ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 599/2204/24Головуючий у 1-й інстанції Чорна В.Г.
Провадження № 33/817/32/25 Доповідач - Лекан І.Є.
Категорія - ч.1 ст. 173-2 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 січня 2025 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Лекан І.Є.

за участю ОСОБА_1 , потерпілої ОСОБА_2 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Зборівського районного суду Тернопільської області від 28 жовтня 2024 року,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Зборівського районного суду Тернопільської області від 28 жовтня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП та звільнено ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 173-2 КУпАП і оголошено йому усне зауваження.

Згідно з постановою суду, ОСОБА_1 27.08.2024 приблизно о 18.20 год за зареєстрованою адресою місця проживання в АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство відносно своєї сестри ОСОБА_2 , а саме висловлював словесні образи, погрози, що викликало у ОСОБА_2 побоювання за свою безпеку, внаслідок чого могла бути завдана шкода її психологічному, фізичному здоров`ю, чим порушив вимоги п.п. 3, 14 ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову Зборівського районного суду Тернопільської області від 28.10.2024 року скасувати, справу про адміністративне правопорушення про притягнення його до адміністративної відповідальності закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Вказує, що судом першої інстанції було не задоволено його клопотання щодо витребування з Національної поліції України відеозапису з нагрудної камери 798293, який проводився працівником Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_3 у момент конфлікту, тобто 27.08.2024 року.

Апелянт зазначає, що відеозапис є належним доказом в розумінні приписів ст.251 КУпАП, що підтверджується наявною інформацією в рапорті поліцейського Гончарука А.О., копію якого долучено в якості доказів до апеляційної скарги.

Наголошує на тому, що дослідження судом доказів без вказаного відеозапису та прийняття постанови за результатами розгляду даної справи свідчить про винесення її як упередженої, необґрунтованої без всебічного з`ясування обставин доказів по справі.

Звертає увагу на те, що у матеріалах справи, які надійшли з Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області відсутні будь-які переконливі докази, котрі би підтверджували викладене у протоколі, а вчинення нібито ним даного адміністративного правопорушення базується лише на поясненнях сестри ОСОБА_2 та рідного брата ОСОБА_1 , з якими він тривалий час перебуває у неприязних відносинах, що не може слугувати доказами через конфлікт інтересів між ними.

Зазначає, що він є співвласником майна у розмірі 1/12 частки і має законне право розпоряджатись таким майном на свій власний розсуд, а тому відвідування ним успадкованого від померлого батька майна за вказаною адресою у с. Плесківці, є законною підставою відвідування помешкання за вказаною адресою, як спадкоємця, але судом даний факт не досліджено та не враховано цю обставину, оскільки саме це є першопричиною конфлікту та сварки між ним та сестрою ОСОБА_2 на протязі тривалого часу, яка чинить перешкоди у користуванні належним йому на праві приватної власності майном.

Вказує, що у даному випадку ним жодних прав рідної сестри ОСОБА_2 не порушувалось, оскільки він має за вказаною адресою спільну приватну власність в розмірі 1/12, отриману ним в спадок від померлого батька ОСОБА_4 , яка складається з частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами та 8 земельних ділянок.

Наголошує на тому, що, маючи успадковану частку майна від померлого батька за адресою у с. Плесківці, він тривалий час у батьківському помешканні не проживає по тій причині, що з моменту одруження проживає у домі дружини за адресою АДРЕСА_2 , де веде з нею спільне господарство, а до батьківського помешкання лише час від часу рідко приходить аби доглянути 4 вулики бджіл та використати придбані ним за життя батька металеві вироби, котрі знаходяться у господарстві.

Звертає увагу на те, що у вказаних спірних правовідносинах ним жодних дій спрямованих на фізичне чи психологічне насильство, як і настання шкоди від них не вчинялось та не настало по тій причині, що він ніякого психологічного, фізичного насильства не вчиняв по відношенні до сестри ОСОБА_2 , як і не наступило жодних наслідків такого насильства.

Зазначає, що у матеріалах справи є долучена довідка «Про результати розгляду звернення ОСОБА_2 » від 23.09.2024 року, де в ході перевірки працівником поліції ОСОБА_5 встановлено факт відсутності події адміністративного правопорушення та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, про що відмовлено у внесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, оскільки, як вказано у цій довідці в даному випадку вбачаються цивільно-правові відносини та конфлікт і сварка, що мали місце, а не домашнє насильство, в результаті чого ОСОБА_2 роз`яснено її право на звернення до суду в порядку приватного звинувачення.

Вказує, що аналогічно лист «Про інформування щодо розгляду звернення», адресовано заявнику ОСОБА_6 , де викладено ідентичну інформацію працівником поліції ОСОБА_5 стосовно конфлікту та сварки, що виникла між ним та сестрою 27.08.2024 року.

Вважає, що зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчинення ним адміністративного правопорушення не знайшли свого підтвердження, оскільки невід`ємною складовою інкримінованого адміністративного правопорушення повинно бути таке насильство, яке проявляється в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, яке могло завдати чи завдало шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, що відсутнє у вказаних спірних правовідносинах.

