КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 33/824/604/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2024 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Слюсар Т.А., розглянувши адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Оболонського районного суду міста Києвавід 02 жовтня 2023 року під головуванням судді Пономаренка А.А., у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,-

У С Т А Н О В И Л А :

Постановою судді Оболонського районного суду міста Києвавід 02 жовтня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20-ти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 340 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 536 грн 80 коп.

Судом встановлено, що 07 серпня 2023 вбачається, що 07 серпня 2023 о 17 год. 50 хв. ОСОБА_1 перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , учинив домашнє насильство психологічного та економічного характеру відносно колишньої дружини ОСОБА_2 , а саме словесно ображав, установив замки в квартирі на двері туалетної та ванної кімнат, що перешкоджало потрапляння до них, чим завдав шкоди психічному та економічному здоров`ю потерпілій.

Не погодившись з указаною постановою, 11 жовтня 2023 року ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, в якій просив оскаржувану постанову скасувати та закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 173-2 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування вимог зазначав, що заява його колишньої дружини громадянки ОСОБА_2 - суцільна вигадка і брудний наклеп, єдиною метою якої являється величезне бажання громадянки ОСОБА_2 та її сина від першого шлюбу відібрати у нього його квартиру.

Скаржник зазначає, що не здійснював жодного фізичного, психологічного та економічного тиску.

Вказує, що квартира є його одноосібною власністю,але у липні 2021 року він пішов із власної оселі на змінну квартиру у зв`язку із неможливістю і надалі проживати у власній оселі разом із ОСОБА_2 та спати прохідній кімнаті.

Скаржником зазначено, що громадянка ОСОБА_2 усіляко проявляла до нього неповагу протягом тривалого часу, а тому він дочекавшись коли їхній спільній доньці виповниться 18 років подав до РАГСу Оболонського району заяву на розлучення і попросив ОСОБА_2 зробити те саме. Проте, остання відмовилася це робити і сховала усі свідоцтва.

Вказує, що усі два роки (із липня 2021 року по липень 2023 року), поки він жив знімних квартирах та у друзів, поки воював, а потім лежав у різних шпиталях, дозволив ОСОБА_2 та її сину від першого шлюбу проживати у своїй квартирі, але вони мали сплачувати борг по комунальним платежам, який створився за останні роки.

Крім того, зазначає, що весь час поки він не жив у власній оселі, він сплачував навчання їхньої спільної доньки, щотижня давав їй кишенькові гроші, а також сплачував їй членство у спортклубі та інші додаткові потреби, але ОСОБА_2 цього було замало.

Скаржник, посилається на те, що зазначене у рішенні суду «систематичне домашнє насильство» не мало та й не могло мати місця, оскільки ознака «систематичність» характеризує діяння як таке, що було вчинено три і більше разів, проте зазначає що відсутні будь-які докази нанесення громадянці ОСОБА_2 моральної та фізичної шкоди.

Крім того, вказує, що терміну «економічне здоров`я» не існує ані в юридичній практиці, ані у законодавстві України. Скаржник, вбачає у діях судді Пономаренко А.А. упередженість, необ`єктивність та зацікавленість у прийнятті рішення на користь ОСОБА_2

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про розгляд справи судом повідомлялася належно.

Під час апеляційного розгляду суд заслухав пояснення ОСОБА_1 та його захисника адвоката Грушко О.О., які просили апеляційну скаргу задовольнити.

Перевіривши та вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги, суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішенні її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинен з`ясувати чи винна дана особа у вчиненні адміністративного правопорушення, а також всі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

За нормами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07 грудня 2017 року з наступними змінами визначено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Під психологічним насильством розуміється форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП суб`єктивна сторона зазначеного адміністративного правопорушення характеризується умисною формою вини і передбачено наявність прямого умислу правопорушника на спричинення страждань потерпілій стороні.

Тобто, за змістом закону слідує, що вчинення особою дій, передбачених даною статтею, тягнуть за собою завдання шкоди фізичному або психологічному здоров`ю особи, у відношенні якої вчинені дії, тобто настання певних наслідків.

Висновок судді про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, а саме:

Протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 268428 07.08.2023, з якого убачається, що о 17:50 год. ОСОБА_1 перебуваючи за адресою АДРЕСА_1 , учинив домашнє насильство психологічного та економічного характеру відносно колишньої дружини ОСОБА_2 , а саме словесно ображав, установив замки в квартирі на двері туалетної та ванної кімнат, що перешкоджало потрапляння до них, чим вчинив порушення передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП (а.с. 3).

Даний протокол відповідає вимогам ст. 256КУпАП, серед іншого в ньому зазначена суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

У відповідності до національного законодавства протокол про адміністративне правопорушення, в силу положень статті 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді судом справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

З урахуванням правової позиції, викладеній в рішенні ЄСПЛ по справі "Карелін проти російської федерації" протокол про адміністративне правопорушення не може визнаватись автоматично недопустимим доказом, а підлягає оцінці із сукупністю з іншими доказами.

Зазначені обставини в цьому протоколі підтверджуються іншими доказами, на які послався суд першої інстанції:

Рапортами працівника поліції, які підтверджують, що вказана подія відбулася 07.08.2023 (а.с. 4-6).

Всупереч позиції скаржника, матеріалами справи містять письмові пояснення потерпілої ОСОБА_2 , з яких випливає, що 07.08.2023 близько 16:30 ОСОБА_1 закрив на замок другі вхідні двері, для того щоб її син не міг вийти з квартири, а потерпіла зайти, у зв`язку з чим було викликано поліцію.

Вказала, що о 17:20 колишній чоловік закрив на замки всі кімнати, а також туалет та ванну кімнату. Постійно ображає, штовхається, погрожував. Виселяє її та дітей з квартири з речами, при цьому не віддавав документи, закрив їх на замок. Вимагає 80 тис доларів, ображає, штовхає при поліції. Вказане викликало у потерпілої погане самопочуття (а.с. 7).

Надав свої пояснення й ОСОБА_1 , який за змістом вказав, що квартира за адресою АДРЕСА_1 є його власністю та тільки він прописаний в ній, інші за вказаною адресою не зареєстровані. Також зазначив, що ОСОБА_2 та її син перешкоджають в користуванні його майном й 07.08.2023 о 17:00 він встановив замки на двері у своїй квартирі, в тому числі й у туалетну кімнату (а.с. 8)

Зі справи також убачається, що сторони розлучились та вказане підтверджується рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 26.10.2021 (а.с. 32).

Крім того, під час розгляду справи в суді першої інстанції потерпілою надавалися письмові докази, фотознімки, відеозаписи, які містять відомості про вчинення домашнього насильства, погроз зі сторони ОСОБА_1 (а.с.30-77).

Будь-яких даних, які б спростовували показання потерпілої, в матеріалах справи відсутні.

Попри доводи захисника, апеляційним переглядом встановлено, що суддею відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Щодо доводів апелянта про відсутність в його діях ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, апеляційний суд зауважує на такому.

Об`єктивна сторона правопорушення полягає в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдано шкода фізичному або психологічному здоров`ю потерпілого. Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 вчинив щодо своєї колишньої дружини ОСОБА_2 домашнє насильство, котре виразилось у психологічному тиску на неї, що проявляється не лише в словесних образах чи погрозах, а у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль, коли такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Поняття домашнє насильство визначено Законом - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Дії ОСОБА_1 , описані в письмових поясненнях потерпілої, а також частково підтверджені й самим порушником ( в т.ч й щодо закриття на замок туалетної кімнати) свідчать про їхню умисність (з наміром досягнення бажаного результату); спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних) того, хто чинить насильство.

Окрім цього, слід відзначити, що з письмових пояснень потерпілої, а також інших наданих суду доказів вбачається, що такі дії ОСОБА_1 не були одиничними, та продовжувалися під час розгляду справи, що свідчать, що вони не носили ознак разового конфлікту, як зіткнення протилежних інтересів і поглядів.

Отже у цій справі поза розумним сумнівом доведено, що ОСОБА_1 застосував до ОСОБА_2 домашнє насильство.

В цьому аспекті, суд першої інстанції, з огляду на встановлені фактичні обставини справи, на підставі наявних доказів, обґрунтовано прийшов до висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що відсутні передбачені законом підстави для скасування постанови судді та закриття провадження по справі відповідно до вимог п. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Оболонського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т.А. Слюсар