ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 677/141/24

Провадження № 33/820/50/25

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду Барчук В.М., з участю секретаря судового засідання Яхієвої М.А., захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Сидорука Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Хмельницькому, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Красилівського районного суду Хмельницької області від 07 листопада 2024 року, -

в с т а н о в и в :

Постановою Красилівського районного суду Хмельницької області від 07 листопада 2024 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605 грн 60 коп. судового збору.

За постановою суду, 11.01.2024 о 23:56 у смт. Антоніни, вул. Заліскова, водій ОСОБА_1 керував автомобілем Пежо 307 д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів). Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить: поновити строк на апеляційне оскарження постанови Красилівського районного суду Хмельницької області від 07 листопада 2024 року; скасувати постанову суду та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що у зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення час та місці ОСОБА_1 автомобілем не керував, а лише сидів у із ОСОБА_2 у припаркованому автомобілі на узбіччі поруч із будинком в якому він проживає. У зв`язку із тим, що автомобіль стояв у темну пору доби він увімкнув передні та задні (червоні) габаритні вогні, проте двигуна не заводив. В цей момент під`їхали працівники поліції, які підійшли до нього, запитали документи, в подальшому почали звинувачувати у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та запропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, на що ОСОБА_1 категорично заперечив, у зв`язку із тим, що він не був водієм та не повинен проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння. На відеозаписі не зафіксовано факту руху автомобіля «Пежо». Зафіксоване червоне світло від задніх габаритних вогнів автомобіля само по собі не свідчить та не може свідчити про факт руху транспортного засобу.

Крім того, із відеозапису вбачається, що під часу руху патрульного автомобіля у темну пору доби у ньому не були увімкнуті проблискові маячки та звуковий сигнал. У розмові з ОСОБА_1 працівники поліції говорили, що не зупиняли останнього. Наведеним спростовуються свідчення поліцейських про те, що вони наздоганяли автомобіль під керування ОСОБА_1 із увімкненими проблисковими маячками та звуковим сигналом.

В свою чергу, такі розбіжності між свідченнями працівників поліції та відеозаписом є суттєвими, ставлять під обґрунтований сумнів правдивість їх свідчень, в тому числі і щодо факту руху автомобіля під керуванням ОСОБА_1 .

За таких обставин, на час пред`явлення вимоги пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в розумінні п. 1.10 ПДР України ОСОБА_1 не був водієм та не був зобов`язаний проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння.

При розгляді справи суд першої інстанції допустив процесуальне порушення, а саме на відміну від судового засідання яке було проведено 22.10.2024 під звукозапис, судове засідання 07.11.2024 року у якому також були допитані в якості свідків працівники поліції, суд провів без фіксування перебігу судового засідання у встановленому порядку, а саме без проведення аудіозапису технічними засобами та без фіксації судового засідання протоколом.

Тому на сьогоднішній день ОСОБА_1 та апеляційний суд не має можливості ознайомитись із свідченнями працівників поліції, які надавались ними в судовому засіданні 07.11.2024 та надати їм відповідну оцінку.

За таких обставин, свідчення працівників поліції, які були надані ними в судовому засіданні 07.11.2024 отримані з порушенням встановленого порядку, а тому є недопустимим доказом та не можуть враховуватись при вирішені даної справи.

Щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови зазначає, що судове засідання 07.11.2024 було проведено за його відсутності. Оскаржувана постанова суду поштою за адресою місця проживання судом не направлялась, а була отримана ОСОБА_1 лише 20.11.2024 у відповідь на заяву захисника про надання для ознайомленням матеріалів справи та за наявності копії винесеної по ній постанови.

Заслухавши пояснення захисника Сидорука Д.В., перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що строк на апеляційне оскарження постанови суду підлягає поновленню, оскільки пропущений з поважних причин, а в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Згідно вимог ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст.280 КУпАП).

Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. В ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Судом першої інстанції дотримано вказаних вимог закону, зміст постанови про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 КУпАП, вчинене ОСОБА_1 відповідає вимогам, передбаченим статтями 283-284 КУпАП, справу суддею розглянуто з дотриманням вимог статті 280 КУпАП.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення від 12.01.2024 серії ААД №405785 11 січня 2024 року о 23:56 у смт. Антоніни, вул. Заліскова, водій ОСОБА_1 керував автомобілем Пежо 307 д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів). Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджується сукупністю зібраних по справі доказів, а саме:

- протоколом серії ААД від 12.01.2024 №405785, у якому викладені обставини вчиненого правопорушення;

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, відповідно до якого огляд не проводився;

- матеріалами відеозапису.