Окрім цього, апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки копію оскаржуваної постанови він отримав 30 листопада 2024 року.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши ОСОБА_1 , який підтримав подану апеляційну скаргу, просить її задовольнити, потерпілу ОСОБА_2 , яка заперечила апеляційну скаргу, приходжу до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зазначені вимоги судом першої інстанції виконано не в повному обсязі, в зв`язку з чим постанова не може бути визнана обґрунтованою і підлягає скасуванню, з наступних підстав.

Так, суд першої інстанції, ухвалюючи постанову про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, виходив з того, що його вина у вчиненні вказаного правопорушення підтверджується наявними у справі доказами, зокрема: даними, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення від 14.10.2024 року, поясненнями ОСОБА_1 , брата ОСОБА_1 , потерпілої ОСОБА_2 ..

Проаналізувавши вказані докази апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 14.10.2024 року - 27.08.2024 приблизно о 18.20 год за зареєстрованою адресою місця проживання в АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство відносно своєї сестри ОСОБА_2 , а саме висловлював словесні образи, погрози, що викликало у ОСОБА_2 побоювання за свою безпеку, внаслідок чого могла бути завдана шкода її психологічному, фізичному здоров`ю, чим порушив вимоги п.п. 3, 14 ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Потерпіла ОСОБА_2 в письмових поясненнях вказала, що 27.08.2024 року близько 18:20 год. перебувала вдома. В цей час, до неї до дому, в батьківську хату, на мотоблоці приїхав старший брат ОСОБА_7 . Сказав відкрити йому стодолу, бо хоче забрати свої речі. Надалі, брат почав складати у причіп металеві уголки та арматуру і між ними виникла суперечка, під час якої брат вчинив відносно неї домашнє насильство психологічного характеру, а саме словесно ображав, принижував, погрожував, пошкодив нависні замки, тому вона викликала поліцію. Вказала, що її брат має 1/12 частку у домогосподарстві.

Свідок ОСОБА_1 у письмових поясненнях зазначив, що 27.08.2024 року приїхав в гості до сестри ОСОБА_2 та був присутній брат ОСОБА_1 .

Вказав, що між сестрою ОСОБА_9 та братом ОСОБА_10 виникають постійні негаразди через поділ майна, приходить та господарює, бо має 1/12 частину території. Брат забирав арматуру, уголки, пінопласт.

Зазначив, що брат ображав сестру нецензурно, погрожував, проте фізичної сили не застосовував.

ОСОБА_1 в письмових пояснення вказав, що 27.08.2024 близько 18:20 год. приїхав в АДРЕСА_1 , де проживає його сестра ОСОБА_11 .

Зазначив, що у цьому домогосподарстві має 1/12 частку власності, та зареєстрований. Приїхав забрати арматуру та металеві уголки, однак сестра була проти цього, аргументуючи, що вона власниця цих речей.

Вказав, що сестру не ображав і не погрожував.

Відповідно до протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 27.08.2024 ОСОБА_2 повідомила, що 27.08.2024 близько 18.20 год. ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї сестри ОСОБА_2 , а саме словесно ображав, принижував, погрожував.

В матеріалах провадження наявна копія свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідчена державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори 25 лютого 2020 року, відповідно до якого ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою село Плесківці, Зборівського району Тернопільської області, має на праві власності 1/12 частки в цьому домогосподарстві.

Оцінюючи пояснення ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 при встановлених обставинах справи, останні лише підтверджують докори та конфлікти, які в них виникають з приводу користування майном, яке отримали у спадок після смерті свого батька, тому не формують собою домашнє насильство, оскільки не спрямовані на обмеження волевиявлення особи, які би викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, чи спричинювали емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдавали би шкоди психічному здоров`ю особи та не підтверджують вчинення вміненого ОСОБА_15 правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Так, частина 1 статті 173-2 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

Згідно з ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

При цьому, державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст. 62 Конституції України, оскільки доказування є правом особи, а не її юридичним обов`язком.

Беручи до уваги те, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства психологічного характеру щодо сестри ОСОБА_2 , а протокол про адміністративне правопорушення без підтвердження іншими доказами, сам по собі не являється доказом вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, що не з`ясовано судом першої інстанції при доведені вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, приходжу до висновку, що рішення прийнято на формально досліджених судом першої інстанції доказах, а тому постанова Зборівського районного суду Тернопільської області від 28 жовтня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП підлягає скасуванню, а адміністративна справа закриттю у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Оскільки ОСОБА_1 копію оскаржуваної постанови отримав 30 листопада 2024 року, йому слід поновити строк на апеляційне оскарження, визнавши причини пропуску поважними.

На підставі наведеного, керуючись ст. 294 КУпАП,

п о с т а н о в и л а:

Поновити строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Зборівського районного суду Тернопільської області від 28 жовтня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП та звільнено від адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 173-2 КУпАП і оголошено йому усне зауваження - скасувати, а справу провадженням закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя