ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №643/4750/24 Головуючий 1 інстанції: Тимош О.М.
Провадження №33/818/54/25 Доповідач: Люшня А.І.
Категорія: ч.1 ст.173-2 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2025 року Харківський апеляційний суд у складі: головуючого судді Люшні А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкові справу за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_1 на постанову Московського районного суду м.Харкова від 31 липня 2024 року,-

УСТАНОВИВ:

Цією постановою провадження по справі щодо ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП закрито, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Зміст оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції

В постанові зазначено, що з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №080374 від 01 травня 2024 року вбачається, що 01 травня 2024 року о 12-00 год. ОСОБА_2 за місцем свого проживання адресою: АДРЕСА_1 , вчинив стосовно своєї колишньої дружини ОСОБА_1 домашнє насильство, тобто умисні дії психологічного характеру, а саме відмовлявся віддавати дитину.

Закриваючи провадження по справі суд мотивував своє рішення відсутністю підстав вважати, що ОСОБА_2 відмовився віддавати дитину потерпілій ОСОБА_1 , оскільки між батьками існувала домовленість віддати дитину матері о 15-30 год., ОСОБА_1 була допущена до дочки о 12-15 год. одразу після приїзду адвоката. Причиною конфлікту між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є спір щодо участі у вихованні дитини.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду та притягнути ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно не врахував постанову Московського районного суду м.Харкова від 05 червня 2024 року про визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, пояснення свідків та дані відеозаписів з нагрудних камер поліцейських. Вказала, що під час перебування за домовленістю батьків доньки у батька, у ОСОБА_2 виник умисел вивезти за місто ОСОБА_3 , яка не хотіла нікуди їхати з батьком, подзвонила їй, плачучи попросила забрати її додому. ОСОБА_2 примушував дитину робити те, чого вона не бажає, забороняв дзвонити матері, силоміць утримував в приміщенні квартири, не відпускав до сусідки та бабусі, залякував, звинувачував, що через неї батька заберуть до поліції. ОСОБА_2 замкнувся з донькою в квартирі, на її прохання в присутності працівників поліції відмовився відчинити двері та випустити дитину. Після приїзду адвоката Терещенко А.В. відкрив двері та надав їй змогу зайти до квартири до доньки. Коли вона виходила з дитиною з квартири ОСОБА_2 застосовував до неї фізичну силу, а саме хапав за руки. Наголосила, що 01 травня 2024 року пережила сильний стрес через побоювання за свою безпеку та безпеку доньки, втратила багато нервів та здоров`я, не змогла працювати наступного дня, мала протягом тиждня погане самопочуття та пригнічений моральний стан.

Позиції учасників апеляційного провадження

Особа, щодо якої закрито провадження, ОСОБА_2 ,захисник Устименко І.А., потерпіла ОСОБА_1 , будучи повідомленими належним чином про дату, час та місце апеляційного розгляду, в судове засідання не з`явилися, про причини неявки не повідомили, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи не подавали, а тому апеляційний розгляд відбувся за їх відсутності.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП, перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Згідно вимог ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції не дотримався всіх вказаних вимог закону.

Диспозиція ч.1 ст.173-2 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Відповідно до Закону України «Про попередження насильства в сім`ї» насильство в сім`ї - це будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім`ї стосовно іншого члена сім`ї, якщо ці дії порушують конституційні права і свободи члена сім`ї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психічному здоров`ю.

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07 грудня 2017 року визначає, що предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству. Відповідно ст.3 дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: подружжя; колишнє подружжя; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); дід (баба) та онук (онука); прадід (прабаба) та правнук (правнучка); вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); рідні брати і сестри.

Нормами наведеного закону визначено, що психологічним насильством є така форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Висновок суду про невинуватість ОСОБА_2 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, за обставин, наведених у постанові, не підтверджується та спростовується, зібраними по справі доказами.

Винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, підтверджується: даними протоколупро адміністративне правопорушення ВАД №080374 від 01 травня 2024 року; рапортом інспектора роти №5 батальйону №3 УПП в Харківській області О.Косенка; формою оцінки ризиків вчинення домашнього насильства; письмовими поясненнями ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , наданими під час складання протоколу про адміністративне правопорушення; поясненнями потерпілої ОСОБА_1 та свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які надані судовому засіданні в суді першої інстанції; даними відеозаписів з місця події від 01 травня 2024 року.

З відеозаписів нагрудних камер працівників поліції вбачається, що ОСОБА_2 замкнувся з донькою в квартирі, відмовився на прохання ОСОБА_1 та працівників поліції відчинити двері та випустити дитину. Після приїзду адвоката Устименка І.А. ОСОБА_2 відкрив двері та надав змогу потерпілій зайти до квартири до доньки. Малолітня ОСОБА_6 була заплакана, одразу підбігла до ОСОБА_1 та повідомила, що її батько закрив в квартирі, не надавав можливості подзвонити матері.

Зокрема, як слідує з показань потерпілої ОСОБА_1 , 01 травня 2024 року у ОСОБА_2 виник умисел вивезти за місто ОСОБА_3 , яка не хотіла нікуди їхати з батьком. Донька подзвонила їй, плачучи попросила забрати її додому. ОСОБА_2 примушував дитину робити те, чого вона не бажає, забороняв дзвонити матері, силоміць утримував в приміщенні квартири, не відпускав до сусідки та бабусі, залякував, звинувачував, що через неї батька заберуть до поліції. ОСОБА_2 замкнувся з донькою в квартирі, на її прохання в присутності працівників поліції відмовився відчинити двері та випустити дитину. Після приїзду адвоката Устименка І.А. ОСОБА_2 відкрив двері та надав їй змогу зайти до квартири до доньки.

Вказані показання підтверджуються поясненнями ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Матеріали справи доказів того, що конфлікт виник між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 через спір щодо участі у вихованні дитини, не містять.

Таким чином, суд апеляційної інстанції встановив, що 01 травня 2024 року о 12-00 год. ОСОБА_2 за місцем свого проживання адресою: АДРЕСА_1 , вчинив стосовно своєї колишньої дружини ОСОБА_1 домашнє насильство, тобто умисні дії психологічного характеру, а саме відмовлявся віддавати дитину.

Оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності, апеляційний суд приходить до висновку, що своїми умисними діями ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.

З правового аналізу положень ст.38 КУпАП вбачається, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні правопорушення, провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП. Відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст.38 КУпАП, не є реабілітуючою обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Між тим, апеляційний суд позбавлений законної можливості накласти адміністративне стягнення поза межами встановленого Законом строку.

Положеннями ч.3 ст.38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених статтями 173-2 і 173-6 цього Кодексу, може бути накладено протягом шести місяців з дня вчинення відповідного правопорушення.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №080374 від 01 травня 2024 року події правопорушення мали місце 01 травня 2024 року. На момент розгляду справи судом апеляційної інстанції закінчилися строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ч.3 ст.38 КУпАП, тому провадження у справі щодо ОСОБА_2 підлягає закриттю на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП.

Враховуючи вищевикладене, постанова суду підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 цього Кодексу.

Керуючись ст. 294 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Московського районного суду м.Харкова від 31 липня 2024 року щодо ОСОБА_2 скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП щодо ОСОБА_2 закрити на підставі п.7 ч.1 ст.247 КупАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя Харківського

апеляційного суду А.І. Люшня