П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2025 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Логойда І.В., ознайомившись із заявою ОСОБА_1 про перегляд судового рішення від 20.11.2024 у справі №308/17611/24 за нововиявленими або виключними обставинами, -

В С Т А Н О В И В:

До Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд судового постанови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.11.2024 у справі №308/17611/24 за нововиявленими або виключними обставинами. Таку мотивує наступним. 20 листопада 2024 року в м. Ужгород суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Логойда І.В., без участі особи, відносно якої складено протокол, розглянувши матеріали справи 308/17611/24, які надійшли з ВП №1 Ужгородського районного управління ГУНП в Закарпатській області про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закордонний паспорт НОМЕР_1 , тимчасово не працює, місце проживання: АДРЕСА_1 , за ч. 2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, визнала винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, та було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 (тридцять чотири тисячі) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки. 23 грудня 2024 року суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., розглянувши клопотання особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатського апеляційного суду від 20 листопада 2024 року, ухвалив рішення про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 листопада 2024 року. Даною заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами наведені факти будуть свідчити, що на час розгляду справи про адміністративне правопорушення судом першої інстанції, ухваливши рішення 20.11.2024 року у справі № 308/17611/24, не були відомі при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність постанови суду, що належить переглянути. Перегляд рішення у даній справі про адміністративне правопорушення може бути здійснено за аналогією закону відповідно до положень кримінального процесуального законодавства. Відсутність сторони обвинувачення під час провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП стали підставами для задоволення заяв та визнання порушення п. 1 ст. 6 Конвенції Апеляційним судом Кіровоградської області, Рівненським апеляційним судом та Дніпровським апеляційним судом. Заявником було подано адміністративний позов до Придніпровського районного суду м. Черкаси раніше, ніж представник поліції передав матеріали протоколу серії ЕПР1 №126279 до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, заявник приймав участь у розгляді такого. При розгляді даної справи було порушення процедури його повідомлення про розгляд справи судом; невідповідність матеріалів справи, оскільки повернення справи для усунення недоліків і подальше подання матеріалів лише 30.10.2024 свідчить про неналежне ведення справи, що створює сумніви щодо її коректного розгляду; відсутність належного протоколу; порушення прав на належне інформування; невиконання вимог національного законодавства щодо належного повідомлення; відсутність зловживання правом щодо затягування розгляду справи з боку заявника; необхідність надання можливості заявнику захистити свої права; відсутність поважної причини для неявки, оскільки не був належним чином повідомлений про розгляд справи, не мав жодної поважної причини для неявки до суду. Враховуючи наведене та інші обставини, вказані у заяві, просить скасувати постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 листопада 2024 року у справі № 308/17611/24 та винести нове рішення, яким закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Згідно з постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.11.2024 у справі №308/17611/24 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 (тридцять чотири тисячі) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки. Присуджено до стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер платника податків невідомий, на користь держави судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Закони України про адміністративні правопорушення до включення їх у встановленому порядку до цього Кодексу застосовуються безпосередньо. Положення цього Кодексу поширюються і на адміністративні правопорушення, відповідальність за вчинення яких передбачена законами, ще не включеними до Кодексу.

Повноваження суду при розгляді конкретної справи визначені відповідним процесуальним законом, а у справах про адміністративні правопорушення Кодексом України про адміністративні правопорушення, який містить норми як матеріального, так і процесуального права.

Відповідно до положень ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути переглянута лише в апеляційному порядку. Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Як вказує заявник, такий оскаржив постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.11.2024 у справі №308/17611/24, однак суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., розглянувши клопотання особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатського апеляційного суду від 20 листопада 2024 року, ухвалив рішення про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 листопада 2024 року.

Отже, постанова Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.11.2024 у справі №308/17611/24 набрала законної сили.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2001 року, зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП], №28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х).

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року (N 3236/03) у справі "Пономарьов проти України", жодна із сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язково рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її рішення.

Відповідно до вимог КУпАП передбачено оскарження в апеляційному порядку постанов судді у справі про адміністративне правопорушення, чим заявник скористався.

Такі обмеження на доступ до суду узгоджуються і з практикою Європейського суду з прав людини, де було неодноразово наголошено, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 параграфі 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним, воно може бути піддане допустимим обмеженням з боку національного законодавчого врегулювання.

Главою 24-1 цього Кодексу також передбачено перегляд постанови по справі про адміністративне правопорушення у разі встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом. Проте, навіть у цьому випадку, згідно з положеннями ст.297-4 КУпАП, заява про перегляд такої постанови подається до Верховного Суду.

Перегляд судових рішень по справах про адміністративні правопорушення (касаційного чи за нововиявленими обставинами) нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення не передбачений, і місцевий загальний суд не наділений повноваженнями переглядати судові рішення, які набрали законної сили у справах про адміністративні правопорушення.

Також, нормами КПК України не передбачено можливості перегляду за нововиявленими обставинами судових рішень у справах про адміністративні правопорушення. Із такою позицією погоджується і Верховний Суд, що вбачається із постанови від 15 жовтня 2019 року, справа №51-4998ска19.

Застосування аналогії права в даному випадку є неприйнятним, оскільки це порушувало б загальні принципи судочинства, зокрема принцип правової визначеності.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, здійснюючи тлумачення положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, неодноразово наголошував, що з огляду на каральну мету адміністративного стягнення, зокрема штрафу або позбавлення права керування транспортними засобами, провадження у справах про адміністративне правопорушення є кримінальним для цілей застосування Конвенції (рішення ЄСПЛ у справах: «Енгель та інші проти Нідерландів», «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти Російської Федерації», «Гурепка проти України», «Надточій проти України» та «Лучанінов проти України»).

Проте, такі висновки ЄСПЛ у наведених справах пов`язані не з необхідністю (потребою) безпосереднього застосування положень кримінального процесуального закону при розгляді справ про адміністративні правопорушення, а зі змістом Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якій вжито термін «кримінальне обвинувачення». Зокрема ч.1 ст.6 Конвенції передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи … незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. А ст.2 Протоколу № 7 до Конвенції встановлює, що кожен, кого суд визнав винним у вчиненні кримінального правопорушення, має право на перегляд судом вищої інстанції факту визнання його винним або винесеного йому вироку.

У вказаних вище справах заявники були притягнуті до адміністративної відповідальності і скаржилися до ЄСПЛ в тому числі на порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині несправедливості провадження та свавільності судових рішень, а уряди держав заперечували проти розгляду цих заяв, мотивуючи тим, що провадження у справах заявників було адміністративним, а тому положення ст.6 Конвенції до їх заяв не застосовні, бо провадження щодо заявників не стосувалось визначення «кримінального обвинувачення» щодо них.

На спростування таких доводів ЄСПЛ зробив висновки, що провадження у справах про адміністративне правопорушення є кримінальним для цілей застосування Конвенції з метою поширення її гарантій на заявників. Саме такі висновки містяться у рішеннях ЄСПЛ у справах: «Надточій проти України» (п.п.17,22,29); «Лучанінова проти України» (п.п.38,39,40); «Гурепка проти України» (п.п.53,55).

Тобто, у наведених справах відсутні висновки про можливість застосування процедури перегляду постанов у справах про адміністративні правопорушення за правилами кримінального процесуального закону, а зазначається лише про поширення встановлених Конвенцією загальних гарантій щодо осіб під час розгляду справ про адміністративні правопорушення.

За викладених обставин, суд не має законних підстав для прийняття до розгляду заяви ОСОБА_1 про перегляд судового рішення від 20.11.2024 у справі №308/17611/24 за нововиявленими або виключними обставинами, таку слід повернути заявнику.

Виходячи з викладеного та керуючись ст.ст. 247, 283, 284 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд судового рішення від 20.11.2024 у справі №308/17611/24 за нововиявленими або виключними обставинами повернути заявнику.

Постанова може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області І.В. Логойда