Провадження № 33/801/74/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Жмудь О. О.
Доповідач: Матківська М. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді Матківської М. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції за участю захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) адвоката Пошелюзного Сергія Вячеславовича та представника Вінницької митниці Стрекалової Валерії Дмитрівни,

апеляційну скаргу ОСОБА_1 (Тунчбілек Ахмет Енес)

на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 07 травня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Туреччини, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч. 6 ст. 481 Митного кодексу України,

Встановив:

Згідно протоколу про порушення митних правил № 0087/401000/24 від 11 березня 2024 року, ОСОБА_1 (Тунчбілек ОСОБА_3 ) перевищив строк тимчасового ввезення на митну територію України транспортного засобу марки «CHEVROLET CAMARO», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 , більше ніж на 30 діб, що призвело до порушення митних правил, передбачених ч. 6 ст. 481 МК України, що і стало підставою для складення посадовою особою митниці у відношенні особи протоколу про порушення митних правил, за ознаками ч. 6 ст. 481 МК України.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 07 травня 2024 року визнано винним ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 481 Митного Кодексу України, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді конфіскації транспортного засобу, а саме: автомобіля марки «CHEVROLET CAMARO», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , VIN-код - НОМЕР_2 .

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) на користь держави судовий збір в розмірі 605,60 грн.

ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) подав апеляційну скаргу, у якій просить поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції у зв`язку з тим, що до 16 грудня 2024 року він не отримував повідомлень про розгляд справи про порушення митних правил, а також не отримував повідомлення про результати такого розгляду. Зі змістом постанови він ознайомився 16 грудня 2024 року, коли постанову було надіслано його представнику адвокату Пошелюзному С. В. до Електронного кабінету в підсистемі ЄСІТС «Електронний суд».

По суті справи ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) просить постанову суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у справі.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що суд першої інстанції належним чином не повідомив його про розгляд справи та здійснив розгляд за його відсутності, а тому він не зміг реалізувати своє право на участь у розгляді справи, право на правничу допомогу та інші права, гарантовані ст. 498 МК України, що є самостійною та достатньою підставою для скасування постанови.

Крім того, вважає, що в його діях відсутні ознаки порушення митних правил, оскільки після початку повномасштабного збройного вторгнення рф в Україну він 27 лютого 2022 року виїхав за межі України і повернувся в Україну лише 07 серпня 2023 року, тобто після завершення однорічного терміну перебування транспортного засобу на території України в статусі «Тимчасове ввезення до 1 року», який завершився 28 травня 2022 року. За наведених обставин вважає, що він не мав можливості виконати вимоги митного законодавства, у зв`язку з обставинами непереборної сили, якими є повномасштабне збройне вторгнення рф в Україну, а також запровадження у зв`язку з таким вторгненням воєнного стану та військових дій на території України та міста Києва зокрема.

Також зазначив, що виконати обов`язок по вивезенню транспортного засобу є неможливим, оскільки починаючи з 27 січня 2022 року і станом на дату подання цієї апеляційної скарги автомобіль перебуває на станції технічного обслуговування у зв`язку з необхідністю проведення значного обсягу ремонтних робіт, що підтверджується актом дефектовки ФОП ОСОБА_4 від 27 січня 2022 року.

У судовому засіданні в режимі відеоконференції захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) адвокат Пошелюзний С. В. підтримав апеляційну скаргу і просить її задовольнити. Проти розгляду справи у відсутності правопорушника не заперечує.

Представник Вінницької митниці Стрекалова В. Д. заперечила проти доводів апеляційної скарги, просить в задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження відмовити, а апеляційну скаргу залишити без розгляду. У випадку, коли суд прийде до висновку про задоволення клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи про порушення митних правил за ч. 6 ст. 481 МК України, дійшов висновку, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає до задоволення, а апеляційна скарга до задоволення не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до частини 2 статті 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Згідно вимог статті 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Як свідчать матеріали справи оскаржувану постанову судом першої інстанції винесено 07 травня 2024 року за відсутності ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) (а. с. 27-28), копію постанови суду, згідно супровідного листа, направлено правопорушнику 07 травня 2024 року (а. с. 30). Відомостей щодо вручення копії постанови ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) матеріали справи не містять.

