Справа № 125/1920/24
Провадження № 33/801/35/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Хитрук В. М.
Доповідач: Оніщук В. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2025 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Оніщук В. В., з участю секретаря судового засідання Литвина С. С., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Барського районного суду Вінницької області від 02 грудня 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 173-2 КУпАП,

в с т а н о в и в:

Постановою Барського районного суду Вінницької області від 02 грудня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 170 грн, а також стягнуто 605,60 грн судового збору на користь держави.

У постанові суду зазначено, що ОСОБА_1 03 вересня 2024 року о 08 год. 50 хв. в с. Маньківці Жмеринського р-ну Вінницької обл., на території домоволодіння АДРЕСА_1 , вчинив насильство в сім`ї психологічного характеру відносно свого батька ОСОБА_2 , 1949 року народження, що полягало у навмисному викручуванні болтів з коліс автомобіля «Опель», державний номерний знак НОМЕР_1 , яким потерпілий планував їхати до лікарні, що призвело до скасування поїздки та погіршення стану здоров`я ОСОБА_2 . Факти психологічного насильства стосовно ОСОБА_2 вчинялися неодноразово, що доведено у судовому засіданні.

При ухваленні оскаржуваної постанови суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП, доведена належними та допустимими доказами.

Не погодившись із такою постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить її скасувати, провадження у справі закрити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що у протоколі про адміністративне правопорушення працівниками поліції не зазначено якими саме діяннями ОСОБА_1 було вчинено психологічне насильство над ОСОБА_2 та якими доказами це підтверджується.

Суд першої інстанції визнав ОСОБА_1 винним на підставі протоколу, який містить завідомо неправдиві відомості.

Так, у протоколі зазначено, що розгляд справи буде здійснено у Жмеринському міськрайонному суді, у той час як справа підсудна Барському районному суду. Також неправдивими є відомості про те, що правопорушенням не заподіяно матеріальну шкоду, хоча у судовому засіданні ОСОБА_2 заявляв клопотання про стягнення такої. Окрім того потерпілий вказував, що відносно нього було вчинене фізичне, а не психологічне насильство, протокол був складений безпідставно.

Також поза увагою суду залишилося те, що автомобіль «Опель», державний номерний знак НОМЕР_1 , належить на праві власності ОСОБА_1 , а тому він вправі розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.

У судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав з посиланням на викладені уній підстави.

ОСОБА_2 в судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечував та надав відповідні пояснення.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, пояснення потерпілого, проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи і дослідивши обставини справи, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно зі статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення в першу чергу зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також чи винна дана особа в його вчиненні і чи підлягає вона адміністративній відповідальності, і лише після цього вирішувати питання про можливість накладення адміністративного стягнення.

Положеннями частини сьомої статті 294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 10 вересня 2024 року серії ВАВ № 574259, 03 вересня 2024 року о 08 год. 50 хв. по вул. Грушевського в с. Маньківці, ОСОБА_1 вчинив психологічне насильство в сім`ї відносно батька ОСОБА_2 , чим вчинив правопорушення, передбачене частиною першою статті 173-2 КУпАП (а. с. 1).

Відповідно до заяви ОСОБА_2 від 03 вересня 2024 року на ім`я т. в. о. начальника Жмеринського РВПУ НУНП у Вінницькій області він просить прийняти міри впливу до його сина ОСОБА_1 , який вчинив відносно нього домашнє насильство, а саме відкручував колесо автомобіля «Опель Меріва», д.н.з. НОМЕР_1 , на його зауваження не реагував та ображав нецензурною лайкою. Дані випадки мають систематичний характер. Інших дій проти ОСОБА_2 не вчинено (а. с. 3).

Як видно із письмових пояснень ОСОБА_2 від 03 вересня 2024 року, наданих працівникам поліції, ОСОБА_2 проживає разом зі своїм сином ОСОБА_1 , із яким на даний час неприязні стосунки. 03 вересня 2024 року близько 08 години виник конфлікт, оскільки ОСОБА_2 , вийшовши на подвір`я, побачив як син відкручує колесо від автомобіля «Опель», д.н.з. НОМЕР_1 . Автомобіль належить сину, однак придбаний за кошти ОСОБА_2 та він ним користується. Керувала діями ОСОБА_1 донька ОСОБА_2 ОСОБА_3 . ОСОБА_2 зробив зауваження, щоб не чіпали колеса та повернули болти. Син відреагував неадекватно, а саме викинув болти та ображав його нецензурною лайкою. Донька його у цьому підтримувала. Раніше були неодноразові подібні випадки, ОСОБА_2 звертався до поліції по фактах викрадення сином його майна, домашнього насильства. До приїзду поліції син та донька покинули домоволодіння (а. с. 4).

Як видно із письмових пояснень ОСОБА_1 від 10 вересня 2024 року, наданих працівникам поліції, 03 вересня 2024 року близько 08 год. 50 хв. у нього з батьком виник конфлікт через те, що ОСОБА_1 хотів відкрутити болти від колеса автомобіля, щоб батько ним не їздив, оскільки у нього вік і він погано бачить. Це його обурило і він вважав такі дії насильством відносно нього, тому зателефонував у поліцію, а ОСОБА_1 погнав череду у поле, тому його не було вдома (а. с. 5).

Як видно із письмових пояснень ОСОБА_4 від 10 вересня 2024 року, наданих працівникам поліції, 03 вересня 2024 року ранком вона разом із братом йшла пасти корів, а так як їй говорили, що батько їздив автомобілем, то брат хотів відкрутити болти з коліс, що не сподобалось батькові, між ними виникла сварка (а. с. 6).

Приписами частини першої статті 173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення насильства в сім`ї, яке, у відповідності з даною статтею, проявляється в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких із зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки можливість настання чи настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Отже, об`єктивну сторону цього правопорушення складають певні дії (бездіяльність), реальне настання шкідливих наслідків (реальна ймовірність їх настання) та причинний зв`язок між ними.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Норма статті 173-2 КУпАП є бланкетною, а тому аби повністю розкрити суть адміністративного правопорушення, у протоколі повинно бути зазначено, які конкретно дії вчинила особа, який спосіб насильства прослідковується у діях порушника, якщо дій кілька, то зазначена кожна дія і, вид насильства, наслідки цих дій по відношенню до особи, щодо якої вони були вчинені.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у частині першій статті 173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Нормами зазначеного закону визначено, що психологічним насильством є така форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

З аналізу наведених норм Закону слідує, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією статті 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли діяння фізичного, психологічного або економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи фактичне настання фізичної або психологічної шкоди.

Однак важливо розрізняти поняття «сварка», «конфлікт», «насильство». Системний аналіз існуючого національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняться від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.

В той час, під конфліктом необхідно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.

Таким чином, самі по собі, зокрема, нецензурні висловлювання під час сварки, не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення лише у тому випадку, коли такі спрямовані на обмеження волевиявлення особи якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Суд звертає увагу, що вчинення будь-яких діянь фізичного, психологічного чи економічного характеру, повинно бути підтверджено поясненнями свідків, потерпілих або іншими доказами, визначеними у ст. ст. 269, 272 КУпАП, що є необхідним елементом складу даного правопорушення.

Отже, зі змісту статті 173-2 КУпАП вбачається, що до адміністративної відповідальності можна притягнути лише за умисно вчинене правопорушення.

Умисним є правопорушення, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Водночас обов`язковою умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП є вчинення не будь-яких діянь зазначених у ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а лише тих, внаслідок яких могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Завдання шкоди психологічному здоров`ю потерпілого звернення за психологічною допомогою, наявність скарг психосоматичного характеру, страхи, необумовлена тривожність, відчуття безпорадності, залякування, погрози виконання певних дій потерпілим під тиском кривдника, надмірне збудження, безсоння тощо.

Отже, необхідні докази, що містять наочні ознаки існування факту завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Виходячи зі специфіки вказаного виду адміністративного правопорушення, в даному випадку ситуації сімейного насильства, не можливо сприймати як підставу для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП, лише за заявою потерпілої особи про вчинення насильства у сім`ї.

Оскільки протокол є актом обвинувачення, то він повинен містити конкретне обвинувачення, виходячи з поняття адміністративного правопорушення, відповідно до вказаних вище обов`язкових елементів складу ст. 173-2 КУпАП.

Між тим, суть обвинувачення, що висунуте працівниками поліції ОСОБА_1 та яке міститься в протоколі серії ВАД № 574259 від 10 вересня 2024 року є неконкретним, що в свою чергу, унеможливлює належний захист особи за вказаним обвинуваченням.

Так, викладена працівниками поліції суть правопорушення не містить в собі посилання на те, які саме дії ОСОБА_1 відносно ОСОБА_2 є насильством, яка шкода фізичному або психічному здоров`ю була завдана чи могла бути завдана потерпілому .

Чинним законодавством чітко передбачено, що посадовою особою, що складає протокол, ставиться у вину особі вчинення таких конкретних протиправних діянь, що містять в собі ознаки того чи іншого адміністративного правопорушення, що відображається у протоколі, який відповідно до ст. 251 КУпАП є одним з джерел доказів в справі про адміністративне правопорушення.

Окрім того, відповідно до норм КУпАП, справа розглядається в межах адміністративного обвинувачення, що міститься в протоколі про адміністративне правопорушення. Встановлення інших обставин правопорушення, за межами обвинувачення, порушує право на захист від конкретного адміністративного обвинувачення.

Проте, суд першої інстанції у порушення вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, не дав належної правової оцінки вказаним обставинам, зокрема в частині дотримання працівниками поліції вимог ст. 256 КУпАП під час складання протоколу щодо ОСОБА_1 .

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

Зокрема, в рішенні у справі «Ващенко проти України» Європейський суд вказав, що «обвинувачення» для цілей п. 1 ст. 6 може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п. 51)».

В рішенні у справі «Абрамян проти росії» Європейський Суд зробив висновок про те, що «деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення».

Таким чином, апеляційний суд доходить висновку про неконкретність обвинувачення особи, що призвело до порушення права на захист, що також є підставою для скасування судового рішення.

Щодо достатності доказів, долучених до матеріалів провадження органом, яким складено протокол, апеляційний суд зазначає таке.

Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 вчинив психологічне насильство в сім`ї відносно батька ОСОБА_2 , чим вчинив правопорушення, передбачене частиною першою статті 173-2 КУпАП.

При цьому слід врахувати, що протокол про адміністративне правопорушення за своєю суттю є процесуальним документом, яким уповноважений орган засвідчує певне порушення, допущене особою, яке містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого відповідними нормами КУпАП і який є підставою для подальшого провадження у справі. Зважаючи на викладене та враховуючи позицію ЄСПЛ щодо протоколу про адміністративне правопорушення, висловлену в рішенні по справі «Карелін проти російської федерації», а тому протокол не може бути самостійним та достатнім доказом у справі про адміністративне правопорушення.

Проте вказані потерпілим у його заяві та поясненнях (а. с. 3, 4) обставини, що мали місце 03 вересня 2024 року, не викладені в фабулі обвинувачення, відповідно на думку особи, що складала протокол, є недоведеними.

Таким чином наявні в матеріалах справи інші докази, зокрема, письмові пояснення ОСОБА_2 є явно недостатніми для визнання винуватості ОСОБА_1 у вчиненні домашнього насильства. Будь-яких доказів неправомірних дій ОСОБА_1 , що завдали шкоди психологічному здоров`ю ОСОБА_2 , матеріали справи не містять, а сам по собі факт певної конфліктної ситуації не свідчить про наявність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП.

Окрім цього із протоколу про адміністративне правопорушення не вбачається чи викликали дії ОСОБА_1 будь-які наслідки, передбачені пунктом 14 частини першої статті Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Крім того, суд першої інстанції не взяв до уваги, що протокол про адміністративне правопорушення складено 10 вересня 2024 року у той час, як подія мала місце 03 вересня 2024 року, що суперечить вимогам ч. 2 ст. 254 КУпАП, відповідно до якої протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

При цьому відомостей про заходи із розшуку та виявлення особи, яка вчинила правопорушення, матеріали справи не містять.

Відтак матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б вказували на наявність в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП.

З огляду на наведене, сам лише факт наявності між учасниками справи конфліктної ситуації, з урахуванням інших встановлених у справі обставин, не може свідчити про вчинення ОСОБА_1 03 вересня 2024 року домашнього насильства психологічного характеру в розумінні вимог статті 173-2 КУпАП та статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Суд першої інстанції вирішуючи справу не звернув увагу на зазначені обставини.

Відповідно до частини першої статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до статті 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б вказували на вчинення ОСОБА_1 дій, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення та які б свідчили про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП розпочате провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі не доведення події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно з частиною восьмою статті 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.

За таких обставин постанова місцевого суду підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 245, 247, 280, 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Барського районного суду Вінницької області від 02 грудня 2024 року скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 173-2 КУпАП закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького

апеляційного суду В. В. Оніщук