Справа № 568/12/25
Провадження № 3/568/60/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2025 року м. Радивилів

Суддя Радивилівського районного суду Рівненської області Кондратюк В.В.

за участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали, які надійшли від Відділення поліції №2 Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , РНОКПП невідомий, зареєстровану та фактично проживаючу за адресою АДРЕСА_1 , не працюючу, до адміністративної відповідальності раніше притягалася 03.09.2024 за ч.1 ст.51 та ч.1 ст.184 КУпАП(справа №559/3245/24),

(права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 268 КУпАП і вимоги ст. 63 Конституції України роз`яснені),

В С Т А Н О В И В:

18.12.2024 було встановлено, що ОСОБА_1 ухилилася від виконання передбачених ч. 2 та ч. 3 ст. 150 Сімейного кодексу України обов`язків щодо виховання своїх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , внаслідок чого ОСОБА_2 з 04.12.2024 по 18.12.2024 та ОСОБА_3 з 05.12.2024 по 16.12.2024 без поважних причин не відвідували Крупецький ліцей, де вони навчаються. ОСОБА_1 ніяких дій по піклуванню за дітьми не приймала, за медичною допомогою до медичних закладів не зверталася, 18.12.2024 діти були хворі, мати відмовлялася від медичної допомоги, внаслідок чого, Службою в справах дітей та поліцією діти були доставлені до Радивилівської міської лікарні, так як була загроза їх життю та здоров`ю.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 2 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі по тексту - КУпАП).

Частиною 1 статті 184 КУпАП, передбачена відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання малолітніх та/або неповнолітніх дітей.

Згідно з ч. 2 ст. 184 КУпАП відповідальність настає за вчинення тих самих дій передбачених ч. 1 ст. 184 КУпАП повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до ч. 2, 3 ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Разом з тим, у п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року, роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989 (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 та яка набула чинності для України 27.09.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно зі п. 1 ст. 18 Конвенції Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Під час складання протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 роз`яснено права, передбачені ст. 268 КУпАП та зміст ст. 63 Конституції України, зауважень до протоколу про адміністративне правопорушення вона не надавала, відомості про оскарження нею дій працівників поліції судді не надано.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 184 КУпАП не визнала, по факту невідвідування її дітьми Козинського ліцею в період з 04.12.2024 по 18.12.2024 пояснила, що діти не відвідували ліцей так як хворіли, про причини пропуску занять класного керівника вона не повідомляла, оскільки в неї вкрали телефон, а інший телефон був на ремонті, доказів того, що діти хворіли в цей період надати на може, так як лікування проводила самостійно вдома, до закладів охорони здоров`я не зверталася. Щодо лікування дітей пояснила, що її син ОСОБА_5 мав температуру, вона його лікувала вдома самостійно, медичними препаратами, до приїзду Служби у справах дітей та поліції, самостійно викликала швидку. 17.12.2024 коли приїхали в медичний заклад був вже вечір. Вона з медичного закладу не втекла. Повідомляла лікаря Бернадцьку про те, що вона не має змінного одягу сина, тому поїде додому, а вранці повернеться для лікування. Відмову від лікування не писала. Син ОСОБА_5 перебував на стаціонарному лікуванні з 18.12.2024 по 24.12.2024, а сина ОСОБА_6 госпіталізовувати підстав не було. Вважає, що вона дітей виховує задовільно, діти в неї доглянуті, алкоголем не зловживає. Також просила долучити протокол ультразвукового дослідження щитовидної залози ОСОБА_3 від 03.12.2024 та лист медичних призначень від 03.12.2024, що підтверджують її участь у лікуванні сина.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 приходжу до наступного висновку.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративне правопорушення.

Згідно статті 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Як зазначено частинами 1-3 статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За приписами ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

Положеннями статті 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Допустимість доказів це придатність їх для використання у адміністративному провадженні за формою, на відмінну від їх належності, що визначається як придатність таких доказів для використання їх за змістом.

При цьому, у відповідності до статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Стаття 280 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №157749 від 18.12.2024 ОСОБА_1 в провину ставиться:

-порушення ч. 3 ст. 150 Сімейного кодексу України, по факту невиконання обов`язків щодо виховання своїх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , внаслідок чого ОСОБА_2 з 04.12.2024 по 18.12.2024 та ОСОБА_3 з 05.12.2024 по 16.12.2024 без поважних причин не відвідували Крупецький ліцей, де вони навчаються;

-порушення ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України, по факту не неприйняття дій по піклуванню за дітьми: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щодо не звернення за медичною допомогою до закладів охорони здоров`я, оскільки, 18.12.2024 діти були хворі, мати відмовлялася від медичної допомоги, внаслідок чого, Службою в справах дітей та поліцією діти були доставлені до Радивилівської міської лікарні, так як була загроза їх життю та здоров`ю.

Даючи оцінку фактичним даним, наявним в матеріалах справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, вважаю, що вина ОСОБА_1 у невиконанні обов`язків передбачених ч. 2 ст. 150 СК України, а саме обов`язку піклуватися про здоров`я своїх дітей, не доведена, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», невідкладний стан людини - раптове погіршення фізичного або психічного здоров`я, яке становить пряму та невідворотну загрозу життю та здоров`ю людини або оточуючих її людей і виникає внаслідок хвороби, травми, отруєння або інших внутрішніх чи зовнішніх причин.

Згідно ч. 3 та ч. 5 ст. 284 ЦК України надання медичної допомоги фізичній особі, яка досягла чотирнадцяти років, провадиться за її згодою. У невідкладних випадках, за наявності реальної загрози життю фізичної особи, медична допомога надається без згоди фізичної особи або її батьків (усиновлювачів), опікуна, піклувальника.

Статтею 43 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» передбачено, що згода інформованого відповідно до статті 39 цих Основ пацієнта необхідна для застосування методів діагностики, профілактики та лікування. Щодо пацієнта віком до 14 років (малолітнього пацієнта), а також пацієнта, визнаного в установленому законом порядку недієздатним, медичне втручання здійснюється за згодою їх законних представників. Згода пацієнта чи його законного представника на медичне втручання не потрібна лише у разі наявності ознак прямої загрози життю пацієнта за умови неможливості отримання з об`єктивних причин згоди на таке втручання від самого пацієнта чи його законних представників. Якщо відсутність згоди може призвести до тяжких для пацієнта наслідків, лікар зобов`язаний йому це пояснити. Якщо і після цього пацієнт відмовляється від лікування, лікар має право взяти від нього письмове підтвердження, а при неможливості його одержання - засвідчити відмову відповідним актом у присутності свідків. Пацієнт, який набув повної цивільної дієздатності і усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними, має право відмовитися від лікування. Якщо відмову дає законний представник пацієнта і вона може мати для пацієнта тяжкі наслідки, лікар повинен повідомити про це органи опіки і піклування.

Згідно ч. 7 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» у разі відмови від надання дитині необхідної медичної допомоги, якщо це загрожує її здоров`ю, батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність згідно з законом. Медичні працівники у разі критичного стану здоров`я дитини, який потребує термінового медичного втручання, зобов`язані попередити батьків або осіб, які їх замінюють, про відповідальність за залишення дитини в небезпеці.

З відповіді Генерального директора КНП «Радивилівська ЦМЛ» ОСОБА_7 від 19.12.2024, встановлено, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , 18.12.2024 звертався за медичною допомогою до лікаря-педіатра з Діагнозом: Бронхопневмонія, а ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , звертався за медичною допомогою до лікаря-педіатра з Діагнозом: ГРВ(а.с.11).

ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.15), станом на 18.12.2024, досяг 14-річного віку, а отже, відповідно до ч. 3 ст. 284 ЦК України, надання йому медичної допомоги повинно проводитися за його згодою.

Окрім того, матеріали справи не містять:

- доказів того, що існували ознаки прямої, реальної загрози життю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ;

- доказів неможливості отримання з об`єктивних причин згоди ОСОБА_2 на медичне втручання, що виходячи із положень ст. 43 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», зобов`язувало б його мітір ОСОБА_1 , як законного представника надати таку згоду;

-інформації про те, що лікарем було роз`яснено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про наслідки відмови від лікування;

-заяви чи акту про відмову ОСОБА_1 від надання медичної допомоги її дітям ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , складеного у присутності свідків;

-повідомлення лікаря до органу опіки і піклування про відмову ОСОБА_1 від надання медичної допомоги її дітям ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Разом з тим, згідно ч. 1 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Також, з долучених до матеріалів справи і досліджених в судовому засіданні відеозаписів, що містяться на дисках(а.с.19), неможливо дійти беззаперечного висновку, що ОСОБА_1 не піклувалася про здоров`я дітей, оскільки вона займалася лікуванням свого сина, самостійно викликала швидку медичну допомогу до свого сина ОСОБА_2 , а після роз`яснення їй необхідності надання медичної допомоги дітям у закладі охорони здоров`я, погодилася на госпіталізацію сина ОСОБА_2 , який, зокрема, висловлював небажання перебувати на лікуванні в закладі охорони здоров`я.

Разом із тим, даючи оцінку фактичним даним, наявним в матеріалах справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, вважаю, що вина ОСОБА_1 у невиконанні обов`язків передбачених ч. 3 ст. 150 СК України, а саме забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, та вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 184 КУпАП доводиться дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД №157749 від 18.12.2024 (а.с.2), який складено на бланку відповідного зразка з серійним номером уповноваженою на те особою, в ньому викладена суть адміністративного правопорушення, опис установлених обставин, у вищевказаному протоколі зазначені посада, найменування підрозділу поліції, звання та прізвище, ім`я та по-батькові особи, яка його складала та його підпис. Також, зі змісту протоколу встановлено, що в ньому зазначено час, місце вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення. Протокол про адміністративне правопорушення містить відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, він містить підпис ОСОБА_1 , та її пояснення наступного змісту: «Я себе винуватою не визнаю, повністю доглядаю за дітьми»;

- рапортом про реєстрацію ЄО №6692 від 18.12.2024(а.с.3);

- листом начальника Служби у справах дітей Крупецької сільської ради Пастух М. від 17.12.2024 №01-14/305, адресованим Начальнику ВП №2 Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області Семеренку Ю. з проханням притягнути до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з підстав того, що 17.12.2024 до Служби у справах дітей Крупецької сільської ради надійшов лист від Крупецького ліцейю Крупецької сільської ради про те, що учень ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не відвідує ліцей протягом 10 днів в період з 04.12.2024 по 17.12.2024. ОСОБА_1 причини відсутності дитини в навчальному закладі не повідомляла, на дзвінки класного керівника і дирекції тривалий час не відповідала(а.с.4);

- копією листа Крупецького ліцею Крупецької сільської ради від 17.12.2024 №07-02/209 з повідомленням про те, що ОСОБА_8 , учень 9 класу, не відвідує ліцей протягом 10 днів в період з 04.12.2024 по 17.12.2024. Мама причини відсутності дитини у ліцеї не повідомляла, на дзвінки класного керівника і дирекції тривалий час не відповідала та підтверджуючих документів про відсутність учня не надавала. При телефонній ромові 17.12.2024 мама повідомила, що ОСОБА_5 хворіє, проте за медичною допомогою сім`я не зверталася. Класним керівником та заступником директора з виховної роботи були проведені профілактичні бесіди з мамою та попереджено про відповідальність(а.с.5);

- копією листа Крупецького ліцею Крупецької сільської ради від 18.12.2024 №07-02/210 з повідомленням про те, що ОСОБА_10 , учень 4 класу, не відвідує ліцей протягом 8 днів в період з 05.12.2024 по 16.12.2024. Зі слів мами, хлопець хворів, проте підтверджуючих документів про відсутність дитини вона не надавала. 17.12.2024 ОСОБА_6 був присутній у ліцеї, а 18.12.2024 дитина знову -відсутня. Під час телефонного дзвінка класного керівника до мами, вона повідомила, що у нього температура, а завтра, тобто 19.12.2035, він буде у ліцеї. Класним керівником та заступником директора з виховної роботи були проведені профілактичні бесіди з мамою та попереджено про відповідальність(а.с.6);

- письмовими поясненнями начальника Служби у справах дітей Крупецької сільської ради ОСОБА_11 від 18.12.2024, в яких вона зазначила про надходження листів 17.12.2024 та 18.12.2024 від Крупецького ліцею про невідвідування без поважних причин учнем 9 класу ОСОБА_12 та учнем 4 класу ОСОБА_13 навчального закладу, а також вказала, що в період коли ОСОБА_8 не відвідував навчальний заклад, працівники ССД та вона особисто бачили, як він перебував біля відділення «Нової пошти» де отримував посилку та прогулював заняття (а.с.7);

- копією постанови Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 03.09.2024 №559/3245/24, згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 51 та ч. 1 ст. 184 КУпАП(а.с.17).

Окрім, про відсутність підтверджуючих причини неявки до навчального закладу учнів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 свідчать долучені до матеріалів справи докази, зокрема:

- довідка від 20.12.2024 видана завідуючою ФАП с.Крупець ОСОБА_14 , згідно якої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в період з 04.12.2024 по теперішній час за медичною допомогою на ФАП с.Крупець не зверталися;

- відповідь Генерального директора КНП «Радивилівська ЦМЛ» ОСОБА_7 від 19.12.2024, згідно якої: ОСОБА_2 , 28.03.2010 18.12.2024 звертався за медичною допомогою до лікаря-педіатра з Діагнозом: Бронхопневмонія, а ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , звертався за медичною допомогою до лікаря-педіатра з Діагнозом: ГРВІ(а.с.11).

Суд критично оцінює пояснення ОСОБА_1 про те що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , 28.12.2014 з 04.12.2024 хворіли, а тому не відвідували навчального закладу, так як згідно наявних доказів лише 18.12.2024 мало місце звернення за медичною допомогою до закладу охорони здоров`я. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Долучений ОСОБА_1 п ротокол ультразвукового дослідження щитовидної залози ОСОБА_3 від 03.12.2024 та лист медичних призначень від 03.12.2024, таких висновків не спростовують, адже не містять відомостей про лікування з 04.12.2024 по 18.12.2024 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 .

Таким чином, зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини узгоджуються з даними, викладеними в матеріалах справи, з яких вбачається, що ОСОБА_1 повторно протягом року після накладення стягнення ухилилася від виконання своїх батьківських обов`язків передбачених ч. 3 ст. 150 СК України, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 184 КУпАП.

Оскільки, під час розгляду справи встановлена провина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення і остання підлягає адміністративній відповідальності, у справі, необхідно винести постанову, передбачену п. 1 ч. 1 ст. 284 КУпАП, а саме: про накладення адміністративного стягнення.

Обставин, що пом`якшують відповідальність - не встановлено.

Обставин, що обтяжують відповідальність - не встановлено.

Адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самою особою, що притягується до адміністративної відповідальності, так і іншими особами (стаття 23 КУпАП).

Санкція ч. 2 ст. 184 КУпАП, тягне за собою накладення штрафу на батьків або осіб, які їх замінюють, від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

На виконання положень ч. 2 ст. 33 КУпАП, суддею при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Статтею 23 КУпАП визначено, що метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно зст.22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням. При цьому, в кожному конкретному випадку суд має вирішувати питання про визнання діяння малозначним, виходячи з того, що його наслідки не представляють суспільної небезпеки, не завдали або не здатні завдати значної шкоди суспільним або державним інтересам, правам та свободам інших осіб.

В даному випадку, суддя вважає за необхідне звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за ч.2 ст.184 КУпАП за малозначністю і оголосити їй усне зауваження, оскільки в судовому засіданні не доведено її ухилення від виконання обов`язків передбачених ч. 2 ст. 150 СК України, а лише встановлено її вину у невиконанні обов`язків передбачених ч. 3 ст. 150 СК України (частково встановлена вина ОСОБА_1 за викладених у протоколі про адміністративне правопорушення обставинах). Разом із тим, бездіяльність вчинена ОСОБА_1 , щодо невиконання обов`язків передбачених ч. 3 ст. 150 КУпАП, хоча і містить в собі усі юридичні і суб`єктивні ознаки, що характеризують правопорушення, передбачене ч.2 ст.184 КУпАП, однак внаслідок всіх конкретних обставин вона не відповідала тій суспільній небезпечності, яка є типовою для цього виду правопорушення, зокрема, бездіяльність правопорушника суб`єктивно не була направлені на заподіяння шкоди суспільним інтересам, юридичним та фізичним особам та адміністративне правопорушення не спричинило значної шкоди суспільним або державним інтересам, правам та свободам інших осіб. Згідно із ч.2 ст.284 КУпАП при оголошенні усного зауваження виноситься постанова про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_15 необхідно звільнити від адміністративної відповідальності передбаченої ч.3 ст.184 КУпАП за малозначністю, оголосивши усне зауваження, а провадження у справі закрити.

На думку судді, застосування такого заходу, як усне зауваження, буде необхідним та достатнім для досягнення визначеної ст.23 КУпАП мети - виховного впливу та запобіганню вчиненню нових правопорушень.

Керуючись ст. ст. 22, 184, 283, 284 КУпАП

П О С Т А Н О В И В:

Визнати винною ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.184 КУпАП.

Звільнити ОСОБА_1 , від адміністративної відповідальності, передбаченої ч.2 ст.184 КУпАП, в зв`язку з малозначністю вчиненого, відповідно до ст. 22 КУпАП, і обмежитись усним зауваженням.

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.184 КУпАП - закрити.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів до Рівненського апеляційного суду через Радивилівський районний суд Рівненської області.

Суддя Володимир КОНДРАТЮК