10 грудня 2024 року захисник ОСОБА_1 (Тунчбілек Ахмет Енес) адвокат Пошелюзного С. В. подав заяву про знайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді (а. с. 32-37).

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) подав до суду через підсистему «Електронний суд» 24 грудня 2024 року та засобами поштового зв`язку 26 грудня 2024 року (а. с. 38-60, 64-97).

Такі обставини вказують на поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду, а тому цей строк підлягає поновленню.

Згідно ч. 1 ст. 486 МК України, завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Відповідно до вимог ст. 489 МК України при розгляді справи про порушення митних правил підлягає з`ясуванню, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із вимогами ст. 487 МК України провадження у справі про порушення митних правил здійснюється відповідно до МК України, а в частині, що не регулюється ним відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до частини 7 статті 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Частиною 6 статті 481 МК України, передбачена відповідальність за перевищення строку тимчасового ввезення транспортних засобів особистого користування та транспортних засобів комерційного призначення на митну територію України більше ніж на тридцять діб, а так само втрата цих транспортних засобів, у тому числі їх розкомплектування.

Згідно зі ст. 103 МК України тимчасове ввезення це митний режим, відповідно до якого іноземні товари, транспортні засоби комерційного призначення ввозяться для конкретних цілей на митну територію України з умовним повним або частковим звільненням від оподаткування митними платежами та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності і підлягають реекспорту до завершення встановленого строку без будь-яких змін, за винятком звичайного зносу в результаті їх використання.

Відповідно до ч. 1 ст. 380 МК України тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року. Цей строк може бути продовжено органами доходів і зборів з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли такі транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більш як на 60 днів. Обов`язковою умовою допуску зазначених транспортних засобів до тимчасового ввезення на митну територію України є реєстрація цих транспортних засобів в уповноважених органах іноземних держав, що підтверджується відповідним документом.

За змістом ч. 5 ст. 380 МК України тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування повинні бути вивезені за межі митної території України з дотриманням строків, установлених відповідно до вимог цього Кодексу, або поміщені у митні режими відмови на користь держави, знищення або руйнування чи можуть бути оформлені для вільного обігу на митній території України за умови сплати митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів.

Отже, перевищення встановленого ст. 380 МК України строку доставки транспортних засобів особистого користування та транспортних засобів комерційного призначення більше ніж на тридцять діб визнається порушенням митних правил, за яке передбачена адміністративна відповідальність у виді штрафу або конфіскації транспортного засобу.

З протоколу про порушення митних правил від 11 березня 2024 року №0087/40100/24 вбачається, що 11 березня 2024 року о 22:29 год в зону митного контролю пункту пропуску «Могилів-Подільський - Отач» відділу митного оформлення № 2, 5, 6, 7 митного поста «Дністер» Вінницької митниці з метою перетину митного кордону, напрям «виїзд з України», рейсовий автобус «Київ - Кишинів» р. н. НОМЕР_4 пасажиром у ньому їхав гр. Туреччини ОСОБА_5 ( ОСОБА_3 ), який слідував з України в Республіку Молдова.

Під час внесення інформації в автоматизовану систему митного оформлення «Інспектор» та за результатами здійснення митних процедур, системою АСУР було згенеровано обов`язкові митні формальності митного контролю, а саме відносно пасажира вищевказаного TUNCBILEK (Тунчбілек) ОСОБА_6 ( ОСОБА_3 ) існує інформація щодо порушення терміну ввезення транспортного засобу.

При проведенні перевірки, на підставі інформації АСМО «Інспектор» встановлено, що гр. Туреччини ОСОБА_7 ( ОСОБА_3 ) 28 травня 2021 року о 15:24:52 год через пункт пропуску «Чорноморський морський торговельний порт», відділ митного оформлення № 3 митного поста «Чорноморський» Одеської митниці, ввіз на митну територію України легковий автомобіль марки «CHEVROLET CAMARO», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , VIN-код - НОМЕР_2 , в режимі «Тимчасове ввезення до 1 року», з метою особистого користування.

Станом на 11 березня 2024 року даний транспортний засіб громадянином Туреччини ОСОБА_8 ( ОСОБА_3 ) не вивезений за межі митної території України, інформація щодо поміщення транспортного засобу в інший митний режим відсутня.

Згідно інформації АСМО «Інспектор», встановлено, що громадянин Туреччини ОСОБА_5 ( ОСОБА_3 ) протягом року не притягувався до адміністративної відповідальності за порушення митних правил.

Таким чином, враховуючи вимоги Митного кодексу України та Закону України № 2612-VIII від 08 листопада 2018 року щодо змін до Митного кодексу України, щодо внесення змін до МК України, встановлено що громадянин Туреччини ОСОБА_9 ( ОСОБА_2 ) перевищив строк тимчасового ввезення транспортного засобу особистого користування марки «CHEVROLET CAMARO» державний реєстраційний номер НОМЕР_3 VIN-код - НОМЕР_2 , більше ніж на тридцять діб.

Згідно витягів АСМО «Інспектор» та ЄАІС ДМСУ станом на 11 березня 2024 року вказаний транспортний засіб не вивезено за межі митної території України в установлений законодавством термін, інших фактів перетину державного кордону вказаним транспортним засобом (крім ввезення 28 травня 2021 року), або його поміщення в інший митний режим станом на момент розгляду справи не встановлено.

Апеляційний суд вважає, що висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 481 МК України є правильним та обґрунтованим, оскільки підтверджується сукупністю зібраних й перевірених судом доказів, зокрема протоколом про порушення митних правил № 0087/401000/24 (а. с. 2-6), копією електронного журналу пасажирського ПП (а. с. 11), витягом з АСМО «Інспектор» (а. с. 9-10, 12-14), службовою запискою головного державного інспектора оперативного відділу Державної митної служби України Вінницька митниця Олександра Ананьєва (а. с. 14-16).

Твердження скаржника, що в його діях відсутні ознаки порушення митних правил, оскільки він не мав можливості виконати вимоги митного законодавства у зв`язку з обставинами непереборної сили, апеляційним судом відхиляються у зв`язку з наступним.

Так, абз. 4 ч. 4 ст. 380 МК передбачено, що строки, передбачені абзацами першим, другим, третім та п`ятим цієї частини, можуть бути продовжені митними органами з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більш як на 60 днів.

Частиною 1 ст. 460 МК визначено, що вчинення порушень митних правил, передбачених ч. 3 ст. 469, ст. 470, ч. 3 ст. 478, ст. 481 цього Кодексу, внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, що підтверджується відповідними документами, а також допущення у митній декларації помилок, які не призвели до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, до незабезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, якщо такі помилки не допускаються систематично (ст. 268 цього Кодексу), не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом.

З огляду на матеріали справи, транспортний засіб «CHEVROLET CAMARO», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 був ввезений на територію України 28 травня 2021 року о 15:24:52 год, що не заперечується правопорушником. Отже, ввезений транспортний засіб перебував на території України на законних підставах до 28 травня 2022 року.

Апеляційний суд враховує факт введення на території України військового стану у зв`язку зі збройною військовою агресією рф проти України, а також лист Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1, яким військову агресію рф проти України, що стала підставою для введення з 24 лютого 2022 воєнного стану, визнано обставинами дії непереборної сили, які діють до офіційного їх закінчення. Однак, на переконання суду зазначені обставини не призводять до автоматичного звільнення від відповідальності щодо невиконання зобов`язань.

Водночас при прийнятті рішення апеляційний суд звертає увагу на наступні вимоги діючого законодавства.

Приписами ст. 192 МК передбачено, що якщо під час перевезення товарів транспортний засіб внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили не зміг прибути до митного органу призначення, допускається вивантаження товарів в іншому місці. При цьому перевізник зобов`язаний терміново повідомити найближчий митний орган про обставини події, місцезнаходження товарів і транспортного засобу.

