Справа №461/8224/23
Провадження №3-в/461/6/24
П О С Т А Н О В А

02 лютого 2024 року суддя Галицького районного суду м. Львова Стрельбицький В.В., за участю особи яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , його захисника адвоката Винниченка М.П., розглянувши клопотання ОСОБА_1 про відстрочення виконання постанови,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про відстрочення виконання постанови судді Галицького районного суду м. Львова від 24 жовтня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень 00 копійок, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, а також вирішено стягнути з нього на користь держави в особі Державної судової адміністрації України 536 гривень 80 копійок судового збору. Зокрема, заявник просить встановити термін виконання даної постанови суду, а також постанови судді апеляційної інстанції від 24.11.2023 року, якою згадане рішення судді першої інстанції залишено без змін, в частині додаткового покарання - позбавлення права керування транспортними засобами терміном на один рік з 02.01.2025 року.

Обґрунтовуючи подане клопотання, заявник вказує, що ним виконано усі стягнення та відшкодовано спричинену ДТП шкоду, але він просить відтермінувати виконання стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами терміном на один рік. На даний час стан його здоров`я, а також необхідність проходження лікування потребують використання транспортного засобу. З огляду на наведе, а також посилаючись на положення чинного законодавства, практику ЄСПЛ та фактичні обставини справи, заявник просить клопотання задовольнити.

ОСОБА_1 та його захисник у судовому засіданні, кожен окремо, наведене клопотання підтримали з мотивів наведених у ньому.

Заслухавши доводи заявника та захисника, дослідивши подане клопотання та матеріали справи, приходжу до наступних висновків, виходячи з наведених нижче доводів та мотивів.

Відповідно до ст. 304 КУпАП питання, пов`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.

Згідно ч.2 ст. 301 КУпАП, відстрочка виконання постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу (за винятком стягнення штрафу на місці вчинення адміністративного правопорушення) здійснюється в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.1 статті 33 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України №5-рп/2013 від 26 червня 2013 року у справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Отже, чинне законодавство встановлює можливість відстрочки виконання постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу, а також відстрочки або розстрочки виконання рішення за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо).

Встановлено, що постановою судді Галицького районного суду м. Львова від 24 жовтня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень 00 копійок, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави в особі Державної судової адміністрації України 536 гривень 80 копійок судового збору.

Дана постанова залишена у силі постановою судді Львівського апеляційного суду від 24.11.2023.

У даному випадку питання ініційоване заявником не стосується стягнення з нього коштів, адже такі ним сплачені. Заявник клопоче про відстрочення виконання стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами терміном на один рік.

Задоволення заяви про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Аналіз змісту наведених положень та законодавчих норм у їх сукупності дає підстави для висновку, що відстрочення або розстрочення виконання рішення суду можливе лише за наявності виняткових обставин, що роблять виконання рішення суду неможливим або значно утрудненим у певний період часу, доведених належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами.

Відстрочення виконання рішення спрямоване на забезпечення повного виконання рішення суду та є допоміжним процесуальним актом реагування суду на перешкоди, які унеможливлюють або ускладнюють виконання його рішення.

В ході розгляду справи не встановлено жодних обставин, які перешкоджають виконанню постанови в частині позбавлення правопорушника права керування транспортними засобами терміном на один рік. Необхідність використання транспортного засобу, стан здоров`я, необхідність лікування, не є обставинами які перешкоджають виконанню даного виду стягнення, адже воно не потребує від правопорушника жодних активних дій.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (ст. 8 Конституції України).

Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Усі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення у Конституції України.

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, у рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності правопорушення і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх досягнення.

Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому правопорушенню. Категорія справедливості передбачає, що покарання за порушення закону повинно бути домірним правопорушенню. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад правопорушення та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Принцип рівності усіх громадян перед законом - конституційна гарантія правового статусу особи, що поширюється, зокрема, на призначення кримінального покарання. Притягнення особи, яка вчинила правопорушення, до відповідальності не лише означає рівність усіх осіб перед законом, а й передбачає встановлення в законі єдиних засад застосування такої відповідальності .

Отже, в ході розгляду справи не встановлено обставин, які перешкоджають виконанню постанови суду. Більше того, норми чинного законодавства на які посилається заявник, не містять положень, які встановлюють підстави для задоволення заяви з мотивів наведених заявником.

Враховуючи викладені обставини, приходжу до висновку про відсутність законних підстав для задоволення заяви.

Керуючись ст. 304 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про відстрочення виконання постанови відмовити.

Постанова може бути оскаржена упродовж десяти днів з дня її винесення.

Суддя В.В. Стрельбицький