Справа № 129/3448/24
Провадження по справі № 3/129/73/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.01.2025 року м. Гайсин

Суддя Гайсинського районного суду Вінницької області Дєдов С.М.,

за участю секретаря Мединської О.С.,

особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали, які надійшли з Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, має на своєму утриманні трьох неповнолітніх дітей, не працюючого, протягом року притягувався до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 121-3 КУпАП, -

в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП,

Установив:

15.10.2024 року о 16 год. 30 хв. у м. Гайсин Вінницької області по вул. Українській, буд.61 ОСОБА_1 здійснив злісну непокору законному розпорядженню поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а саме відмовився виконати законне розпорядження (вимогу) поліцейського надати та пред`явити поліцейському документ, що посвідчує особу ОСОБА_1 , у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, чим порушив вимоги ч.2 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП.

ОСОБА_1 під час судового розгляду справи в суді, свою вину в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, не визнав та заперечив у повному обсязі, пояснив, що 15.10.2024 року він, ОСОБА_1 , будь-яких правопорушень не вчиняв, громадський порядок не порушував, однак при цьому 15.10.2024 року о 16:00 год. у м. Гайсин Вінницької області по вул. Українській, на патрульному автомобілі під`їхали поліцейські, вийшли з вказаного автомобіля і підійшли до нього та почали безпідставно та незаконно вимагати від нього надати (пред`явити) поліцейським документи, що посвідчують особу його, ОСОБА_1 , особу. При цьому, поліцейські поводили себе зверхньо, відверто іронізували над його словами, що він людина, вдавалися до погроз застосування фізичної сили, не дивлячись на те, що він не створював для них ніякої особистої небезпеки, а також висловлювали припущення про причетність його до правопорушень на злочинів, після чого незаконного склади відносно нього протокол про адміністративне правопорушення за ст. 185 КУпАП та незаконне затримали його, обмеживши його у праві гарантованому Конституцієї України праві свободу пересування. Вказані заперечення та пояснення ОСОБА_1 подав особисто під час судового засідання та письмово у письмовому запереченні. Також пояснив, що з приводу вказаних безпідставних та незаконних вимог та дій поліцейських, він, ОСОБА_1 , у жовтні 2024 року звернувся із скаргами до органів прокуратури, ДБР, ГУНП у Вінницькій області, керівництва Гайсинського ГУНП у Вінницькій області, якими проведено перевірки його скарг на дії працівників поліції та будь-яких порушень законодавтсва та вчинення ними кримінальних правопорушень не виявлено, про що йому направлено письмові відповіді, які долучено до цієї справи за заявою ОСОБА_1 .

Під час судового розгляду справи в суді ОСОБА_1 підтвердив, що він є людина, чоловічої статі віком 41 років, також підтвердив наявність у нього громадянства України. Також ОСОБА_1 пояснив, що допомоги захисника адвоката не потребує, а також просив суд закрити справу про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 185 КУпАП, на підставі п. 1) ч. 1 ст. 247 КУпАП через відсутність в його діях складу правопорушення.

Відповідальність за ст. 185 КУпАП настає, зокрема, лише за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Відповідно до ч.2 ст.32 Закону України «Про Національну поліцію» у період дії воєнного стану та/або під час мобілізації (крім цільової) поліцейський має право вимагати в особи чоловічої статі віком від 18 до 60 років пред`явлення нею військово-облікового документа разом з документом, що посвідчує особу, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах.

Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України №2102-ІХ від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» на території України введений військовий стан, строк дії якого продовжено Указом Президента України №133/2022 від 14.03.2022, № 341 від 17.05.2022, № 573-2022 від 12.08.2022, №757/2022 від 07.11.2022, №58/2023 від 06.02.2023, № 254/2023 від 01.05.2023, № 451/2023 від 06.07.2023, № 734/2023 від 06.11.2023, № 10456/2024 від 05.02.2024, № 271/2024 від 06.05.2024, № 469/2024 від 23.07.2024, який триває по даний час.

Водночас слід зауважити, що відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 на території України введено воєнний стан задля протидії військовослужбовцям російської федерації та на теперішній час продовжено строк проведення загальної мобілізації.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до ч.2 ст.102, п.1, 17, 20 ч.1 ст.106 Конституції України, Указом Президента України №69/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022, оголошено про проведення загальної мобілізації.