На думку апеляційного суду досліджені судом докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням вимог КУпАП, не суперечать фактичним обставинам справи, об`єктивно узгоджуються між собою та повністю доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Дослідженими доказами спростовані доводи апелянта про те, що на час пред`явлення вимоги пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в розумінні п. 1.10 ПДР України ОСОБА_1 не був водієм та не був зобов`язаний проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Як видно із відеозапису, на 23.55 год. запису рухається автомобіль Пежо 307 з увімкненими задніми фарами, та на 23.56 год. відеозапису автомобіль зупиняється, ОСОБА_1 виходить з транспортного засобу зі сторони водія. Працівники поліції підходять до нього та питають чого він втікав, просять пред`явити посвідчення водія та свідоцтво реєстрації транспортного засобу.

В процесі спілкування поліцейськими у ОСОБА_1 виявлено ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів), у зв`язку з чим на адресу водія висловлено вимогу пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку, в тому числі за допомогою спеціального технічного засобу алкотестеру «Драгер», на що ОСОБА_1 відповідає: - «проходимо разом всі, спочатку ви, а потім я». Працівник поліції неодноразово висловив на адресу водія вимоги пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку, в тому числі і в медичному закладі, на що ОСОБА_1 давав згоду, але при умові, що такий огляд спочатку пройдуть працівники поліції. Такі дії були розцінені поліцейським як відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння та повідомлено водія про те, що на нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за п.2.5 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому законом порядку медичний огляд, з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препараті, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України та МОН України від 09.11.2015 № 1452/735 (далі - Інструкція), огляд на стан сп`яніння проводиться з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції.

Результати огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (далі акт огляду). У випадку встановлення стану сп`яніння, результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються у протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду.

Інспектором поліції в протоколі про адміністративне правопорушення було зазначено, що у ОСОБА_1 були наявні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота та порушення координації рухів. З чого слідує, що працівник поліції, виявивши ці ознаки, які відповідають переліку, зазначеному у Інструкції, законно та обґрунтовано запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, тоді як ОСОБА_1 відмовився від огляду, а також від підпису цього протоколу (а/с 1).

Установивши та зафіксувавши, що після зупинки транспортного засобу у водія були наявні ознаки алкогольного сп`яніння та на вимогу правоохоронців усупереч приписам п. 2.5 ПДР він відмовився проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку, поліцейськими складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, факт керування водієм ОСОБА_1 транспортним засобом встановлений відеозаписом, на якому зафіксовано, як працівники поліції переслідують транспортний засіб, за кермом якого перебуває саме водій ОСОБА_1 .

Крім того, судом першої інстанції були допитані в судовому засіданні працівники поліції ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які повідомили, що водій ОСОБА_1 порушив правила дорожнього руху (не увімкнув покажчик повороту при здійсненні маневру повороту), чим привернув їх увагу. Проте, на увімкнені сигнали проблискових маяків та звукові сигнали службового автомобіля поліції водій ОСОБА_1 не зупинився, а навпаки збільшив швидкість транспортного засобу та почав тікати. Працівники поліції наздоганяли його орієнтовно 7 хвилин. На долученому до матеріалів справи відеозаписі прослідковується те, як працівники поліції на службовому автомобілі наздоганяли транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 (хоча і була темна пора доби, проте чітко видно задні ходові вогні), який у подальшому зупинився, та водій ОСОБА_1 одразу вийшов з нього.

Стосовно доводів апелянта про те, що при розгляді даної справи суд першої інстанції допустив процесуальне порушення, тому свідчення працівників поліції, які були надані ними в судовому засіданні 07.11.2024 є недопустимим доказом, то такі не є слушними, оскільки розгляд справи без повного фіксування судового процесу технічними засобами не може слугувати підтвердженням формального, неповного та необ`єктивного розгляду. Крім того, нормами КУпАП не передбачено фіксування судового процесу технічними засобами, з урахуванням, того що матеріали даної справи клопотань від учасників розгляду про фіксування судового процесу технічними засобами не містять.

Таким чином, огляд на стан сп`яніння було проведено з дотриманням порядку, передбаченого статтею 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України та МОН України від 09.11.2015 № 1452/735.

Враховуючи викладене, в апеляційній скарзі не наведено належних і достатніх підстав для спростування висновків суду першої інстанції, не було здобуто таких доказів і при проведенні апеляційного розгляду.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, визначив вид стягнення і його розмір у межах санкції ч.1 ст. 130 КУпАП, відповідно до вимог статті 33 КУпАП.

Постанова Красилівського районного суду Хмельницької області від 07 листопада 2024 року є законною і підстав для її скасування не має

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Постанову Красилівського районного суду Хмельницької області від 07 листопада 2024 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Хмельницького

апеляційного суду Володимир БАРЧУК