справа № 619/8078/24
провадження № 3/619/2280/24
ПОСТАНОВА

іменем України

20 грудня 2024 року м. Дергачі

Суддя Дергачівського районного суду Харківської області Риков М.І.

за участю: секретаря судового засідання Ткаченко А.О.

адвоката Крячка О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли з ВП № 3 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с-ще Солоницівка Дергачівського району Харківської області, громадянина України, українця, працюючого в ТОВ «Фабрика миловарні традиції» слюсарем наладчиком, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП (ІПН) НОМЕР_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

встановив:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 259081 від 24.09.2024 року, ОСОБА_1 шляхом несплати аліментів на утримання своїх доньок ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що призвело до виникнення заборгованості, сумарний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документу до примусового виконання. Станом на 01.08.2024 заборгованість за виконавчим документом становить 65291,03 грн.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 1 ст. 183-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що полягає в несплаті аліментів на утримання дитини, що призвела до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Крячко О.В. просив закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 183-1 КУпАП у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування своїх вимог адвокат посилався на те, що протокол про адміністративне правопорушення не містить взагалі будь-яких відомостей про конкретну дію чи бездіяльність ОСОБА_1 , а вказує шляхом несплати аліментів. Фактично працівник поліції в протоколі лише констатує про наявність заборгованості, але не зазначає дії чи бездіяльність з боку ОСОБА_1 , внаслідок яких виникла ця заборгованість. До протоколу додані пояснення ОСОБА_1 разом із письмовими доказами, з яких чітко видно, що заборгованість зі сплати аліментів, що визначена розрахунком державного виконавця станом на 31.03.2024, виникла і поступово накопичилась не з вини ОСОБА_1 , а внаслідок спільної неумисної помилки державного виконавця та роботодавця. При цьому, до лютого 2024 року ОСОБА_4 , як стягувач та ОСОБА_1 , як боржник не мали сумнівів щодо правильності відрахувань аліментів, а до квітня 2024 року не знали достовірно про розмір заборгованості, яка виникла внаслідок виявленої помилки.

Так, 17 травня 2017 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 53964726 на виконання рішення суду про стягнення аліментів.

30 червня 2017 року державний виконавець направив за місцем роботи ОСОБА_1 в ТОВ Фабрика миловарні традиції постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. З того часу і по даний момент вказане підприємство самостійно розраховує та утримує із заробітної плати ОСОБА_1 аліменти, який весь час працює в даному товаристві.

Суд, дослідивши докази по справі, встановивши обставини, передбачені ст. 280 КУпАП, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що передбачені ст. 251 КУпАП, приходить до висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183-1 КУпАП, зважаючи на наступне.

Завданням Кодексу про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно положень ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є зокрема, повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

При цьому, суддя звертає увагу, що обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення, який в порядку ст. 251 КУпАП є одним з доказів в справі про адміністративне правопорушення, та надання доказів на підтвердження викладених в протоколі відомостей, покладається на особу, яка має право складати відповідний протокол, та не може бути перекладено на суд.

У відповідності зі ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За змістом ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Частиною 1 ст. 254 КУпАП передбачено, що при вчиненні адміністративного правопорушення складається протокол. За своїм призначенням адміністративний протокол є процесуальним документом, який з припущенням свідчить про вчинення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, проступку. Правильність та точність складання адміністративного протоколу впливає на набування ним доказової сили, однак, виходячи з приписів статті 251 КУпАП, наявність протоколу не є достатньою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

За положеннями ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Диспозиція ч.1 ст.183-1 КУпАП визначає адміністративним правопорушенням несплату аліментів на утримання, зокрема, дитини, що призвела до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Об`єктом правопорушення, передбаченого статтею 183-1 КУпАП, виступають суспільні відносини у сфері забезпечення і дотримання прав дитини та інших передбачених законом суб`єктів на матеріальне утримання з боку осіб, які в силу нормативних приписів зобов`язані таке утримання надавати.

З об`єктивної сторони адміністративний проступок характеризується бездіяльністю, яка полягає у невиконанні особою свого обов`язку по сплаті аліментів на утримання дитини, одного з подружжя, батьків або інших членів сім`ї. При цьому для утворення складу правопорушення є обов`язковим настання суспільно шкідливих наслідків у виді виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

З доданих до протоколу про адміністративне правопорушення матеріалів вбачається, що 17 травня 2017 року головним державним виконавцем Дергачівського районного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Харківській області було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 53964726 на виконання рішення Дергачівського районного суду Харківської області про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 на утримання двох дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Постановою про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 30.06.2017 звернено стягнення на доходи ОСОБА_1 щодо стягнення аліментів на користь ОСОБА_5 на утримання двох дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вказана вище постанова була направлена до виконання за місцем роботи ОСОБА_1 - ТОВ Фабрика миловарні традиції.

Ч. 1 ст. 69 Закону України Про виконавче провадження визначено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а в разі якщо такий строк не встановлено, - до десятого числа місяця, наступного за місяцем, за який здійснюється стягнення. Такі підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці щомісяця надсилають виконавцю звіт про здійснені відрахування та виплати за формою, встановленою Міністерством юстиції України. Розмір відрахувань із заробітної плати боржника визначається згідно із положеннями ст. 70 Закону України Про виконавче провадження.

Таким чином, уповноважені працівники підприємства-роботодавця визначають цей розмір та здійснюють відрахування без участі в цьому робітника-боржника, перебуваючи під постійним контролем державного виконавця. Тому, ОСОБА_6 не зобов`язаний був стежити за цим і перевіряти розмір відрахувань, не будучи спеціалістом і будучи цілковито впевненим в правильності розрахунків, які робили та перевіряли спеціалісти бухгалтери підприємства та державний виконавець.

З доданої довідки про результати проведення перевірки інформації, викладеної у зверненні ОСОБА_4 від 16.09.2024 вбачається, що за період з моменту відкриття виконавчого провадження до теперішнього часу єдиним доходом, що отримує ОСОБА_1 є заробітна плата в ТОВ Фабрика миловарні традиції, що підтверджується як відомостями, отриманими державним виконавцем, так і довідкою за формою ОК-7.

В період з червня 2017 року до лютого 2024 року усі учасники виконавчого провадження стягувач ОСОБА_4 , боржник ОСОБА_1 , державна виконавча служба та роботодавець ТОВ Фабрика миловарні традиції були впевнені в тому, що стягнення аліментів відбувається без помилок та заборгованість відсутня.

Таким чином, станом на 08.02.2024 у сторін не було ніяких сумнівів щодо відсутності заборгованості.

15.02.2024 державний виконавець, перевіривши по матеріалах виконавчого провадження ці відомості, встановив, що раніше в документах виконавчого провадження була не повністю зазначена резолютивна частина рішення, і виніс постанову про зміну (доповнення) реєстраційних даних. Таким чином, була виявлена помилка державного виконавця при формулюванні раніше прийнятих рішень.

21.02.2024 державний виконавець листом повідомив представника ОСОБА_1 про виявлення помилки при здійсненні відрахувань з доходів боржника його роботодавцем - ТОВ Фабрика миловарні традиції, попередив про те, що після перевірки буде складено розрахунок заборгованості. Такий розрахунок станом на 31.03.2024 був направлений ОСОБА_1 державним виконавцем із супровідним листом від 29.04.2024 за № 27996. Таким чином, ОСОБА_1 дізнався про те, що у нього дійсно виникла заборгованість по сплаті аліментів і про її розмір лише після отримання листа від 29.04.2024.

Частиною 1 статті 183-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за несплату аліментів на утримання дитини, одного з подружжя, батьків або інших членів сім`ї, що призвела до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Судом встановлено, що з боку ОСОБА_1 були відсутні будь-які діяння, спрямовані на невиконання рішення суду, або не сплату аліментів, які призвели до виникнення заборгованості із сплати аліментів.

Так, відповідно довідки, виданої ТОВ «Фабрика миловарні традиції, ОСОБА_1 працює в даному товаристві з 19.05 2016 року і на 17.07.2024 року займає посаду механіка-налагоджувальника, тобто вказана особа з моменту прийняття судового рішення про стягнення аліментів, весь час працює, не ухиляється від сплати аліментів, а навпаки виконує свої обов`язки по сплаті аліментів на утримання дітей.Заборгованість зі сплати аліментів, що визначена розрахунком державного виконавця, виникла і поступово накопичилась не з вини ОСОБА_1 , а внаслідок спільної помилки державного виконавця та роботодавця.

За змістом вимог ст. 256, ч. 1 ст. 257 КУпАП питання наявності або відсутності складу адміністративного правопорушення суд вирішує лише в межах протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. ст. 245, 280 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

При цьому, суд наголошує, що не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, не може перебирати на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що призведе до порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виходячи з основоположних засад диспозитивності, суд не може встановлювати інші фактичні обставини, окрім тих, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення та збирати інші докази, ніж ті, що надані сторонами.

Положеннями ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року та ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 01 листопада 1950 року, рішенням Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23рп/2010 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень ч. 1 ст. 14-1 КУпАП передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено у законному порядку при додержанні, зокрема, процедури притягнення до адміністративної відповідальності, яка повинна ґрунтуватись на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її провина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто, особа не повинна доказувати свою невинуватість і її поведінка вважається правомірною, доки не буде доведено зворотне.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно із ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, а ст. 245 цього Кодексу передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Оцінивши дані, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення та доданих матеріалах у сукупності із письмовими поясненнями осіб, доходжу висновку, що суду не надано достатніх, належних та допустимих доказів, які б свідчили що в діях ОСОБА_1 наявний склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183-1 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене вважаю за необхідне, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 284, п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 183-1 КУпАП, закрити за відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 183-1, ст.ст. 213, 221, 245, п. 1 ст. 247, ст.ст. 251, 256, 283, 284 КУпАП, суддя,-

постановив:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП (ІПН) НОМЕР_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 183-1 КУпАП - закрити за відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження.

Повний текст постанови оголошений учасникам судового провадження в приміщенні Дергачівського районного суду Харківської області 23 грудня 2024 о 08 годині 30 хвилин.

Суддя М. І. Риков