Відповідно до ст.ст. 64, 65 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції. Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

У відповідності до ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Згідно з нормами ч.2 ст.32 Закону України «Про Національну поліцію» у період дії воєнного стану та/або під час мобілізації (крім цільової) поліцейський має право вимагати в особи чоловічої статі віком від 18 до 60 років пред`явлення нею військово-облікового документа разом з документом, що посвідчує особу, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що проголошуючи право на свободу, пункт 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини означає фізичну свободу особи, а поняття свободи особистості має тлумачитись як відсутність будь-якого незаконного утримання.

У п.59 рішення «Engel and Others v. the Netherlands» від 08.06.1976 Європейський суд з прав людини зазначив, що необхідність проживання військовослужбовців у казармах не суперечить вимогам статті 5 Конвенції, бо таке обмеження «не виходить за рамки звичайної військової служби». Навіть «легкі форми арешту», коли військовослужбовці мають перебувати в житлових приміщеннях, армійських корпусах чи спорудах, не створює порушення статті 5 Конвенції, бо «вони продовжують перебувати в більш або менш звичайних рамках свого армійського життя». Водночас подібні обмеження щодо цивільних осіб є неприйнятними.

Відповідно до п.2 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Незважаючи на заперечення вини ОСОБА_1 , його винуватість у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, повністю підтверджується такими доказами: протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАВ №624456 від 15.10.2024 р (а.с. 2); протоколом про адміністративне затримання серії АЗ №085109 від 15.10.2024 р (а.с. 4); рапортами поліцейських Доценка Б.І. (а.с.5-6), Керізя М.М. (а.с. 7-8), де поліцейські грунтовно пояснюють про обставини вчинення злісної непокори законному розпорядженню поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а саме відмови виконати законне розпорядження (вимогу) поліцейського надати та пред`явити поліцейському документ, що посвідчує особу ОСОБА_1 ; двома відеозаписами, на яких зафіксовано правопорушення, а саме обставини 15.10.2024 року о 16 год. 30 хв. у м. Гайсин Вінницької області по вул. Українській, буд.61 вчинення злісної непокори законному розпорядженню поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а саме відмови виконати законне розпорядження (вимогу) поліцейського надати та пред`явити поліцейському документ, що посвідчує особу ОСОБА_1 , під час яких поліцейські протягом періоду часу близько 50 хв. пропонували ОСОБА_1 виконати вимоги ч.2 ст.32 Закону України «Про Національну поліцію», роз`яснивши йому законність їх вимоги (а.с. 11,12).

Оскільки винуватість ОСОБА_1 в скоєнні правопорушення підтверджується наявними у справі та дослідженими судом доказами, про які суд вказав вищу, за таких обставин, враховуючи характер скоєного адміністративного правопорушення, відсутність обтяжуючих відповідальність за адміністративне правопорушення обставин, особу правопорушника, який притягується до відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення не вперше, є непрацевлаштованим, але працездатним, суд визнає, що з метою виховання особи, яка вчинила адміністративні правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню ним нових правопорушень, визнаю за необхідне призначити ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді громадських робіт в мінімальному розмірі, який передбачений санкцією ст. 185 КУпАП.

Оскільки судом постановлено застосувати до правопорушника адміністративне стягнення у виді громадських робіт, то відповідно до ст. 40-1 КУпАП, п.5) ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» визнаю за необхідне стягнути із ОСОБА_1 на користь держави 605 грн. 60 коп. судового збору.

Заперечення вини ОСОБА_1 є правомірною позицією захисту своїх інтересів і розцінюється як спроба уникнути відповідальності, але не є підставами його виправдання, оскільки зазначені ними обставини не знайшли свого належного підтвердження під час розгляду справи і його винуватість у скоєнні правопорушення за ст. 185 КУпАП повністю доведена зазначеними вище доказами.

Крім того, ОСОБА_1 особисто у жовтні 2024 року звернувся із скаргами до органів прокуратури, ДБР, ГУНП у Вінницькій області, керівництва Гайсинського ГУНП у Вінницькій області з приводу вказаних дій поліцейських, які мали місце 15.10.2024 року, та які він вважав безпідставними та незаконними, з приводу чого цими органами влади проведено перевірки його скарг на дії працівників поліції та будь-яких порушень законодавтсва та вчинення ними кримінальних правопорушень не виявлено, про що йому направлено письмові відповіді, які долучено до цієї справи за заявою ОСОБА_1 .

У період дії воєнного стану право свободи особистості, свобода пересування, право на повагу до свого приватного життя не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, а саме органи державної влади можуть втручатись у здійснення цих прав, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Керуючись ст. 40-1, 280, 283, 284 КУпАП, п.5) ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»,-

Постановив:

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.

Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді громадських робіт на строк 40 (сорок) годин.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп.

Копію постанови надіслати для виконання до Гайсинського районного відділу №2 філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: