ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/11051/24

Номер провадження 3/495/24/2025

07 січня 2025 рокум. Білгород-Дністровський

Суддя Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Гелла С.В.,

розглянувши матеріали, що надійшли від відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_3 Державної прикордонної служби України про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, місце роботи та посада: військовослужбовець ІНФОРМАЦІЯ_3, молодший інспектор прикордонної служби І групи інспекторів прикордонної служби ВІПС ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_1 »; місце мешкання: АДРЕСА_1 , за ч.2 ст. 172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

16.12.2024 року до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_3 Державної прикордонної служби України надійшли матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст. 172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ПдРУ №330255 від 11.12.2024 року ОСОБА_1 ставиться у провину вчинення адміністративного правопорушення за частиною другою статті 172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення із таким формулюванням: 01.12.2024 року о 07:20 год. старший солдат ОСОБА_1 здійснив прояв недбалого ставлення до несення служби, що виразилось у неналежному виконанні військовою службовою особою своїх службових обов`язків через недбале чи не сумлінне ставлення до них, а саме 01.12.2024 року о 07:20 год. під час перебування у прикордонному наряді «Контрольний пост» на місці несення служби під мовною назвою «Удобне» (Одеська область, Білгород-Дністровський район, транзитна ділянка автомобільної дороги «Одеса-Рені») в порушення вимог наказу на охорону державного кордону та додаткового інструктажу, щодо особливостей пропуску транзитною ділянкою автодороги «Одеса-Рені» військовослужбовців та алгоритмів дій при спрацюванні профілів ризику, безпідставно надав дозвіл на проїзд транзитною ділянкою автодороги «Одеса-Рені» 2 військовослужбовцям ЗСУ, які слідували на легковому транспортному засобі та в подальшому порушили державний кордон України в Республіку Молдова, таким чином старший солдат ОСОБА_1 порушив вимоги п. 6 Глава ІІ Розділу ІІ, абзац 1 п. 7 Глава ІІ Розділу ІІ, абзац 1 п. 7 Глави ІІ Розділу ІІ, абзац 1 п. 2 Глави ІІІ Розділу І, абзац 6 п. 12 Глави V Розділу ІІ «Інструкції про службу прикордонних нарядів Державної прикордонної служби України» затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 19.10.2015 №1261, зареєстрованої в Мінюсті України 06.11.2015 за №1391/27836, статті 16 Статуту внутрішньої служби ЗСУ.

У судовому засіданні ОСОБА_1 надав усні пояснення, відповідно до яких зі складеним протоколом про адміністративне правопорушення та з обставинами викладеними в ньому не згоден, вину свою заперечив, пояснивши, що він 01.12.2024 року виконував наказ по охороні Державного Кордону України в прикордонному наряді КрП під умовною назвою «Удобне». Так, 01.12.2024 о 07:20 год. з метою здійснення перетину транзитної ділянки автомобільної дороги «Одеса-Рені» під`їхав автомобіль марки «Лада» д/з НОМЕР_2 , в якому перебувало 2 особи чоловічої статті, які для ідентифікації особи надали паспорти, військові квитки військовослужбовців ЗСУ та відпускні квитки в яких було зазначено, що чоловіки направлялись з відпустки в місто Татарбунари до своєї військової частини. Після перевірки всіх документів вищевказаних чоловіків (військовослужбовців) він надав дозвіл на перетин транзитної ділянки дороги керуючись п.7 наказу Прикордонного загону ДПСУ №447-АГ від 11.04.2022 року, не доповівши старшому прикордонного наряду у зв`язку з тим, що останній сказав, що пропуск надавати на власний розсуд.

Суд, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-15 КУпАП з таких підстав.

Відповідно до положень ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною другою статті 172-15 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

Диспозиція ч.2 ст. 172-15 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду.

Недбалим ставленням до військової служби є несумлінне ставлення службової особи до покладених на неї службових обов`язків, що виявляється в їх невиконанні (бездіяльність) або у неналежному виконанні (дія).

Несумлінне ставлення до службових обов`язків характеризує об`єктивну сторону вчиненого і полягає в тому, що за наявності реальної можливості діяти так, як того вимагають інтереси служби, винний або взагалі не діє, або хоча і діє, але неналежним чином.

Крім того, диспозиція ч. 2 ст. 172-15 КУпАП є бланкетною, містить опис адміністративного правопорушення в загальних рисах.

Бланкетна диспозиція це один з різновидів диспозиції норми, яка називає склад правопорушення, проте для визначення його ознак відсилає до норм іншої галузі права або нормативних (підзаконних) актів правил, положень, інструкцій.

Використання бланкетних диспозицій має важливе значення у праві, адже дозволяє не «перевантажувати» закон великими за обсягом описаннями діяння у диспозиції статті.

Бланкетна диспозиція містить правила поведінки в найзагальнішій формі, відсилаючи суб`єкта реалізації до інших правових норм. За відсутності посилання на конкретний нормативний акт, яким передбачено правило поведінки, порушене особою, відповідальність не настає.

Також з об`єктивної сторони, дане правопорушення характеризується суспільно-небезпечною бездіяльністю у вигляді недбалого ставлення до служби та суспільно-небезпечними наслідками, які можуть настати в результаті цього.

Недбале ставлення до служби означає невиконання або неналежне виконання військовою, службовою особою своїх службових обов`язків через недбале чи несумлінне ставлення до них.

Якщо особа не мала реальної можливості взагалі проявити ставлення до своїх службових обов`язків ( у зв`язку з виконанням інших покладених на неї обов`язків внаслідок нетривалої роботи на посаді та за відсутності досвіду тощо), не можна говорити про те, що воно було недбалим чи несумлінним.

З наведеного вбачається, що для встановлення факту недбалого ставлення до військової служби є необхідним встановити не тільки факт невиконання військовослужбовцем певного обов`язку, але й те, що він мав місце саме внаслідок недбалості, тобто у зв`язку із тим, що особа за наявності реальної можливості виконання своїх обов`язків проявила до них байдужість та несумлінність.

Особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій (ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

17 березня 2014 року Указом Президента України № 303/2014 «Про часткову мобілізацію» оголошено провести часткову мобілізацію, тобто ще з 2014 року в Україні розпочав діяти особливий період.

Із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб в Україні було введено воєнний стан згідно Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», строк якого неодноразово продовжувався та триває досі.

24 лютого 2022 року Указом Президента України № 65/2022 «Про загальну мобілізацію» було оголошено проведення загальної мобілізації.

Згідно ч. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі Статут) необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, які перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини, не допускати порушень, пов`язаних із дискримінацією за ознакою статі, сексуальним домаганням, насильством за ознакою статі, правопорушень проти статевої свободи та статевої недоторканості; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Відповідно до ч. 16 Статуту кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Об`єктивною стороною недбалості, тобто недбале ставлення до служби передбачає невиконання або неналежне виконання службових обов`язків через недбале чи несумлінне ставлення до них. При цьому, якщо особа не мала реальної можливості взагалі проявити ставлення до своїх службових обов`язків, то не можна говорити про те, що воно було недбалим чи несумлінним (хвороба, відсутність досвіду, нетривалість служби). Недбале ставлення військової службової особи до своїх службових обов`язків характеризує, перш за все, об`єктивну сторону вчиненого і виявляється в тому, що за наявності в особи реальної можливості діяти так, як того вимагають інтереси служби, винний або взагалі не діє, не виконує службові обов`язки, або хоча і діє, але виконує ці обов`язки неналежним чином, не відповідно до закону або відповідно до нього, проте неякісно, неточно, неповно, несвоєчасно, поверхово, у протиріччя з установленим порядком і тією обстановкою, що склалася, тощо.

Верховний Суд України у своїй постанові від 21.05.2021 справі № 185/12161/15-к вказав, що, при встановленні недбалого ставлення до військової служби у формі невиконання службових (посадових) обов`язків необхідно встановити, що винний зобов`язаний був вчинити ті дії, невиконання яких ставиться йому за вину. Військова службова особа може відповідати за недбале ставлення до військової служби лише у тому випадку, коли вона не тільки повинна була через свій службовий обов`язок виконати ті чи інші дії, але й могла, тобто мала реальну можливість виконати їх належним чином. Якщо військова службова особа перебувала у таких умовах, за яких не мала фактичної можливості належно виконати свої службові (посадові) обов`язки, то відповідальність за недбале ставлення до військової служби виключається.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП надано: протокол про адміністративне правопорушення ПдРУ №330255 від 11.12.2024 року; висновок службового розслідування по факту залишення легкового транспортного засобу в районі 59 км автомобільної дороги «Одеса-Рені» 01.12.2024 року; пояснення; витяг із зведення №335 оперативно-службової діяльності ІНФОРМАЦІЯ_3 (з 00:00 01.12.2024 до 00:00 02.12.2024); витяг з книги прикордонної служби з 20:00 30.11.2024 по 20:00 01.12.2024 року відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б); витяг з книги прикордонної служби список особового складу впс « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) станом на 01.12.2024 року; робочий зошит старшого зміни прикордонних нарядів ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_1 » тип (тип Б); профіль ризиків № З_2024_02_Д «Незаконне перетинання державного кордону діючим військовослужбовцям Сил оборони України»; наказ; профіль ризиків М_2303_01_ТД «Протиправна діяльність на ділянці автодороги Одеса-Рені в районі Паланка (РМ)»; відомості доведення до персоналу впс « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) вимог розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 №04.2/49420/24-ВН від 05.11.2024 «Про повторне доведення місцевого профілю ризику».

Так, у протоколі про адміністративне правопорушення серії ПдРУ №330255 від 11.12.2024 року зазначено, що « ОСОБА_1 01.12.2024 року о 07:20 год. під час перебування у прикордонному наряді «Контрольний пост» на місці несення служби під мовною назвою «Удобне» (Одеська область, Білгород-Дністровський район, транзитна ділянка автомобільної дороги «Одеса-Рені») в порушення вимог наказу на охорону державного кордону та додаткового інструктажу, щодо особливостей пропуску транзитною ділянкою автодороги «Одеса-Рені» військовослужбовців та алгоритмів дій при спрацюванні профілів ризику, безпідставно надав дозвіл на проїзд транзитною ділянкою автодороги «Одеса-Рені» 2 військовослужбовцям ЗСУ, які слідували на легковому транспортному засобі», сам ОСОБА_1 у судовому засіданні заперечив обставину щодо безпідставного надавання такого дозволу 2 військовослужбовцям ЗСУ та пояснив, що дозвіл надав на підставі п.7 наказу Прикордонного загону ДПСУ №447-АГ від 11.04.2022 року.

Так, п. 7 Наказу Прикордонного загону ДПСУ № НОМЕР_3 від 11.04.2022 року «Про запровадження додаткових тимчасових обмежень», встановлено, що дію додаткових тимчасових режимних обмежень не поширювати на представників: військових формувань, утворених відповідно до Законів України, правоохоронних органів (підрозділів); органів (підрозділів) цивільного захисту, комунальних служб, швидкої медичної допомоги; інших суб`єктів державної та комунальної власності, що забезпечують підтримання життєдіяльності об`єктів інфраструктури та надають населенню послуги гуманітарного, соціального характеру під час виконання ними службових завдань в межах Одеського, Білгород-Дністровського та Болградського контрольованих прикордонних районів Одеської області, після попереднього погодження з керівництвом ІНФОРМАЦІЯ_3.

Таким чином, особами яким надано дозвіл ОСОБА_1 на перетин транзитної ділянки автодороги «Одеса-Рені» є військовослужбовцями ЗСУ, які в свою чергу надали на перевірку останньому свої паспорти, військові квитки військовослужбовців ЗСУ та відпускні квитки в яких було зазначено, що чоловіки направлялись з місця проведення відпустки в місто Татарбунари, тобто до місця несення служби, а тому на них взагалі не поширюються додаткові тимчасові режимні обмеження.

Окрім того, відповідно до диспозиції ст. 172-15 КУпАП, суб`єктом адміністративного правопорушення, визначеного ст. 172-15 КУпАП є військова службова особа.

Згідно з приміткою до ст. 172-13 КУпАП під військовими службовими особами розуміються військові начальники, а також інші військовослужбовці, які обіймають постійно чи тимчасово посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або виконують такі обов`язки за спеціальним дорученням повноважного командування.

Більш того, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що посада - інспектор прикордонної служби І групи інспекторів прикордонної служби ВІПС ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_1 », пов`язана з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, чи ОСОБА_1 виконує такі обов`язки за спеціальним дорученням повноважного командування.

Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 26 квітня 2002 року організаційно-розпорядчі обов`язки це обов`язки по здійсненню керівництва галуззю промисловості, трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форми власності. Такі функції виконують, зокрема, керівники міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, державних, колективних чи приватних підприємств, установ і організацій, їх заступники, керівники структурних підрозділів (начальники цехів, завідуючі відділами, лабораторіями, кафедрами), їх заступники, особи, які керують ділянками робіт (майстри, виконроби, бригадири тощо).

Адміністративно-господарські обов`язки це обов`язки по управлінню або розпорядженню державним, колективним чи приватним майном (установлення порядку його зберігання, переробки, реалізації, забезпечення контролю за цими операціями тощо). Такі повноваження в тому чи іншому обсязі є у начальників планово-господарських, постачальних, фінансових відділів і служб, завідуючих складами, магазинами, майстернями, ательє, їх заступників, керівників відділів підприємств, відомчих ревізорів та контролерів тощо.

Особа є службовою не тільки тоді, коли вона здійснює відповідні функції чи виконує обов`язки постійно, а й тоді, коли вона робить це тимчасово або за спеціальним повноваженням, за умови, що зазначені функції чи обов`язки покладені на неї правомочним органом або правомочною службовою особою.

Працівники підприємств, установ, організацій, які виконують професійні (адвокат, лікар, вчитель тощо), виробничі (наприклад, водій) або технічні (друкарка, охоронник тощо) функції, можуть визнаватися службовими особами лише за умови, що поряд із цими функціями вони виконують організаційно-розпорядчі або адміністративно-господарські обов`язки.

Також, зміст протоколу про адміністративне правопорушення серії ПдРУ №330255 від 11.12.2024 року не містить інформації, яким чином ОСОБА_1 порушив вимоги п. 6 Глава ІІ Розділу ІІ, абзац 1 п. 7 Глава ІІ Розділу ІІ, абзац 1 п. 7 Глави ІІ Розділу ІІ, абзац 1 п. 2 Глави ІІІ Розділу І, абзац 6 п. 12 Глави V Розділу ІІ «Інструкції про службу прикордонних нарядів Державної прикордонної служби України» затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 19.10.2015 №1261, зареєстрованої в Мінюсті України 06.11.2015 за №1391/27836, яка є спеціальним законодавством у сфері застосування основних завдань, прав, обов`язків та порядку організації служби прикордонних нарядів з охорони державного кордону, порушення чого може мати наслідками наявність складу за ст.172-15КУпАП та яким шляхом таке порушення мало місце відповідно до ситуації, визначеної у самому протоколі про адміністративне правопорушення.

Окрім того, матеріали справи взагалі не містять анкетних даних, документів які підтверджують осіб військовослужбовців, які начебто намагались незаконно перетнути державний кордон, матеріали справи навіть не містять належних та допустимих доказів, що ці особи взагалі намагалися перетинати державний кордон поза межами пунктами пропуску, адже з повідомлених ними відомостей військовослужбовці направлялись до місця несення службу з місця проведення відпустки.

Суд критично ставиться і до долученого до матеріалів справи Профілю ризику №З_2024_02_Д «Незаконне перетинання державного кордону діючими військовослужбовцями Збройних Сил оборони України», адже в даному документів відсутні відомості щодо затвердження його відповідним наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України, а також відсутні відомості, що ОСОБА_1 взагалі був ознайомлений з цим документом та він є обов`язковим для застосування в діяльності цього прикордонного наряду, адже даний документ має сферу дії лише щодо блокпостів, а ділянка дороги, на якій начебто було вчинено адміністративне правопорушення має інший правовий режим.

В свою чергу, долучені до матеріалів справи Профіль ризику М_2303_01 ТД «Протиправна діяльність на ділянці автодороги Одеса-Рені в районі Паланка (РМ)» взагалі не містить серед індикаторів ризику - військовослужбовців, а виявити ознаки ухилення від призову на військову службу військовослужбовця об`єктивно неможливо.

Сам по собі Висновок службового розслідування по факту можливого не належного ставлення до військової служби є неналежним та недопустимим доказом та не може бути взятий судом до уваги, оскільки складений та оформлений з порушенням вимог Порядку проведення службового розслідування в Державній прикордонній службі України, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 08.11.2021 року №815, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.01.2022 року за №39/37375.

Так, відповідно до п.4 Розділу VI Порядку проведення службового розслідування в Державній прикордонній службі України,затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 08.11.2021 року №815, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.01.2022 року за№39/37375, висновок службового розслідування підписується особами, які проводили службове розслідування,та візується посадовою особою юридичної служби. У разі встановлення порушення порядку проведення службового розслідування та/або вимог законодавства посадова особа юридичної служби надає свої письмові заперечення,які долучаються до матеріалів службового розслідування,про що робиться запису висновку службового розслідування. Після підписання та візування посадовою особою юридичної служби висновок службового розслідування з матеріалами, що стосуються службового розслідування, подаються на розгляд та затвердження начальникові (командиру) органу Держприкордонслужби, який призначив таке розслідування.

Однак, в порушення зазначених вище вимог чинного законодавства, Висновок службового розслідування по факту можливого не належного ставлення до військової служби, який міститься в матеріалах справи не підписаний членами комісії - начальником відділу озброєння та інженерно технічного забезпечення полковником ОСОБА_2 , старшим офіцером відділення комплектування капітаном - ОСОБА_3 , начальником відділення матеріального обліку фінансово-економічного відділу (бухгалтерської служби) капітаном ОСОБА_4 та взагалі не був візований юридичною службою прикордонного загону.

Згідно п.1 Розділу ІІ Порядку проведення службового розслідування в Державній прикордонній службі України, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 08.11.2021 року №815, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.01.2022 року за №39/37375, службове розслідування призначається письмовим наказом начальника (командира) органу Держприкордонслужби. Однак, матеріали справи не містять копії відповідного наказу про призначення службового розслідування, таким чином, не можливо встановити, що це службове розслідування було проведено у відповідності до встановленої законом процедури та за наявності правових підстав.

Суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушеннямст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(рішення Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» від 09.06.2011 р., заява №16347/02 та Малофєєва проти Росії» від 30.05.2013 р., заява №36673/04).

За приписами КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення і відповідно до ст. 251 КУпАП, є одними із джерел доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення, проте, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, а являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

В силу вимог ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Відповідно до правової позиції, викладеної в Постанові ВС/КАС від 08.07.2020 року у справі № 463/1352/16-а, у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь.

Згідно ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження по справі належить закрити, якщо судом встановлено, що в діях особи у відношенні якої, складено протокол про адміністративні правопорушення, відсутні склад та подія адміністративного правопорушення.

Таким чином, суд вважає за необхідне провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності закрити, в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

Керуючись ст. 62 Конституції України, статтями 7, 9, 172-15, 245, 247, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

постановив:

провадження у справі №495/11051/24 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-15 КУпАП закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 247 Кодексу, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя С.В. Гелла