Провадження № 33/4808/90/25
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Ковалюк І. П.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2025 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю захисника адвоката Гарбар Ю.О.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника адвоката Гарбар Ю.О. на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 грудня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

в с т а н о в и в:

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 грудня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 605 грн. 60 коп. судового збору.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 06.10.2024 року о 23 год. 52 хв. по вул. Слобідська, 2 в м.Івано-Франківську керував автомобілем марки «Chevrolet Silverado» н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням приладу «Alcotest Drager 6810», що підтверджується тестом № 4341, результат якого становив 2,24 проміле, тобто своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.9 (а) ПДР, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник адвокат Гарбар О.Ю. просить скасувати постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 грудня 2024 року та провадження у справі щодо ОСОБА_1 закрити.

Вважає, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам законності та обґрунтованості і підлягає скасуванню через істотні процесуальні порушення, оскільки суд першої інстанції неповно встановив обставини та неправильно застосував норми матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційних доводів посилається на те, що суд не з`ясував всіх фактичних обставин справи, не дослідив і надав належної оцінки наявним у справі доказам та обставинам справи, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, що призвело до винесення незаконної постанови суду .

Вказує, що судом не було надано належної оцінки, викладених у клопотанні про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення.

Суд першої інстанції не взяв до уваги викладені у клопотанні сторони захисту доводи, за яких факт керування саме ОСОБА_1 є непідтвердженим, що долучені до справи відеоматеріали не можуть бути належними допустимими доказами, що підтверджують факт керування ним транспортним засобом у стані сп`яніння, вказані відеозаписи складаються з чотирьох різних частин, носять непослідовний, фрагментарний характер та містять хронологічні розбіжності. Жоден з наданих до суду відеодоказів не містить чіткого підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Таким чином, відсутність зафіксованого факту керування транспортним засобом саме особою, що притягається до адміністративної відповідальності , тягне за собою незаконність проведення усіх подальших процесуальних дій у розумінні доктрини «плодів отруйного дерева», сформульованої Європейським судом з прав людини.

Окрім цього, судом першої інстанції не було надано належної оцінки викладеним у клопотанні сторони захисту обставинам, за яких працівники поліції належним чином не з`ясували чи на достатньому рівні ОСОБА_1 , який є громадянином Сполучених Штатів Америки, володіє та розуміє українську мову. При цьому ОСОБА_1 більше 12 років постійно проживає у США та має паспорт громадянина США.

Стверджує, що судом першої інстанції проігноровано факт того, що під час складання протоколу про притягнення до адміністративної відповідальності відносно громадянина США ОСОБА_1 було істотно порушено та обмежено його процесуальні права, не виконано вимог щодо залучення перекладача під час складання протоколу та не було належним чином роз`яснено його права та обов`язки, в тому числі, гарантоване право користуватись юридичною допомогою захисника, інші істотні права, що передбачені ст.268 КУпАП.

Також зазначає, що судом не враховано ту обставину, що з боку працівників поліції грубо порушено ст.59 Конституції України та фактично відмовлено ОСОБА_1 у праві на отримання правової допомоги.

З огляду на наявні істотні порушення вважає, що наявні підстави вважати протокол про адміністративне правопорушення від 07.10.2024 року та додані до нього матеріали недопустимими доказами, які отримані з істотним порушенням вимог КУпАП.

В судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не з`явився, хоча в установленому законом порядку повідомлявся про розгляд апеляційної скарги, не подав клопотання про відкладення розгляду справи та не підтвердив поважність причин щодо неможливості явки в судове засідання апеляційної інстанції.

Зі змісту доводів захисника адвоката Гарбар Ю.О. вбачається, що ОСОБА_1 знає про розгляд апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції, однак повністю довіряє їй представництво своїх інтересів в суді та не заперечує проти розгляду апеляційної скарги за його відсутності.

Апеляційний суд враховує, що особа, яка притягається до відповідальності самостійно, відповідно до принципу диспозитивності, вирішує питання щодо участі в судовому засіданні суду апеляційної інстанції та використання ним інших прав, які встановлені законом.

Разом з тим, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії ) При цьому, обвинувачений може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).

Апеляційний суд приймає до уваги, що в апеляційному порядку оскаржується рішення, яким ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні правопорушення і в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у зв`язку з чим участь цієї особи в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що розгляд апеляційної скарги може бути проведений без участі особи, яка притягається до адміністративної.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а постанову судді залишити без змін з наступних підстав.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

При цьому, позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом як кримінально-правова санкція, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності».

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд, враховуючи недосконалість КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року, вважає за необхідне здійснювати правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.

Так, судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття судом провадження його не було закрито або ухвалено незаконним складом суду.

Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення.

Суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник адвокат Гарбар О.Ю. посилається на те, що в матеріалах провадження відсутні належні та достатні докази на підтвердження винуватості у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, дослідивши у повному обсязі сукупність зібраних по справі доказів та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, з врахуванням всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи, прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зокрема, суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП доводиться даними, що містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 711788 від 07.10.2024 року; позитивним результатом огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу «Drager Alcotest 6810» від 07.10.2025 року № 4341; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, чинному до 09.11.2024 року; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 07.10.2024 року; відеозаписами від 07.10.2024 року, які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення.

Під час перегляду справи в апеляційній інстанції судом, з метою перевірки доводів захисника, у повному обсязі було повторно досліджено докази, які містяться в матеріалах справи та відеозаписи, які долучено до протоколу про адміністративне правопорушення.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 711788 від 07.10.2024 року, ОСОБА_1 звинувачується в тому, що 06.10.2024 року о 23 год. 52 хв. по вул. Слобідська,6, в м. Івано-Франківськ, водій керував автомобілем марки «Chevrolet Silverado» н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку із застосуванням газоаналізатора «Alcotest Drager 6810» на місці зупинки транспортного засобу, тест №4341 від 07.10.2024 року становить 2,24 проміле, чим порушив вимоги п. 2.9 (а) ПДР, за що передбачена відповідальність 1 ст. 130 КУпАП. (а.с. 1).

Вказаний протокол складений уповноваженою особою - інспектором взводу 2 роти 2 БУПП в Івано-Франківській області ДПП молодшим лейтенантом поліції Німак С.І., з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст. 256 КУпАП, підписаний уповноваженою на те особою та особою, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 був присутній при складанні вказаного протоколу, ознайомлений з його змістом, йому були роз`яснені права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, повідомлено про те, що розгляд справи відбудеться у Івано-Франківському міському суді, про що свідчить власноручний підпис ОСОБА_1 .

Від пояснень особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, відмовився.

Даними відеозаписів підтверджено, що працівник поліції ознайомив ОСОБА_1 зі змістом висунутого обвинувачення, з правами та обов`язками, які передбачені законом.

За змістом рішення Європейського суду по справі «Ґалстян проти Вірменії», протокол про адміністративне правопорушення, який містить обвинувачення та є головним доказом по справі, повинен мати відомості про точний час, коли цей документ був пред`явлений особі, яка притягається до відповідальності та чи мала вона достатній час на ознайомлення з ним.

Статтею 254 КУпАП передбачено, що у випадку виявлення адміністративного правопорушення, складається протокол про адміністративне правопорушення, який є основним процесуальним документом і єдиною підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Апеляційний суд вважає, що обвинувачення висунуте ОСОБА_1 є конкретним, оскільки зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, звинувачується у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, тобто порушенні вимог п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На переконання апеляційного суду, протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам статей 254, 255, 256 КУпАП і не містить недоліків, які б свідчили про істотне порушення права на захист особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, чи будь-яких інших процесуальних порушень.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу у своїх рішеннях, що право на захисника, як і право користуватися послугами перекладача, виникає у особи, яка обвинувачується у вчиненні правопорушення, тільки після складання стосовно неї відповідного протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки за своїм правовим змістом проведення огляду на стан сп`яніння є виконанням обов`язків водія відповідно до Правил дорожнього руху України.

