Справа № 461/6070/22 Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький В.В.
Провадження № 33/811/1053/23 Доповідач в 2-й інстанції: Маліновська-Микич О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2024 року суддя Львівського апеляційного суду Маліновська-Микич О.В., з участю адвоката Довганя Б.В., представника митниці Лубоцького Б.І., розглянувши у режимі відео конференції апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Довгань Б.В. на постанову Галицького районного суду міста Львова від 13 червня 2023 року,

встановив:

постановою Галицького районного суду м. Львова від 13 червня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України та накладено на нього стягнення у виді штрафу у розмірі 100% вартості товару, що був предметом порушення митних правил, а саме 3 803 137,00 гривень. Виявлений, відповідно до протоколу № 1115/20900/22 від 31.10.2022 р. товар, який був безпосереднім предметом порушення митних правил постановлено конфіскувати в дохід держави, а у разі неможливості конфіскації товару, згідно ч.2 ст.541 МК України, постановлено стягнути з ОСОБА_1 3 803 137,00 грн гривень, в дохід держави. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави в особі Державної судової адміністрації України судовий збір в розмірі 496,20 грн.

Відповідно до згаданої постанови, 23.03.2022 ОСОБА_1 переміщувався через митний кордон України у пункті пропуску «Грушів» митного поста «Яворів» Львівської митниці у напрямку «виїзд з України», у якості водія транспортного засобу марка/модель «TOYOTA LAND CRUISER 200», VIN-код: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 . Громадянин ОСОБА_1 до митного оформлення подав декларацію транскордонного переміщення фізичними особами валютних цінностей, заповнену 23.03.2022. У цій декларації громадянин ОСОБА_1 зазначив про факт переміщення валютних цінностей у розмірі 130000 (сто тридцять тисяч) доларів США. Для переміщення через митний кордон України валютних цінностей на суму 130 000 доларів США ОСОБА_1 до митного оформлення, відповідно до вимог пункту 18 Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 № 5, надав довідку про зняття готівки з власного рахунку від 26.01.2022 № 263-2642/22, видану AT Кредобанк» (79026, м. Львів, вул. Сахарова 78). 20.07.2022 Львівська митниця направила на адресу AT «Кредобанк» лист за вих. №7.4-4/20-03/14/13938 щодо підтвердження/спростування акту видачі довідок про зняття готівки з рахунків, у тому числі і довідки від 26.01.2022 № 263- 2642/22, яку громадянин ОСОБА_1 23.03.2022 подав до митного контролю. AT Кредобанк» листом від 03.08.2022 №63-15309/22 повідомило Львівську митницю про те, шо не видавало довідки долучені митницею до листа (від 20.07:2022 № 7.4-4/20-03/14/ НОМЕР_3 ), зокрема довідки від 26.01.2022 №263-2642/22, яку громадянин ОСОБА_1 подав до митного контролю.

Не погоджуючись із рішенням суду, захисник ОСОБА_1 - адвокат Довгань Б.В. подав апеляційну скаргу, у якій просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Апелянт свої апеляційні вимоги мотивує тим, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, в зв`язку з неправильним застосуванням судом норм матеріального права, невідповідністю викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи та невідповідністю призначеного покарання тяжкості адміністративного правопорушення.

Стверджує, що ОСОБА_1 не приховував та не мав жодного наміру не заявляти при валютні цінності які були у нього під час перетину державного кордону України 23.03.2022 року.

Зазначає, що ОСОБА_1 , навпаки, подав працівникам митниці письмову декларацію в якій добровільно зазначив про факт переміщення валютних цінностей у розмірі 130 000 (сто тридцять тисяч) доларів США з оригіналами документів, що підтверджують джерело походження таких коштів.

Звертає увагу, що ОСОБА_1 для переміщення через митний кордон України валютних цінностей на суму 130 000 доларів США до митного оформлення, відповідно до вимог пункту 18 Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 року №5, надав довідку про зняття готівки з власного депозитного рахунку від 26.01.2022 №263-2642/22, видану АТ «Кредобанк» (79026, м.Львів, вул. Сахарова 78).

Зазначає, що під час подальшої перевірки відомостей зазначених у довідці АТ «Кредобанк» від 26.01.2022 №263-2642/22 проведеної уповноваженими особами Львівської митниці в порядку митного контролю, передбаченого ст. 336 МК України, з листа АТ «Кредобанк» 03.08.2022 №63-15309/22 стало відомо, що АТ «Кредобанк» довідку від 26.01.2022 №263-2642/22 не видавало.

Стверджує, що із змістом довідки АТ «Кредобанк» від 26.01.2022 №263-2642/22 ОСОБА_1 вперше ознайомився після ознайомлення з матеріалами справи №461/6070/22.