У свою чергу, здійснення митних формальностей при поміщенні товарів у митні режими відповідно до МК України регулюється також Порядком виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режиму, що затверджений наказом Міністерства фінансів України 31 травня 2012 року № 657.

Пунктом 3 розділу VIII зазначеного Порядку передбачено, що залежно від характеру аварії чи обставин непереборної сили документи, що підтверджують їх наявність і тривалість дії, можуть видаватися державними органами, місцевими органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, іншими спеціально вповноваженими на це державними органами, а також уповноваженими на це підприємствами, установами та організаціями відповідно до їх компетенції.

Якщо факт аварії чи дії обставин непереборної сили має місце на митній території України, особа, відповідальна за виконання вимог законодавства України з питань державної митної справи щодо товарів чи транспортних засобів, що перебувають під митним контролем (власник товару або уповноважена ним особа, перевізник чи особа, відповідальна за дотримання митного режиму), повинна звернутись до митного органу, в зоні діяльності якого перебувають ці товари, транспортні засоби, із письмовою заявою, яка повинна містити відомості, що надають можливість ідентифікувати товари, транспортні засоби як такі, що перебувають під митним контролем, а також інформацію про час, місце, обставини та наслідки аварії чи дії обставин непереборної сили (пункт 5 розділу VIII Порядку).

З аналізу вказаних норм вбачається, що у разі наявності обставин непереборної сили, що зумовило неможливість вивезення автомобіля за межі митної території України, власник або інша уповноважена ним особа повинна повідомити про це митний орган у встановленому законом порядку. У такому випадку відповідальність за ч.6 ст.481 МК України виключається.

При цьому, вчинити зазначені дії особа фактично має до настання строку спливу терміну вивезення транспортного засобу.

Так, в матеріалах справи відсутні будь-які заяви ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), які б свідчили про неможливість останнім вивезти транспортний засіб, а також докази вчинення ним будь-яких дій, передбачених ст. 192 МК України, зокрема щодо звернення до митних органів до спливу строку ввезення транспортного засобу.

При цьому, залишення території України та перебування тривалий час за кордоном, жодним чином не звільняє правопорушника від зобов`язань на території України, оскільки він мав можливість звернутися до митного органу за допомогою засобів електронного чи поштового зв`язку та повідомити про причини неможливості вивезення транспортного засобу.

Отже, слід констатувати, що ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) не здійснив жодних дій, які б могли вказувати на те, що він намагався не порушити строк вивезення транспортного засобу у передбачений законом строк, що свідчить про наявність в його діях ознак порушення митних правил, відповідальність за які передбачена ч. 6 ст. 481 МК України, та як наслідок безпідставність доводів сторони захисту в наведеній частині.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що виконати обов`язок по вивезенню транспортного засобу є неможливим, оскільки починаючи з 27 січня 2022 року і станом на дату подання цієї апеляційної скарги автомобіль перебуває на станції технічного обслуговування, не заслуговує на увагу, оскільки як зазначалось вище, звільнення від відповідальності можливе виключно у випадку аргументованого повідомлення митного органу про неможливість вивезення автомобіля за межі митної території України, до закінчення строку на який транспортний засіб було ввезено.

Більше того, з доданих до апеляційної скарги документів неможливо встановити дійсну необхідність ремонтних робіт та технічну справність транспортного засобу. Жодних належних доказів пошкодження транспортного засобу у зв`язку з аваріями чи іншими обставинами непереборної сили суду не надано.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції належним чином не повідомив правопорушника про розгляд справи та здійснив розгляд за його відсутності, що є самостійною та достатньою підставою для скасування постанови, не заслуговують на увагу та відхиляться судом у зв`язку з наступним.

Статтею 498 МК України передбачено, що особи, які притягуються до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, та власники товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 461 цього Кодексу (заінтересовані особи), під час розгляду справи про порушення митних правил у митному органі або суді мають право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, одержувати копії рішень, постанов та інших документів, що є у справі, бути присутніми під час розгляду справи у митному органі та брати участь у судових засіданнях, подавати докази, брати участь у їх дослідженні, заявляти клопотання та відводи, під час розгляду справи користуватися юридичною допомогою захисника, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, давати усні і письмові пояснення, подавати свої доводи, міркування та заперечення, оскаржувати постанови митного органу, суду (судді), а також користуватися іншими правами, наданими їм законом. Зазначені в цій статті особи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 526 МК України справа про порушення митних правил розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, та/або її представника.

Справа про порушення митних правил може бути розглянута за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про перенесення розгляду справи.

Матеріали справи містять заяву ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), особисто підписану правопорушником та адресовану суду першої інстанції, у якій він повідомляє суд, що йому відомо що частиною 6 статті 481 МК України передбачена адміністративну відповідальність за вчинені ним дії. Із санкцією цієї статті він ознайомлений. Не заперечує щодо розгляду справи про порушення митних правил за його відсутності (а. с. 17).

Крім того, відповідно до положень ст. 277-2 КУпАП повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.

Інші особи, які беруть участь у провадженні по справі про адміністративні правопорушення, повідомляються про день розгляду справи в той же строк.

Оскільки нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення не визначено порядок і способи надсилання повісток учасникам справи, то у даному випадку необхідно застосувати аналогію найбільш близької галузі права кримінального процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 135 КПК особа викликається до суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою. При цьому суд повинен переконатися, що таке повідомлення мало місце.

Згідно з ч. 1 ст. 136 КПК належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розписка особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістки про виклик або ознайомлення з її змістом.

Відповідно до Порядку надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасникам судового процесу в електронній формі, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 23 січня 2023 року № 28, при відправці повістки в електронній формі за замовчуванням перевірятиметься наявність додатку «Viber» за номером телефону. У випадку, якщо за даним номером додаток доступний та повідомлення буде відправлено, в АСДС буде отримано статус «Доставлено (Viber)». Якщо додаток «Viber» за номером телефону не зафіксовано, повістка буде надіслана вже існуючим шляхом у вигляді SMS-повідомлення.

Як вбачається з матеріалів справи правопорушник ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) про дату і місце розгляду справи про адміністративне правопорушення був повідомлений текстовим повідомленням у додаток «Viber» (а. с. 24), на узгоджений з ним номер телефону, зазначений у протоколі про порушення митних правил № 0087/401000/24 від 11 березня 2024 року.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заздалегідь подав до суду першої інстанції заяву про можливість розгляду справи без його участі, а посилання на те, не правопорушник зміг реалізувати своє право на участь у розгляді справи, право на правничу допомогу та інші права, гарантовані ст. 498 МК України, є своєрідним способом захисту правопорушником своїх прав, спрямованих на безпідставне скасування законної та обґрунтованої постанови суду першої інстанції, що є недопустимим.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що з метою забезпечення права на доступ до правосуддя та права на апеляційне оскарження постанови суду, процесуальні права ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) поновлені шляхом звернення до апеляційного суду і під час апеляційного розгляду судом безпосередньо повно та всебічно перевірені докази, якими обґрунтовуються обставини вчинення правопорушення та заперечення правопорушника, які викладені в апеляційній скарзі.

Узагальнюючи викладене доводи апеляційної скарги є неспроможними і такими, що не спростовують факту вчинення правопорушення, а лише спрямовані на уникнення відповідальності за вчинене ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) правопорушення.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Апеляційний суд враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону. Об`єктивних підстав ставити під сумнів належність, допустимість та достовірність наведених доказів та викладених обставин суд апеляційної інстанції не вбачає.

Таким чином апеляційний суд вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовані повно та об`єктивно; вина ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) доведена повністю, в зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність в його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 6 статті 481 МК України та призначене судом адміністративне стягнення повністю відповідає вимогам статті 33 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, ст. 459, 461, 481, 486, 527, 528 МК України, суд

Постановив:

Поновити ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) строк на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 07 травня 2024 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) залишити без задоволення.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 07 травня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 481 МК України, залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

СуддяМ. В. Матківська