ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2025 року м. Черкаси

Суддя Черкаського апеляційного суду Белах А.В., за участю особи яка притягалася до адмінвідповідальності ОСОБА_1 та представника потерпілого адвоката Орленка В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу адвоката Орленка В.В. на постанову Соснівського райсуду м. Черкаси від 10.12.2024 р., якою провад-

ження у справі про притягнення ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.

Свидівок Черкаської обл., громадянки України, має

вищу освіту, розлучена, має на утриманні неповно-

літню доньку ОСОБА_2 2014 р. н., працює головним

спеціалістом відділу житлового обліку Департамен-

ту житлово-комунального комплексу Черкаської мі-

ськради, проживає

АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 184 КУпАП закрите за відсутністю в її діях складу адмінправопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до постанови суду, згідно протоколу про адмінправопорушення від 31.10.2024 р., 24.10.2024 р. близько 10:20 год. ОСОБА_1 ухилилася від виконання покладених на неї батьківських обов`язків по догляду та вихованню своєї малолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з чим остання провокувала на конфлікт малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Провадження у справі за ч. 1 ст. 184 КУпАП закрите за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адмінправопорушення.

В обґрунтування прийнятого рішення суд зазначив, що відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 р. №2402-III, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

В протоколі про адмінправопорушення від 31.10.2024 серії ВАВ № 024125, вказано, що 24.10.2024 о 10:20 год. ОСОБА_1 ухилилася від виконання покладених на неї батьківських обов`язків по догляду та вихованню своєї малолітньої доньки ОСОБА_2 , у зв`язку з чим остання провокувала на конфлікт малолітнього ОСОБА_3 .

Судом встановлено, що вранці 24.10.2024 р. в загальноосвітній школі № 26 на перерві між однокласниками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мав місце конфлікт щодо імовірного пошкодження ОСОБА_4 машинки з дистанційним управлінням, якою в коридорі грався ОСОБА_5 , та який під час конфлікту останній вдарив дівчинку ногою в живіт.

Суд зауважив, що в момент конфлікту однокласники ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у навчальному закладі. Під час перебування дітей у закладі освіти, відповідальність за життя та здоров`я дітей, відповідальність за шкільну дисципліну, в тому числі серед учнів, протягом усього часу, коли учні перебувають у школі або навіть за її межами, але під опікою школи, покладається також на керівника та інших працівників закладу освіти.

Суд також встановив, що частина доказів, долучених працівником поліції до протоколу про адмінправопорушення від 31.10.2024 р. (зокрема, копії пояснень дітей), зібрані після його складання 5-6.11.2024 р., і були відсутні під час фіксування адмінправопорушення, також, долучені до протоколу копії письмових пояснень є нечитабельні в деяких місцях, а тому суд не встановив факту неналежного виконання ОСОБА_1 батьківських обов`язків, як і не встановлено умислу на вчинення вказаного правопорушення? матеріали справи про адмінправопорушення не містять належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження обставин, викладених у протоколі про адмінправопорушення.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, адвокат Орленко В.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду про закриття провадження по справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адмінправопорушення та ухвалити нову постанову, якою визнати ОСОБА_1 винною у скоєнні адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, та застосувати стягнення у межах санкції визначеною вказаною статтею.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд не з`ясував всіх фактичних обставин справи, спрощено підійшов до розгляду справи, не сприяв об`єктивному та неупередженому розгляду справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, що призвело до винесення незаконної, на думку апелянта, постанови.

Зазначає, що ОСОБА_1 повинна була виховувати доньку в дусі поваги до прав та свобод інших людей, піклуватися про духовний та моральний розвиток. Що включає в себе в тому числі і повагу до інших людей, чого зроблено не було і її донька постійно провокує конфлікти. Зауважує що спілкування ОСОБА_1 з донькою було в обсязі, недостатньому для нормального самоусвідомлення останньою та не сприяло засвоєнню загальновизначених норм моралі. Намагання ОСОБА_1 перекласти на будь-кого, крім себе, відповідальність свідчить про егоїстичні особливості її світосприйняття, які вона проектує на формування світогляду своєї доньки, що в свою чергу призводить до ініціювання малолітньою різноманітних конфліктів та й сама від них страждає.

Чинне законодавство не містить заборони збирання доказів чи відібрання пояснень після складання протоколу про адмінправопорушення, або визнання таких доказів неприпустимими з цих міркувань.

Не погоджуючись з апеляційною скаргою адвоката, ОСОБА_1 подала письмові пояснення, в яких звертає увагу суду на те, що вона стала жертвою використання службового становища працівниками поліції. Вона до державних установ подала не одне звернення при спробі захистити дитину від фізичного та психологічного булінгу. На теперішній час проводиться службова перевірка про законність прийнятого рішення про складання щодо неї протоколу про адмінправопорушення за ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Саме неповнолітній ОСОБА_6 наніс травму її дитині, що підтверджується медичною документацією - висновком спеціаліста в галузі СМЕ від 25.10.2024 р., копією виписки № 12542 з медкарти від 25.10.2024 р., копією заяви до департаменту освіти від 20.10. 2024 р., зазначені документи є в матеріалах справи, до поліції зазначені документи також надавалися вчасно.

Твердження в апеляційній скарзі про те що чинне законодавство не містить заборони збирання доказів чи відібрання пояснень після складання протоколу про адмінправопорушення є хибним, долучені мають бути лише ті матеріали справи які були зібрана та сформовані на дату складання протоколу, а тому позиція суду щодо неврахування доказів зібраних після складання протоколу законно обґрунтована.

Відносно її дитини спеціалістами проведено психологічне дослідження Черкаським міським центром соціальних служб від 13.01.2025 р. № 59, а тому домисли апелянта про те що вона ухиляється від забезпечення необхідних умов життя для своєї дитини, від забезпечення умов для навчання, тощо, намагання звинуватити її в тому, чого немає місця в її житті та притягнути до адмінвідповідальності за правопорушення, склад якого відсутній, вона документально спростовує. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши адвоката Орленка В.В., який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити по викладеним в ній доводам, ОСОБА_1 , яка заперечувала проти задоволення апеляції, просила залишити рішення суду першої інстанції без змін, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. При цьому, він не обмежений її доводами, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, також апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або не-обґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Згідно ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

Так, відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адмінправопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адмінправопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом закону, протокол про адмінправопорушення, пояснення особи, свідків, висновок експерта тощо, є документами, що офіційно засвідчує подію адмінправопорушення і, відповідно до ст. 251 КУпАП, є джерелами доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення. Протокол про адмінправопорушення складається відповідно до ст. ст. 254-256 КУпАП.

Частиною 1 ст. 184 КУпАП встановлена відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Об`єктивна сторона даного правопорушення полягає в ухиленні батьків або осіб, які їх змінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей, а саме: залишення впродовж тривалого строку дитини без будь-якого нагляду; ухилення від виховання дітей (у тому числі: незабезпечення відвідування ними школи, контролю за дозвіллям); незабезпечення безпечних умов перебування за місцем проживання чи в іншому місці; невжиття заходів щодо їх лікування; безпідставне обмеження у харчуванні; штучне створення незадовільних побутових умов, тобто вимог ст. 150 Сімейного кодексу України, положенням якої передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 р. № 2402-III, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Неналежне виховання, виходячи з вимог ст. 12 вказаного Закону, може мати місце при умисних чи не умисних діях, які визначені Законом України «Про охорону дитинства» як порушення прав, обов`язків батьків та визначення меж відповідальності батьків за виховання та розвиток дитини.

Згідно ст. 256 КУпАП, у протоколі про адмінправопорушення зазначається, в тому числі суть адмінправопорушення та нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

При цьому, суть адмінправопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адмінправопорушення, зазначеним у статті КУпАП або нормах інших нормативно-правових актах, якими передбачена відповідальність за вчинення чітко визначених протиправних дій.

Однак, всупереч вимогам ст. ст. 256 та 184 КУпАП, у складеному щодо ОСОБА_1 протоколі про адмінправопорушення не зазначено, в чому конкретно полягає з її боку ухилення від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання її дочки ОСОБА_2 .

Самі по собі наведені у протоколі про адмінправопорушення обставини без конкретного зазначення місця вчинення, а саме те, що малолітня ОСОБА_2 провокувала на конфлікт малолітнього ОСОБА_3 , не може бути достатньою підставою для висновку про те, що ОСОБА_1 , як мати, систематично ухиляється чи не виконує покладені на неї обов`язки по вихованню дитини.

При цьому, ст. 184 КУпАП за своїм змістом є бланкетною адміністративно-правовою нормою, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших нормативно-правових актів, що наповнює норму ст. 184 КУпАП більш конкретним змістом для встановлення тих ознак, які мають значення для правильної правової кваліфікації зазначеного діяння. Тому серед ознак суті такого адмінправопорушення обов`язково повинно бути посилання на конкретний нормативно-правовий акт, яким встановлюються відповідні правила та якого не дотрималась особа, яка притягається до адмінвідповідальності, порушивши тим самим законодавчі приписи.

У вказаному вище протоколі про адмінправопорушення відсутнє посилання на порушення будь-яких вимог Закону України «Про охорону дитинства», за що встановлена відповідальність за ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Крім того, під ухиленням від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей слід розуміти як пряме невиконання батьками або особами, які їх замінюють, цих обов`язків та свідомого нехтування ними.

Протокол про адмінправопорушення стосовно ОСОБА_1 не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки в ньому не розкрита повністю та не сформульована об`єктивна сторона адмінправопорушення, відповідно до ч. 1 ст. 184 КУпАП, тобто не зазначена суть адмінправопорушення.

Також апеляційним судом враховується, що відповідно до положень, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії», рішення від 30.05.2013 р. та «Карелін проти Росії», рішення від 20.09.2016 р., у випадку, коли викладена в протоколі фабула адмінправопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

При розгляді справи суд першої інстанції слушно зауважив, що участь дитини в конфлікті в школі не завжди свідчить про невиконання матір`ю батьківських обов`язків щодо виховання дитини.

Суд першої інстанції встановив, що вранці 24.10.2024 р. в загальноосвітній школі № 26 на перерві між однокласниками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мав місце конфлікт щодо імовірного пошкодження ОСОБА_4 машинки з дистанційним управлінням, якою в коридорі грався ОСОБА_5 та під час конфлікту останній вдарив дівчинку ногою в живіт.

Суд зауважив, що в момент конфлікту однокласники ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у навчальному закладі. Під час перебування дітей у закладі освіти, відповідальність за життя та здоров`я дітей, відповідальність за шкільну дисципліну, в тому числі серед учнів, протягом усього часу, коли учні перебувають у школі або навіть за її межами, але під опікою школи, покладається також на керівника та інших працівників закладу освіти.

Під час апеляційного перегляду досліджено всі обставини справи, а також надані суду докази, за результатом якого порушень батьківських обов`язків, передбачених ст. 150 СК України, з боку ОСОБА_1 не встановлено.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адмінправопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.

Встановлені правила допустимості і відповідності доказів є гарантом їх достовірності та істинності.

Згідно ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Проте належних, допустимих та беззаперечних доказів, які б у своїй сукупності свідчили про те, що ОСОБА_1 , як мати, ухиляється чи не виконує покладені на неї обов`язки по вихованню дитини, матеріали справи не містять, окрім протоколу про адмінправопорушення. В протоколі про адмінправопорушення не зазначено яким саме чином ОСОБА_1 не виконувала свої батьківські обов`язки, при цьому не вказано в чому саме проявилося таке неналежне їх виконання і чим конкретно це підтверджено.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції не мав достатньо допустимих доказів для встановлення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, законно визнав її невинуватість, врахувавши закріплений в Конституції України принцип презумпції невинуватості особи.

Також, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що частина доказів, долучених працівником поліції до протоколу про адмінправопорушення зокрема, копії пояснень свідків-дітей, зібрані та були складені після його складання, а саме 5 та 6 листопада 2024 р., що вказує, що вони були відсутні під час фіксування адмінправопорушення. Тобто, посадова особа, в порушення вимог ст. 254 КУпАП, встановила, що особа вчинила адмінправопорушення, склала протокол стосовно особи про вчинення адмінправопорушення, тобто притягнула особу до відповідальності, а тільки потім почала збирати докази винуватості громадянина. Такі дії не відповідають вимогам ст. 7 КУпАП, якою встановлено, що провадження в справах про адмінправопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності та застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Також, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що долучені до протоколу копії письмових пояснень є нечитабельні в деяких місцях, встановити їх зміст неможливо та неможливо використати як доказ під час розгляду справи.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що суду не надані докази для встановлення факту неналежного виконання ОСОБА_1 батьківських обов`язків, як і не доведено умислу на вчинення вказаного правопорушення та матеріали справи не містять належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження обставин, викладених у протоколі про адмінправопорушення, та факту вчинення ОСОБА_1 адмінправо-порушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Наявними в справі доказами не доведено поза розумним сумнівом факту ухилення ОСОБА_1 від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання доньки, що в свою чергу не надає можливості зробити висновок про наявність в її діях складу правопорушення за ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Враховуючи обставини справи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, оскільки в її діях відсутні ознаки притаманні неналежному виконанню батьківських обов`язків.

Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачиться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адмінвідповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України» ).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адмінправопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю у діях особи складу адмінправопорушення. За таких обставин постанова суду про закриття провадження у справі про адмінправопорушення відносно ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП є законною та обґрунтованою, а доводи апеляції захисника не спростовують висновки суду.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Соснівського райсуду м. Черкаси від 10.12.2024 р., якою провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП закрите за відсутністю в її діях складу адмінправопорушення залишити без змін, апеляційну скаргу захисника Орленка В.В. залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Белах А.В.