Зазначає, що депозитних банківських рахунків у АТ «Кредобанк» на яких би зберігалися грошові кошти на суму 130 000 доларів США і більше ОСОБА_1 , ніколи не мав.

Вважає, що є обґрунтовані сумніви у автентичності фактичних даних, які містяться на доданих до матеріалів справи роздруківок екрану комп`ютеру з відображенням відомостей внесених до АСМО «Інспектор», а тому, такі роздруківки є недопустимими доказами.

Зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення №1115/20900/22 від 31.10.2022 складений щодо ОСОБА_1 не є процесуальним документом, який засвідчує факт вчиненого адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 483 МК України.

09 січня 2024 року під час апеляційного розгляду справи, адвокат Довгань Б.В. подав заяву у якій просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку із скасуванням акту, який встановлює адміністративну відповідальність. Посилається на рішення Конституційного Суду України від 05 липня 2023 року (справа №3-46/2022 (95/22, 170/22, 233/22).

Заслухавши пояснення адвоката Довганя Б.В. на підтримку поданої апеляційної скарги та заяви про закриття провадження, виступ представника митниці Лубоцького Б.І., який повністю заперечив апеляційну скаргу, вважає оскаржувану постанову законною і обґрунтованою, апеляційний суд приходить до висновку, що така підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Згідно ст.486 МК України, завданням провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог Закону. Провадження у справах про порушення митних правил, згідно ст.487 МК України, здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Підставою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в діях особи складу адміністративного правопорушення. Тобто при складанні протоколу про порушення митних правил враховуються ознаки складу правопорушення, які мають узгоджуватись з диспозицією статті, до відповідальності за якою притягується особа. Відсутність однієї із ознак складу правопорушення виключає можливість притягнення особи до відповідальності.

Об`єктивна сторона ч.1 ст.483 МК України передбачає відповідальність за переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, або шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з поданням митному органу як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві відомості щодо найменування товарів, їх ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача, кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, неправдиві відомості, необхідні для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості.

Приймаючи рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України, суддя врахував вимоги ст. ст. 245, 280 КУпАП, які встановлюють завдання у справах про адміністративні правопорушення, а саме: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Так, висновок судді про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується сукупністю доказів, а саме: даними, що містяться у протоколі про порушення митних правил №1115/20900/22 від 31.10.2022; копією декларації транскордонного переміщення від 23.03.2023; запитом до банку від 20.07.2022 «Про надання інформації» та відповідь на нього; копією довідки від 26.01.2022 № 263-2642/22, видана AT «Кредобанк», видруком з АСМО «Інспектор»; даними протоколів опитування ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та їх поясненнями.

Разом з тим, щодо накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч.1 ст.483 МК України апеляційний суд зазначає наступне.

05 липня 2023 року Конституційний Суд України (справа № 3-46/2022(95/22, 170/22, 233/22 за конституційними скаргами ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ) ухвалив визнати абзац другий частини першої статті 483 МК України таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

Зокрема, у цьому рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що для досягнення легітимної мети суд повинен мати дискрецію. Однак суд під час розгляду справи про порушення митних правил за частиною першою статті 483 Кодексу не може забезпечити індивідуалізації відповідальності через: відсутність у зазначеній статті Кодексу інших видів стягнень; неможливість зміни розміру відсотків, за якими визначено штраф і обов`язковість застосування конфіскації. Неможливість вибору виду та розміру адміністративного стягнення з урахуванням обставин справи, а саме: характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики особи можливості відшкодування заподіяної шкоди, наявності обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, унеможливлює справедливий розгляд справи судом. Таке законодавче регулювання суперечить засадам демократичного суспільства, базованого на верховенстві права. А тому, абзац другий частини першої статті 483 Кодексу суперечить приписам частини першої статті 8, частин першої, четвертої статті 41, частини другої статті 61, частини першої статті 64 Конституції України.

Зазначене також відповідає практиці Європейського суду з прав людини та вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Так, відповідно до положень ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі Краєва проти України (Krayeva v.Ukraine від 13 січня 2022 року (заява № 72858/13) Європейський суд з прав людини, констатувавши, що сума штрафу, накладеного на заявницю за порушення митних правил (частина перша статті 483 Кодексу), становила надмірне втручання в її право власності всупереч вимогам статті 1 Першого протоколу до Конвенції, зазначив, зокрема, що: «накладення штрафу як таке становитиме втручання у право, гарантоване абзацом першим статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки воно позбавляє особу, якої це стосується, певної частки майна, а саме суми, яку має бути сплачено» (§ 23); «щоб бути сумісним зі статтею 1 Першого протоколу, захід (втручання) має відповідати трьом умовам: він має бути правомірним, мати правомірну мету та забезпечувати справедливий баланс між загальним інтересом суспільства й основоположними правами особи» (§ 24).

У справі «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний, «інтерес суспільства» та «умови, передбачені законом». Більше того, будь-яке втручання у право власності обов`язково повинно відповідати принципу пропорційності. Як неодноразово зазначав Суд, «справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Пошук такого справедливого балансу пролягає через всю Конвенцію. Далі Суд зазначає, що необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (рішення щодо Брумареску (Brumaresku), параграф 78).

Таким чином, оцінюючи дотримання права на мирне володіння своїм майном, передбаченого ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд, перш за все виходить із оцінки дотримання принципу правомірності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном та оцінки забезпечення «справедливого балансу», дотримання принципу пропорційності (справедливої рівноваги між інтересами суспільства і основними правами окремої людини) (п.п. 69, 73 рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, п.п. 31, 34 рішення у справі «Ісмаїлов проти РФ» від 06 листопада 2008 року).

Зазначена позиція Європейського Суду щодо необхідності забезпечення необхідного справедливого балансу між захистом права власності та вимогами загального інтересу з огляду на свободу розсуду, якою наділена держава в цій сфері, також відображена у справі «Садоча проти України». Суд вказав, що захід у вигляді конфіскації відповідає загальному суспільному інтересу, підкресливши, що необхідний баланс не буде досягнуто, якщо на відповідного власника майна буде покладено «індивідуальний та надмірний тягар» (рішення від 11 липня 2019 року (п.п. 26, 27).

Крім того, на думку Європейського суду з прав людини, «стаття 1 Першого протоколу вимагає, щоб будь-яке втручання було виправдано домірним стосовно визначеної мети. Тобто потрібно досягти «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та потребами захисту основоположних прав людини. Потрібного балансу не буде досягнуто, якщо особі або особам, яких це стосується, доведеться нести індивідуальний і надмірний тягар (рішення у справах The Former King of Greece and Others v. Greece від 28 листопада 2002 року (заява № 25701/94), ECHR 2000-ХІІ, § 79, § 82; Jahn and Others v. Germny від 30 червня 2005 року (заяви №№ 46720/99, 72203/01, 72552/01), ECHR 2005-УІ, § 81-94» рішення у справі Gogitidze and Others v. Gejrmany від 12 травня 2015 року (заява № 36862/05), § 97).

За таких обставин, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, рішення Конституційного Суду України від 05 липня 2023 року у справі №3-46/2022(95/22, 170/22, 233/22), апеляційний суд вважає, що застосування конфіскації предметів порушення митних правил в даному випадку є не пропорційним, порушуватиме справедливий баланс між загальними правилами декларування та правом власності особи, суперечить положенням ст.1 Першого Протоколу, не забезпечить справедливого балансу між вимогами публічних інтересів та захистом права власності особи та не узгоджуватиметься з принципом верховенства права.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що санкція ч.1 ст.483 МК України із змінами, внесеними згідно із Законом № 4915-VI від 07.06.2012; в редакції Закону № 3475-IX від 21.11.2023 передбачає накладення штрафу в розмірі від 50 до 100 відсотків вартості товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил з конфіскацією товарів, транспортних засобів із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, або з конфіскацією товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил, а також товарів, транспортних засобів із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю.

Разом з тим, із врахуванням ч.3 ст.3 МК України вбачається, що норми законів України, які встановлюють або посилюють відповідальність за порушення митних правил, передбачених Митним Кодексом України зворотної дії в часі не мають. Згадане повністю узгоджується та відповідає вимогам ст.58 Конституції України.

Враховуючи наведене, постанову суду першої інстанції слід скасувати та прийняти нову постанову, якою ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч.1 ст.483 МК України, та з врахуванням рішення Конституційного Суду України від 05.07.2023 року у справі № 3-46/2022(95/22, 170/22, 233/22) не накладати стягнення, передбачене санкцією ч.1 ст.483 МК України, оскільки така визнана неконституційною.

Керуючись ст. 294 КУпАП суд,

постановив:

апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Довганя Б.В. задоволити частково.

Постанову Галицького районного суду м. Львова від 13 червня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 483 МК України скасувати.

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України без накладення адміністративного стягнення у зв`язку із визнанням санкції ч.1 ст.483 МК України неконституційною на підставі рішення Конституційного Суду України від 05 липня 2023 року (справа №3-46/2022(95/22, 170/22, 233/22).

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Маліновська-Микич О.В.