Разом з тим, апеляційний суд вважає безпідставними доводи про те, що під час складання матеріалів про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , який є громадянином Сполучених Штатів Америки, було порушено право останнього на перекладача, оскільки зі змісту матеріалів провадження та доводів апеляційної скарги вбачається, що українська мова є рідною мовою правопорушника і останній повністю розумів правовий зміст висунутого обвинувачення.

Таким чином, доводи апелянта з приводу неналежності як доказу протоколу про адміністративне правопорушення є необґрунтованими, їм надано належну правову оцінку за результатом апеляційного дослідження, в ході якого апеляційним судом не встановлено порушень вимог статей 254, 255, 256 КУпАП.

При цьому, даними відеозаписів підтверджено, що працівник поліції ознайомив ОСОБА_1 зі змістом протоколу та висунутим звинуваченням, з правами та обов`язками, які передбачені законом, в тому числі право користуватись юридичною допомогою захисника, повідомив про можливість надати пояснення щодо висунутого обвинувачення та ознайомитись з матеріалами справи.

До вказаного протоколу про адміністративне правопорушення додано направлення водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння від 07.10.2024 року, за змістом якого поліцейським пропонувалося ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі у зв`язку з виявленими ознаками стану сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці. Проте, огляд в медичному закладі не проводився, огляд проведено на місці зупинки за допомогою приладу Alcotest Drager 6810, результатат огляду 2,24 %. Направлення підписане працівником поліції, підпис ОСОБА_1 відсутній (а.с. 5).

Відповідно до роздруківки приладу «Alcotest Drager 6810", огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння проведений 07.10.2024 о 00:06 год. за допомогою приладу «Alcotest Drager 6810», прилад № ARСВ- 0219, тест № 4341, результат - 2,24 проміле. Роздруківка приладу «Alcotest Drager 6810" підписана поліцейським. Особа, яку тестували - ОСОБА_1 від підпису відмовився (а.с. 2).

Згідно з даними акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, огляд ОСОБА_1 проведений у зв`язку з виявленими ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка не відповідає обстановці, за допомогою приладу «Alcotest Drager 6810», результати огляду на стан сп`яніння - 2,24 проміле. ОСОБА_1 погодився з результатами, про що свідчить відеозаписи, які долучено до протоколу про адміністративне правопорушення. Підпис у відповідній графі акту ОСОБА_1 - відсутній (а.с.3).

Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.

Судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав відеозаписи належним та допустимим доказом, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяє повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказані відеозаписи було зроблено з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

Зокрема, зі змісту відеозапису з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції (а.с. 10) вбачається, що водій ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції у зв`язку з тим, що він, керуючи транспортним засобом, на дорозі з двостороннім рухом, яка має дві смуги для руху в одному напрямку, виїхав на призначений для зустрічного руху бік дороги, чим порушив п.11.4 ПДР України. Під час спілкування із водієм у працівників поліції виникла підозра, що ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим останньому було запропоновано пройти огляд на визначення стану сп`яніння за допомогою спеціального технічного приладу Alcotest Drager 6810 на місці зупинки транспортного засобу або в медичному закладі. ОСОБА_1 погодився пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки, продув Alcotest Drager 6810, результат становив - 2,24 проміле. При цьому, ОСОБА_1 погодився з вказаним результатом, підтвердив, що вживав алкоголь. Працівником поліції роз`яснено ОСОБА_1 його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Після чого працівником поліції складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, зміст якого оголошено водію. Водій ОСОБА_1 від пояснень по суті правопорушення відмовився, власноручно розписався в ньому та отримав його копію. Також на відео зафіксовано, що працівник поліції склав відносно ОСОБА_1 адміністративну постанову про порушення ним п.11.4 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.2 ст. 122 КУпАП, а саме за те, що останній, керуючи транспортним засобом, рухаючись на дорозі з двостороннім рухом , яка має дві смуги для руху в одному напрямку, виїхав на призначений для зустрічного руху бік дороги.

