Справа № 650/4835/24
провадження № 3/650/1919/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2024 року Великоолександрівський районний суд Херсонської області в складі головуючого - судді Сікори О.О., із секретарем Чечун В.Ф., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 173 КУпАП, стосовно: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , населений пункт АДРЕСА_2 ,

в с т а н о в и в :

03 жовтня 2024 року в провадження суду надійшов протокол про адміністративне правопорушення від 17 вересня 2024 року серії ВАД № 114175 (далі також протокол), відповідно до якого зазначено, що 14 вересня 2024 року о 14.30 ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою АДРЕСА_3 , поблизу продуктового магазину ФОП ОСОБА_2 , вчинила хуліганські дії відносно ОСОБА_3 хуліганські дії, а саме: виражався на її адресу грубою нецензурною лайкою, образливо чіплявся, виганяв з магазину, кинув в спину овочі, а саме помідор, чим порушив громадський порядок та спокій останньої як громадянки.

На судовому засіданні ОСОБА_1 заперечив проти притягнення до адміністративної відповідальності зазначивши, що це не він, а потерпіла вчинила відносно нього нецензурну лайку, у зв`язку з чим щодо неї було складено протокол про адміністративне правопорушення.

На судовому засіданні потерпіла ОСОБА_3 вказала, що це не вона вчинила сварку відносно ОСОБА_1 , а останній виганяв її з магазину оскільки вона ВПО і не давав їх скуплятись. Підтвердила що стосовно неї також було складено протокол за хуліганські дії, але свою вину вона не визнає.

Заслухавши осіб, які брали участь у справі, перевіривши матеріали адміністративної справи, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 173 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається дрібне хуліганство, тобто нецензурна лайка в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Відповідно до вказаного протоколу вбачається, що поліцейський кваліфікував дії особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за статтею 173 КУпАП, а отже доведенню підлягає відповідний склад адміністративного правопорушення, який полягає зокрема в порушенні громадського порядку і спокої громадян.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.

Відповідно до статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Дослідивши надані суду докази у виді: вказаного протоколу, рапортів старшого інспектора-чергового сектора від 14 та 17 вересня 2024 року, рапорту ПОГ СП від 20 вересня 2024 року, письмові пояснення ОСОБА_1 від 17 вересня 2024 року, письмові пояснення ОСОБА_4 від 17 вересня 2024 року, письмові пояснення ОСОБА_5 від 17 вересня 2024 року, письмові пояснення ОСОБА_6 від 17 вересня 2024 року, письмові пояснення ОСОБА_3 від 17 вересня 2024 року, письмові пояснення ОСОБА_3 від 14 вересня 2024 року, письмові пояснення ОСОБА_7 від 16 вересня 2024 року, письмові пояснення ОСОБА_8 від 16 вересня 2024 року, письмові пояснення ОСОБА_9 від 16 вересня 2024 року, протоколу про адміністративне правопорушення від 17 вересня 2024 року стосовно ОСОБА_3 , суд встановив, що 14 вересня 2024 року о 14.30 за адресою АДРЕСА_3 , поблизу продуктового магазину ФОП ОСОБА_2 , між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , мав місце конфлікт під час якого останні один одного облаяли нецензурною лайкою.

Суд, розглядаючи справу суто в межах висунутого обвинувачення, не встановив обставин, які б беззаперечно свідчили про те, що діями ОСОБА_1 було порушено громадський порядок та спокій громадян.

Так, порушення громадського порядку і спокою громадян є складовою об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173 КУпАП, що передбачає необхідність встановлення уповноваженою особою обставин, які б свідчили про це та підтвердження їх належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами.

Суд зауважує, що юридичний аналіз оцінює дії, як лайка, з урахуванням сукупності обставин. Перш за все, значну роль відіграє публічність дій. Якщо лайка відбувається у громадських місцях, таких як вулиця, транспорт, парки чи під час масових заходів, вона вважається більш суспільно небезпечною через вплив на широку аудиторію. Особлива увага приділяється тому, чи була ця лайка чутною для сторонніх осіб, зокрема дітей, літніх людей або інших вразливих груп, та чи викликала вона обурення, шок або інші негативні емоції.

Суд також враховує спрямованість дій на оточуючих. Якщо лайка адресована конкретній особі, це може розцінюватися як навмисне приниження честі й гідності. Крім того, лайка, що провокує конфлікти чи агресію, має підвищений ступінь суспільної небезпеки. У випадках, коли вона спричиняє напруження або порушення нормальної взаємодії в громадському просторі, це розцінюється як загроза громадському порядку.

Ще один важливий аспект це вплив лайки на громадську безпеку. Нецензурна мова, що супроводжується агресивними жестами, фізичним насильством або погрозами, може створювати ризик ескалації конфлікту. Це, у свою чергу, загрожує виникненням бійок, пошкодженням майна або іншим порушенням безпеки.

Лайка також порушує спокій громадян. Вона може заважати відпочинку, роботі чи іншим законним діям людей у громадському просторі. Гучна лайка, зокрема, створює шум, який порушує тишу та комфорт. У багатьох випадках лайка викликає у присутніх стрес, страх або інші негативні емоції, що позначається на їхньому психологічному стані.

Судова практика підтверджує, що при оцінці таких дій враховується реакція свідків. Свідчення очевидців про те, чи відчували вони дискомфорт, страх або образу, мають значення для визначення ступеня порушення громадського порядку чи спокою. Також враховуються відео- чи аудіозаписи, які можуть слугувати доказами, та ситуаційні обставини, як-от наявність у місці конфлікту дітей чи інших вразливих осіб.

Все це обумовлює необхідність відображення у протоколі про адміністративне правопорушення обставин, які, на переконання поліцейського, свідчили про порушення громадського порядку та спокою громадян. Зокрема, це може стосуватися інформації про місце, час, характер дій порушника, їх публічність, реакцію оточуючих, а також інші фактори, які підтверджують суспільну небезпеку або шкідливість цих дій.

Також важливим є зазначення, чи супроводжувалася лайка агресивною поведінкою, чи були спроби її припинення, чи викликала вона конфлікти або погіршення умов громадського спокою. Поліцейський має не лише вказати про те, що мало місце порушення громадського порядку і спокою громадян, а вказати також, які саме дії порушника були спрямовані на створення загроз громадському порядку, і яким чином ці дії порушили права інших громадян.

Відсутність такого опису в протоколі може бути підставою для висновку про те, що такі обставини поліцейським не були встановлені, тобто ним не були встановлені обставини, які свідчили про те, що було порушено громадський порядок і спокій громадян.

Таким чином, оцінка лайки як правопорушення базується не лише на факті її використання, але й на тому, який вплив вона мала на громадський порядок, безпеку і спокій оточуючих.

Суд зауважує, що в протоколі поліцейський вказує про те, що відповідними діями ОСОБА_1 було порушено само спокій потерпілої, тобто мова не йде про публічній дії особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Порушення громадського порядку передбачає, що дії порушника мають публічний характер і впливають на комфорт, безпеку чи спокій інших осіб. Якщо конфлікт мав локальний характер і не викликав занепокоєння у сторонніх осіб, то вплив на громадський порядок може вважатися мінімальним. Якщо свідки конфлікту не повідомили про почуття страху, дискомфорту чи інших негативних емоцій, це може свідчити про те, що спокій громадян не було порушено.

Дії кожної сторони спрямовані одна на одну, а не на інші особи чи громадський простір. У такому випадку лайка є частиною особистого конфлікту і не має суспільно небезпечного характеру, адже не виходить за межі взаємної образи між сторонами.

Судова практика може враховувати, що взаємний обмін лайкою був рівноцінним і обмеженим лише цими двома особами.

Якщо конфлікт був короткотривалим, і його наслідки не порушили функціонування громадського простору (наприклад, не викликали сутичок, загроз чи суттєвого шуму), це може свідчити про відсутність серйозного впливу на громадський порядок.

Порушення спокою громадян зазвичай передбачає, що дії порушника викликали занепокоєння чи страх у сторонніх осіб. Якщо конфлікт не був спрямований на оточуючих, а лайка стосувалася лише обмінів між двома учасниками, це може вказувати на те, що спокій громадян не було порушено.

У випадках, коли обидві сторони конфлікту діяли однаково, суд може оцінювати їхню поведінку як взаємні дії, які не досягли рівня, необхідного для порушення громадського порядку чи спокою громадян. Це особливо важливо, якщо інцидент не набув широкого розголосу і не привернув уваги громадськості.

Таким чином, в межах висунутого обвинувачення, суд встановив, що в протоколі відображено ознаки локального конфлікту, який не зачіпав інтереси третіх осіб, не створював загрози для громадського порядку, а також не мав публічного впливу, що є підставою для визнання відсутності порушення громадського порядку та спокою громадян.

Суд наголошує, що він не вправі самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Так, частиною першою статті 6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до частини другої статті 6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями частини третьої статті 6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справі «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року, заява № 16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення за частиною першою статті 51 КпАП України стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн, ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням». Тим більше «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати протокол про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 164 КУпАП, санкція якої передбачає стягнення у вигляді штрафу від однієї тисячі до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією виготовленої продукції, знарядь виробництва, сировини і грошей, одержаних внаслідок вчинення цього адміністративного правопорушення, чи без такої (тоді як за КК України мінімальний штраф становить тридцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян).

У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення частини третьої статті 6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення («проведення несанкціонованого пікету»), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення, відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

У рішенні в справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20. Вересня 2016 року) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення частини першої статті 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Висновки викладені Європейським судом справедливості у відповідності до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є одним з джерел національного права, а отже є обов`язковими до виконання державною Україна.

Таким чином, оскільки суд не вправі самостійно відшукувати докази на користь обвинувачення щодо вказаних обставин, а учасниками провадження їх надано не було, слід виснувати про вичерпання судом усіх визначених законом можливостей щодо збору доказів, а отже наявності підстав для розгляду справи за наявними матеріалами.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вказані обставини, які викладені в протоколі про адміністративне правопорушення не знайшли свого підтвердження, а отже провадження у справі належить закрити відповідно до пункту 1 статті 247, пункту 3 частини першої статті 284 КУпАП, у зв`язку з недоведеністю наявності в діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173 КУпАП.

Керуючись статями 283, 284 КУпАП, а також іншими наведеними положеннями законодавства, суддя

п о с т а н о в и в :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення, стосовно ОСОБА_1 за протоколом про адміністративне правопорушення серії та № ВАД 114175 від 17 вересня 2024 року закрити за відсутністю (недоведеністю) в діях особи складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, шляхом подання апеляційної скарги до Херсонського апеляційного суду через Великоолександрівський районний суд Херсонської області.

Повний текст постанови складено 09 січня 2025 року.

Суддя: _______________ О.О. Сікора