що свідчить його власноручний підпис.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 звинувачується в тому, що керуючи транспортним засобом, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та здійснив рух по тротуару, чим порушив вимоги пп.2.3.б, 11.13 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого сталося зіткнення транспортних засобів.

Зі схеми місця дорожньо-транспортної пригоди від 03.09.2024 року, на якій зафіксовано розташування транспортних засобів після дорожньо-транспортної події вбачається, що вона сталася за участю водія ОСОБА_2 , який керував автомобілем «Renault Laguna» д.н.з. НОМЕР_2 , та транспортного засобу електричного самокату, під керуванням водія ОСОБА_3 . На вказаній схемі зафіксовано розташування транспортних засобів після дорожньо-транспортної пригоди на узбіччі дороги (а.с. 3).

Вищевказана схема підписана учасниками дорожньо-транспортної пригоди без жодних зауважень, що спростовує доводи ОСОБА_1 про те, що вищевказана схема не відповідає фактичним обставинам.

До вказаною схеми долучено перелік зовнішніх видимих пошкоджень транспортного засобу, відповідно до якого автомобіль марки «Renault» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 має пошкодження правого переднього крила, що повністю узгоджується із поясненнями потерпілого та спростовує доводи про відсутність механічних пошкоджень транспортного засобу.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що розгляд провадження відбувається в межах висунутого обвинувачення і встановлення розміру заподіяної шкоди виходить за межі обвинувачення та не є обставиною, яка впливає на доведеність вини у вчиненні правопорушення.

Так, зі змісту пояснень ОСОБА_2 , наданих працівникам поліції 03.09.2024 року (а.с. 4) вбачається, що він 03.09.2024 р. приблизно о 16 год. 56 хв. виїжджав по вул. Вовчинецькій 122а з прилеглої території магазину «Шаман», під час руху в його автомобіль в`їхав чоловік на самокаті на великій швидкості у праве крило переду автомобіля, внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження, які потребують фінансових витрат.

До матеріалів справи долучено письмові пояснення ОСОБА_1 (а.с. 5), відповідно до яких 03.09.2024 року він керував самокатом на електричній тязі, рухаючись вул. Вовчинецькою в сторону центру міста, рухаючись тротуаром. Допустив зіткнення з автомобілем марки «Рено», який виїжджав з прилеглої території біля магазину «Шаман», який знаходиться за адресою м. Івано-Франківськ, вул. Вовчинецька, 122а. автомобіль виїхав зненацька та повністю перекрив тротуар для уникнення ДТП з повороту, де він виїхав росте кущ, через який він не побачив автомобіль, що наближається, тому в нього не було часу, що зреагувати, на дорозі відсутня розмітка вело доріжка. ДТП відбулося 03.09.2024 року приблизно о 16 год. 56 хв. в автівки пошкоджено переднє праве крило та капот. Самокат рухався в межах швидкісного ліміту, оскільки має обмеження 16 км.

Апеляційний суд вважає, що сукупність вищевказаних доказів дозволяє встановити місце дорожньо-транспортної пригоди, яке розташовано по вул. Вовчинецька, 122А на виїзді з прилеглої території.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у випадку виникнення дорожньо-транспортної пригоди за участю декількох водіїв наявність чи відсутність в їх діях складу адміністративного правопорушення, потребує встановлення причинного зв`язку між діянням (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали, тобто з`ясування ступені участі (внеску) кожного з них у спричинення злочинного наслідку.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України у постанові № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у випадках, коли передбачені ст. 286 КК суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху двома водіями транспортних засобів, потрібно з`ясовувати характер порушень, які допустив кожний з них, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної події та її наслідків. Виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, яка керувала транспортним засобом.

Зі змісту висунутого обвинувачення вбачається, що ОСОБА_1 звинувачується у порушенні вимог пп.2.3.б, 11.13 Правил дорожнього руху України.

Відповідно до п.2.3.(б) Правил дорожнього руху України, водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Згідно вимог п.11.13 ПДР України, забороняється рух транспортних засобів по тротуарах і пішохідних доріжках, крім випадків, коли вони застосовуються для виконання робіт або обслуговування торговельних та інших підприємств, розташованих безпосередньо біля цих тротуарів або доріжок, за відсутності інших під`їздів і за умови виконання вимог пунктів 26.1, 26.2 та 26.3 цих Правил.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що саме порушення водієм ОСОБА_1 та вимог пп. 2.3.б, 11.13 Правил дорожнього руху України знаходиться у прямому причино-наслідковому зв`язку із дорожньо-транспортної пригодою.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що розгляд провадження відбувається в межах обвинувачення, яке висунуто ОСОБА_1 і суд не надає оцінки діям водія ОСОБА_2 щодо порушення ним Правил дорожнього руху України та технічної можливості уникнути дорожньо-транспортної пригоди, оскільки така правова оцінка його дій може бути надана тільки в межах відповідного провадження за обвинуваченням у вчиненні правопорушення.

Апеляційний суд вважає доведеним поза розумним сумнівом, що водій ОСОБА_1 керуючи електросамокатом не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та здійснив рух по тротуару на електросамокаті, чим порушив вимоги пп.2.3.б., 11.13 Правил дорожнього руху України, що призвело до зіткнення з іншим транспортним засобом та спричинило механічні пошкодження автомобіля.

Статтею 124 КУпАП передбачено відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку сукупності досліджених доказів та поза розумним сумнівом прийшов до обґрунтованого висновку про наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП в діях ОСОБА_1 .

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляцію ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді залишити без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв