Єдиний унікальний номер 205/321/24
Номер провадження3/205/614/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2024 року м. Дніпро

Суддя Ленінського районного суду м. Дніпропетровська Терещенко Т.П., розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

10 січня 2024 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від УПП в Дніпропетровській області ДПП надійшли матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до протоколу серії ААД №555192 від 20 грудня 2023 року встановлено, що 20 грудня 2023 року о 23 год. 03 хв. в м. Дніпрі в районі вул. Велика Діївська, 52, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ВАЗ 2108», державний номерний знак НОМЕР_2 , з порушенням п.п. 31, під час спілкування з ОСОБА_1 були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці очей не реагують на світло, блідість шкіри, поведінка, що не відповідає дійсності. ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Захисник ОСОБА_1 - адвокат Грищенко І.В. подала до суду письмові пояснення, в яких просила провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, в обґрунтування зазначивши, що на відео з бодікамер не зафіксовано момент зупинки автомобіля та початок діалогу де працівник повинен представитись, пояснити причину зупинки. Звертає увагу, що працівник поліції сказав ОСОБА_1 закрити очі, а тому незрозуміло яким чином було зафіксовано, що зіниці очей не реагують на світло, а також незрозуміла ознака «блідість шкіри», яким чином вона була зафіксована та порівняно з чим. Посилається на те, що з відеозапису чітко видно відсутність у водія тремтіння пальців рук, адекватну поведінку. Вказує, що ОСОБА_1 розгубився через поведінку працівника поліції, а тому спочатку відмовився від проходження медичного огляду, однак в подальшому при зачитуванні протоколу він погодився пройти медичний огляд у встановленому порядку, що вважає повністю узгодженим з законодавством, оскільки процедура оформлення протоколу не була закінчена. Зазначає, що в оскаржуваному протоколі зафіксовано факт відмови від підпису ОСОБА_1 , але відео з бодікамер не містить такої відмови. Посилається на те, що працівник поліції вважаючи, що перед ним особа у стані алкогольного сп`яніння, халатно покинув місце вчинення правопорушення та особу, а у відповідності до вимог ст. 265-2 КУпАП у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП працівник уповноваженого підрозділу, що забезпечує безпеку дорожнього руху, тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування, і при цьому складається акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу. Вказує, що ОСОБА_1 одразу поїхав до КП «ДБКЛПД» ДОР і 21 грудня 2023 року о 01 год. 20 хв. здав аналізи та відповідно до висновку від 23 грудня 2023 року факт наркотичного сп`яніння не підтвердився, а також ОСОБА_1 проходив медичний огляд 28 грудня 2023 року та 09 січня 2024 року, оскільки через невдалу спробу притягнення його до відповідальності працівники поліції ще декілька разів його зупиняли.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Грищенко І.В. просили провадження у справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з підстав викладених у письмових поясненнях, а також просили долучити до матеріалів адміністративної справи оригінали та копії висновків КП «ДБКЛПД» ДОР щодо результатів медичного огляду ОСОБА_1 з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції

Заслухавши ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Грищенко І.В., дослідивши матеріали адміністративної справи, у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суддя дійшов таких висновків.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до п. 2.5. Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно із пп. «а» п. 2.9. Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Виходячи зі змісту ст. ст. 7, 254 279 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника та в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності та основним доказом у справі.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як зазначено в ст. 251 КУпАП.

Згідно із ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суддя, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Отже, при розгляді справи про адміністративне правопорушення підлягають з`ясуванню: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, притягнення особи до адміністративної відповідальності розцінюється як «кримінальне обвинувачення», оскільки адміністративні правопорушення мають ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції. Таку позицію висловив Європейський суд з прав людини в рішенні по справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року.

Відповідно до ст. ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Згідно із ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені ст. 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

З наданих суду матеріалів адміністративної справи та долучених до протоколу відеозаписів з бодікамер, взагалі не вбачається у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння, тобто, стан ОСОБА_1 на наявних відеозаписах не відповідає стану, який зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення.

Частиною 1 статті 266 КУпАП передбачено, що особи, які керують транспортними засобами, і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

При дослідженні вищевказаних відеозаписів також встановлено, що на них не зафіксовано саму зупинку транспортного засобу, а під час складання протоколу ОСОБА_1 було дійсно усно повідомлено про його відсторонення від керування транспортним засобом, але на наявних відеозаписах відсутнє підтвердження того, що працівники патрульної поліції дійсно відсторонили ОСОБА_1 від керування та не зафіксовано надання уповноваженій ОСОБА_1 особі, яка має посвідчення водія відповідної категорії і може бути допущена до керування транспортним засобом, оскільки через деякий час після складення протоколу відеозаписи закінчуються.

Інші належні, достатні та допустимі докази на підтвердження вини ОСОБА_1 у суду відсутні, та не долучені до матеріалів справи про адміністративне правопорушення.

Крім того, під час дослідження матеріалів справи було переглянуто відеозаписи з бодікамер та встановлено, що ОСОБА_1 не погодився на пропозицію працівника поліції пройти у встановленому законом порядку в медичному закладі огляд на визначення стану сп`яніння.

При цьому, через деякий час після спілкування з працівниками патрульної поліції він повідомив патрульного поліцейського про те, що не відмовляється від проходження огляду на стан сп`яніння, на що працівниками патрульної поліції йому було відмовлено у зв`язку з тим, що перед цим ним вже було озвучено відмову, отже зміст відеозапису з бодікамер ставиться під сумнів дотримання працівниками патрульної поліції процедури направлення водія на огляд.

Такі дії працівників патрульної поліції є істотним порушенням, що в свою чергу виключає доведення поза розумним сумнівом винуватості особи у вчиненні порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Враховуючи вищезазначене, суддя дійшов висновку, що працівниками патрульної поліції не було дотримано вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МОЗ України №1452/735 від 09 листопада 2015 року та ст. 266 КУпАП.

З урахуванням вищевикладених обставин, зібрані докази не можуть вважатися допустимими доказами, оскільки вони зібрані із порушенням вимог чинного законодавства.

Згідно з рішенням Конституційного суду України від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010, фактичні дані або будь-які інші докази, одержані в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо є неналежними доказами.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Також Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях у справах «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Леванте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Крім того, захисником ОСОБА_1 - адвокатом Грищенко І.В. було надано суду висновки КП «ДБКЛПД» ДОР: складеного 23 грудня 2023 року із зазначенням дати огляду 01 година 20 хвилин 21 грудня 2023 року; складеного 28 грудня 2023 року із зазначенням дати огляду 21 година 35 хвилин 25 грудня 2023 року; складеного 09 січня 2024 року із зазначенням дати огляду 00 година 30 хвилин 04 січня 2024 року, відповідно до змісту яких, під час огляду ОСОБА_1 у медичному закладі, у нього не було виявлено жодних ознак сп`яніння.

За змістом ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі й гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Забезпечення законності при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення гарантоване ст. 7 КУпАП, за якою ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України).

Статтями 1 та 8 Конституції України встановлено, що Україна є правовою державою, де визнається і діє принцип верховенства права.

Визначення «законності» або «згідно із законом» досить широко наведено в практиці ЄСПЛ, яка є джерелом права, у зв`язку із чим є обов`язковою до врахування судами при розгляді справ відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Так, в рішенні «Салов проти України» (Salov v. Ukraine) від 27 квітня 2004 р. ЄСПЛ нагадав, що фраза «відповідно до закону» вимагає, щоб оскаржуваний захід мав певне підґрунтя в національному праві.

Крім того, у рішенні у справі «Пантелеєнко проти України» (Panteleyenko v. Ukraine) від 29 червня 2006 року, заява №11901/02, в п. 60 ЄСПЛ зазначено, що «законність розуміють як фундаментальну юридичну категорію, що є критерієм правового життя суспільства і громадян; законність також розглядають як «принцип, метод та режим суворого, неухильного дотримання, виконання норм права всіма учасниками суспільних відносин». У правовій державі законність (правозаконність) є гарантією правомірності застосованого примусу».

Однак концепція «законності» стосується не лише статті 8, але й багатьох інших статей Конвенції. Наприклад, у справі «Кац та інші проти України» (Kats and Others v. Ukraine, заява № 29971/04), рішення від 18 грудня 2008 року, ЄСПЛ зазначив, що слово «законний» та словосполучення «відповідно до процедури, встановленої законом», які містяться в п. 1 ст. 5, по суті, відсилають до національного законодавства і встановлюють обов`язок забезпечувати дотримання матеріально-правових та процесуальних норм такого законодавства.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Згідно із ст. 129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, а тому суд не може виконувати одночасно функцію дізнання, обвинувачення і правосуддя.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Аналогічного роду положення закріплено у ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Відповідно до ст. ст. 13, 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Зокрема, у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06 грудня 1998 року (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

При цьому суд наголошує, що він не має права самостійно відшукувати докази на користь обвинувачення, адже діючи таким чином, він неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Аналізуючи вищезазначені обставини, вважаю, що в матеріалах справи відсутні належні та достатні докази того, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, при обставинах, викладених у протоколі, а вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не доводиться поза розумним сумнівом наявними у суду доказами.

Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також, виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи встановлені суддею обставини, а також те, що факт не перебування ОСОБА_1 у стані наркотичного сп`яніння підтверджується висновками КП «ДБКЛПД» ДОР, складеними 23 грудня 2023 року, 28 грудня 2023 року та 09 січня 2024 року, отже, були відсутні підстави для проведення огляду на стан сп`яніння.

Таким чином, в матеріалах, доданих до протоколу про адміністративне правопорушення, недостатньо доказів складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому суддя вважає необхідним закрити провадження у справі щодо ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Згідно із ст. 40-1 КУпАП судовий збір у разі закриття провадження у справі не стягується.

Керуючись ст. ст. 7, 9, 130, 245, 247, 251, 254, 256, 279, 280, 283, 284 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП, закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: Т.П. Терещенко