Апеляційний суд вважає, що відеозаписи є вичерпно інформативними, належними та допустимими доказами, отриманими у встановленому законом порядку, дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

Зокрема, відеозаписом чітко зафіксовано, що порушення ПДР, яке стало правовою підставою для переслідування транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 та його зупинки. Відеозаписом зафіксовано, що вищевказаним транспортним засобом керував саме ОСОБА_1 , який після зупинки транспортного засобу відразу вийшов з нього назустріч працівникам поліції, намагався отримати докази допущеного ним правопорушення і не заперечував, що саме від є водієм транспортного засобу.

Апеляційний суд вважає такими, що не заслуговують на увагу, доводи апелянта з приводу неправомірності вимоги поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, оскільки відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан сп`яніння.

Зі змісту матеріалів справи вбачається, що такими ознаками поліцейський вважав те, що у водія є запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці.

Порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння визначений ст. 266 КУпАП, приписами Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858 (далі - Інструкції), та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (далі - Порядку).

Відповідно до п. 2 Розділу І Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Суд, дослідивши відеоматеріали, що містяться на оптичних дисках, встановив, що працівники поліції під час спілкування з ОСОБА_1 , виявивши в останнього ознаки алкогольного сп`яніння, діяли відповідно до приписів законодавства України, в межах своєї компетенції та виконуючи свої професійні обов`язки у відповідності до Закону України «Про Національну поліцію», а відтак обґрунтовано, на законних підставах запропонували водію пройти огляд щодо визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, на що останній добровільно погодився, пройшов такий огляд за допомогою спеціального технічного засобу, та відмовився від проходження огляду у медичному закладі.

Відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку ОСОБА_1 під час проведення огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транпсортнго засобу за допомогою спеціального технічного приладу та прийти до висновку, що останній повністю визнавав вживання алкогольних напоїв та не заперечував позитивний результат огляду.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи щодо недопустимості результату огляду на стан сп`яніння, який було проведено поліцейським із застосуванням спеціального технічного засобу.

З наявного в матеріалах справи Свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №12-01/6940 газоаналізатора Alcotest 6810 Зав. №ARCB-0078 слідує, що дане свідоцтво чинне до 20.12.2024 року. (а.с.7)

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що незгода водія транспортного засобу із позитивним результатом проведеного огляду на стан алкогольного сп`яніння повинна бути висловлена в категоричній чіткій формі, а зі змісту процесуальної поведінки водія повинно вбачатись, що він дійсно вважає, що такий результат огляду не відповідає дійсності та погоджується пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі, оскільки не перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

При оформленні поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху патрульна поліція керується Конституцією України, КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом МВС, МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, іншими нормативно правовими актами.

Апеляційний суд неодноразово вказував на те, що керування транспортним засобом водієм, який підозрюється в тому, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Такими чином, перевіривши сукупність доказів по справі, апеляційний суд вважає, що в матеріалах провадження достатньо належних та допустимих доказів, які поза всяким розумним сумнівом доводять факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, а відтак і наявність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст. 23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами, оскільки при накладенні стягнення судом першої інстанції було вірно враховано характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, та відсутність обставин, що обтяжують відповідальність.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП , за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та створює підвищену небезпеку, як для самого водія, так і для його пасажирів та інших учасників дорожнього руху і може призвести до тяжких непоправних наслідків.

Притягнення до адміністративної відповідальності водіїв, які керують транспортним засобом у стані сп`яніння пов`язано із необхідністю створення безпечних умов для учасників дорожнього руху, збереження життя і здоров`я громадян.

При цьому, апеляційний суд виходить з того, що при визначенні стягнення необхідно враховувати його виховну дію, оскільки покарання, повинно бути направлено не тільки на забезпечення виправлення правопорушника та попередження вчинення ним нових правопорушень, а також повинно бути спрямовано на попередження вчинення правопорушень іншими особами.

Застосовуючи справедливе стягнення за вчинене правопорушення, суд таким чином констатує, що відповідні діяння є суспільно небезпечними та за їх вчинення настають певні негативні наслідки.

З огляду на наведене, підстав для скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника адвоката Гарбар Ю.О. залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 грудня 2024 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв