ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 609/49/25

3/609/66/2025

16 січня 2025 року суддя Шумського районного суду Тернопільської області Катерняк О.М., розглянувши матеріали адміністративної справи, які надійшли з СПД № 2 (м. Шумськ) патрульної поліції Кременецького РВП ГУНП України в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , паспорт громадянина України НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , працюючого трактористом-машиністом ТОВ «Бриківське»,

за ч. 1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И Л А:

14 січня 2025 року до Шумського районного суду Тернопільської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 163597 від 13.01.2025, з якого вбачається, що «30.12.2024 близько 19:00 год. перебуваючи за спільним місцем проживання за адресою АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_1 вчинив відносно своєї співмешканки ОСОБА_2 домашнє насильство, тобто умисні дії психологічного характеру, а саме висловлював словесні образи, приниження, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю останньої, чим порушив вимоги п. 3, 14 ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017».

Дії особи, яка притягується до адміністративної відповідальності кваліфіковано за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

В судовому засіданні особа, стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 вину свою визнав, щиро розкаявся у вчиненому, пояснив, що дійсно 30.12.2024 перебував у нетверезому стані за місцем спільного проживання із співмешканкою ОСОБА_2 в с. Залісці Кременецького району. Між ними виник словесний конфлікт, в ході якого він виражався в її адресу нецензурними та образливими словами, однак не погрожував фізичною розправою та не бив ОСОБА_2 . В подальшому обіцяв такого не вчиняти.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_2 пояснила, що 30.12.2024 між нею та ОСОБА_1 виник словесний конфлікт по тій причині, що співмешканець прийшов додому у нетверезому стані. В ході конфлікту ОСОБА_1 виражався в її адресу нецензурними та образливими словами, погрожував фізичною розправою, внаслідок чого вона злякалась за своє життя та здоров`я. на даний час вони із ОСОБА_1 примирились.

Суд, роз`яснивши ОСОБА_1 вимоги ст.268 КУпАП, заслухавши у судовому засіданні його пояснення та пояснення потерпілої ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, встановлюючи наявність чи відсутність адміністративного правопорушення в діях особи, щодо якої складено протокол та даючи оцінку фактичним даним, наявним в матеріалах справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, прийшов до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, повністю доведена матеріалами справи, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД № 163597 від 13.01.2025; протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 30.12.2024; письмовими поясненнями ОСОБА_2 від 30.12.2024; письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 30.12.2024; довідкою-характеристикою №12 від 13.01.2025 наданою старостою Шумської міської ради Кременецького району Тернопільської області на гр. ОСОБА_1 та поясненнями, наданими ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судовому засіданні.

Перевіривши матеріали справи, дослідивши протокол про адміністративне правопорушення та долучені до нього матеріали, оцінивши в сукупності всі докази, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

З врахуванням загального визначення поняття адміністративного правопорушення, обов`язковою ознакою будь-якого адміністративного правопорушення є вина особи у його вчиненні (у формі умислу або необережності), тобто певне психічне відношення особи до свого протиправного діяння і його суспільно небезпечним або шкідливим наслідкам (результату).

Відповідно до диспозиції ч.1 ст.173-2 КУпАП, правопорушенням є вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно із п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Приписами ч.2 ст.3 даного Закону визначено, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: на таких осіб: 1) подружжя; 2) колишнє подружжя; 3) наречені; 4) мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); 5) особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; 6) особи, які мають спільну дитину (дітей); 7) батьки (мати, батько) і дитина (діти); 8) дід (баба) та онук (онука); 9) прадід (прабаба) та правнук (правнучка); 10) вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); 11) рідні брати і сестри; 12) інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); 13) діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; 14) опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; 15) прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.1 даного Закону особа, яка постраждала від домашнього насильства - це особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

Досліджені у судовому засіданні докази свідчать про те, що ОСОБА_1 діяв умисно з наміром вплинути на психіку потерпілої - співмешканки ОСОБА_2 , шляхом висловлювання словесних образ, погроз, чим спричинив емоційну невпевненість останньої, нездатність захистити себе, що могло завдати шкоду її психічному та фізичному здоров`ю, тим самим порушивши її права і свободи.

З огляду на приписи ст.251 КУпАП, зазначені вище протокол про адміністративне правопорушення (який є документами, що офіційно засвідчують факт учинення неправомірних дій), письмові документи, пояснення самого правопорушника, який усвідомлював протиправність своїх дій, передбачав їх шкідливі наслідки і бажав або свідомо допускав настання цих наслідків, пояснення потерпілої є належними та допустимими доказами в справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За даних обставин, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 містяться ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, а саме вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Відповідно до ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

При накладенні стягнення, суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, ступінь його вини, відсутність обставин, які пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, а тому, суд приходить до переконання, що до ОСОБА_1 слід застосувати стягнення у виді сплати штрафу, передбаченого санкцією статті, за якою він притягується до відповідальності.

Разом з тим, відповідно до ст. 39-1 КУпАП у разі вчинення домашнього насильства чи насильства за ознакою статі суд під час вирішення питання про накладення стягнення за адміністративне правопорушення має право одночасно вирішити питання про направлення особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, на проходження програми для таких осіб, передбаченої законом.

Щодо застосування заходів, передбачених ст. 39-1 КУпАП, то суд враховує, що це право суду, а не обов`язок, оскільки вказана норма, передбачає, що у разі вчинення домашнього насильства суд під час вирішення питання про накладення стягнення за адміністративне правопорушення має право одночасно вирішити питання про направлення особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, на проходження програми для таких осіб, передбаченої Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

При накладенні стягнення, суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, а тому, суд приходить до переконання, що до ОСОБА_1 слід застосувати стягнення у виді сплати штрафу, передбаченого санкцією статті, за якою він притягується до відповідальності без застосування ст. 39-1 КУпАП.

При цьому, на виконання приписів ч. 5 ст. 283 КУпАП,суд зазначає та доходить висновку щодо відсутності необхідності направлення правопорушника на проходження програми для особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, відповідно до статті 39-1 КУпАП, з мотивів щирого розкаяння правопорушника у вчиненому ним протиправному діянні, з огляду на незначну шкоду, яка була завдана психологічному здоров`ю потерпілої, а також зважаючи на думку самої потерпілої, висловлену у судовому засіданні. Суд також зважає на надану потерпілій особі обіцянку правопорушника, що подібне протиправне діяння ним вчинятись більше не буде.

Водночас, судом роз`яснено правопорушнику, що якщо він не стане на шлях виправлення, а також у випадку подальших конфліктів із потерпілою доцільність його направлення на проходження означеної програми буде значно обґрунтованішою і буде із великою часткою ймовірності застосована судом.

Згідно із ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення підлягає стягненню з особи, на яку накладено стягнення. Тому, у відповідності до ч.5 ст.4 Закону України «Про судовий збір», із ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму.

Керуючись ст.ст. 23, 33, 40-1, ч. 1 ст.173-2, ст.ст. 283, 284, 287, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

П О С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 (двадцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. 00 коп. (триста сорок гривень 00 копійок) в дохід держави.

У разі несплати штрафу протягом 15 днів на підставі ч.2 ст.308 КУпАП стягується подвійний розмір штрафу.

Стягнути із ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп. (шістсот п`ять гривень 60 копійок) в дохід держави.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Тернопільського апеляційного суду через Шумський районний суд Тернопільської області.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Оксана КАТЕРНЯК