Єдиний унікальний номер судової справи: 470/868/23 Головуючий у першій інстанції Луста С.А.
Номер провадження 33/812/71/24 Головуючий суддя апеляційного суду Крамаренко Т.В.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання - Лівшенком О.С.,

за участю ОСОБА_1 та його захисника адвоката Бобко В.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 12 січня 2024 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого в роті охорони 3 відділу Баштанського РТЦК, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком один рік,

в с т а н о в и в:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 260346 від 22 грудня 2023 року, водій ОСОБА_1 22 грудня 2023 року о 21 год 30 хв керував транспортним засобом ВАЗ 2106, номерний знак НОМЕР_1 по вул. 1 травня смт. Березнегувате, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на визначення стану сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, а саме пройти огляд за допомогою алкотестеру Драгер або проїхати до найближчого медичного закладу відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.

Постановою судді Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 12 січня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Не погодившись із зазначеною постановою суду, 22 січня 2024 року ОСОБА_1 подав до Миколаївського апеляційного суду через суд першої інстанції апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, а провадження у справі відносно нього закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, за відсутності його діях складу адміністративного правопорушення.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції підійшов формально до вирішення справи, односторонньо та безпідставно надав перевагу доказам, що є в матеріалах справи, чим порушив вимоги до порядку розгляду справи та нормативні акти, що регулюють питання притягнення до відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній сказі зазначає про те, що суд першої інстанції дав неправильну оцінку матеріалам справи, доданому до протоколу відеозапису працівників поліції та наданим ним в судовому засіданні поясненням.

Зауважує, що в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують факт керування ним транспортним засобом на момент зупинки поліцією, а також відсутня фіксація моменту зупинки і повідомлення про причину зупинки. Натомість зауважує, що він автомобілем не керував, а просто знаходився в ньому коли підійшли працівники поліції і в розумінні п.1.10 ПДР України не був водієм, а тому не був зобов`язаний проходити огляд на стан алкогольного та наркотичного сп`яніння.

Звертає увагу, що складання протоколу відбулося безпосередньо біля будівлі ТЦК, де він проходить службу, а тому йому їхати нікуди потреби не було.

Вказує на те, що в протоколі відсутній його підпис, а також не зазначено про те, що він відмовився від підпису.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Бобко В.А. апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримали, просили її задовольнити та скасувати постанову суду першої інстанції як незаконну.

Вислухавши аргументи і доводи ОСОБА_1 та адвоката Бобко В.А., вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову без змін з таких підстав.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст.252 КУпАП).

Постанова суду першої інстанції в повній мірі відповідає зазначеним вище вимогам.

Частина 1 ст.130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність особи за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з п.2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМ України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (з послідуючими змінами і доповненнями) водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 , який реалізував своє право керувати автомобілем, тим самим погодився нести відповідальність та виконувати обов`язки згідно встановлених в Україні правових норм у сфері дорожнього руху.

Судом встановлено, що водій ОСОБА_1 22 грудня 2023 року о 21 год 30 хв керував транспортним засобом ВАЗ 2106, номерний знак НОМЕР_1 по вул. 1 травня смт. Березнегувате, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на визначення стану сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, а саме пройти огляд за допомогою алкотестеру Драгер або проїхати до найближчого медичного закладу відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що ОСОБА_1 допустив порушення п.2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується розглянутими в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

Так, винуватість водія ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП підтверджується даними, які містяться:

- у протоколі про адміністративне правопорушення серії БД № 260346 від 22 грудня 2023 року, відповідно до якого водій ОСОБА_1 22 грудня 2023 року о 21 год 30 хв керував транспортним засобом ВАЗ 2106, номерний знак НОМЕР_1 по вул. 1 травня смт. Березнегувате, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на визначення стану сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, а саме пройти огляд за допомогою алкотестеру Драгер або проїхати до найближчого медичного закладу відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП (а.с.1);

- у відеозаписі, з якого чітко вбачається, що працівниками поліції після встановлення у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота) неодноразово було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння як на місці зупинки за допомогою приладу Драгер так і проїхати до найближчого медичного закладу, нащо водій відмовився (а.с.3).

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб, а тому будь-які сумніви у їх достовірності та істинності відсутні.

Протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 260346 від 22 грудня 2023 року та додані до нього матеріали по документуванню адміністративного правопорушення складено відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі від 07 листопада 2015 року; Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції від 06 листопада 2015 року; Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09 листопада 2015 року.

Зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення ознаки алкогольного сп`яніння, виявлені працівниками поліції 22 грудня 2023 року у водія ОСОБА_1 , а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота в розумінні п.п.2 та 3 розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09 листопада 2015 року, є безпосередніми підставами для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки або у закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення, а у випадку відмови від проходження огляду - визначають наявність в діях водія ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

На вимогу працівників поліції ОСОБА_1 мав беззастережно виконати їх законну вимогу щодо огляду на стан сп`яніння. Таке прямо передбачено п.2.5 ПДР України та абз.3 ч.2 ст.16 Закону України «Про дорожній рух», які покладають на водія безумовний обов`язок виконати передбачені законом вимоги поліції, в тому числі про проходження огляду на стан сп`яніння.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови повно, об`єктивно та всебічно проаналізував зібрані по справі докази, дав їм належну оцінку та дійшов правильного й законного висновку про доведеність наявності в діях водія ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП і такий висновок, всупереч тверджень самого водія та його захисника ґрунтується на наявних у справі доказах.

Доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні докази керування ОСОБА_1 22 грудня 2023 року, факту його зупинки працівниками поліції суд оцінює критично, з огляду на наявний в матеріалах справи відеозапис.

Як вбачається з відео файлу, що міститься на диску, долученому до протоколу про адміністративне правопорушення та міститься в матеріалах справи, відеозапис починається з того, що ОСОБА_1 знаходиться на водійському сидінні, а працівник поліції запитує в нього: Чому Ви не зупинились? Ви бачили що Вас зупиняли? ( 00:01 с відеозапису), ОСОБА_1 відповів не бачив. На 02 хв 50 с. працівник поліції запитав у ОСОБА_1 : Чому сіли за кермо?, Для чого сіли за кермо?, на що ОСОБА_1 відповів, що їхав на чергування в воєнкомат. Далі на 5 хв 40 с відеозапису працівник поліції повторив питання: Я Вас зупиняв, чому Ви не зупинились, а проїхали перехрестя, на що ОСОБА_1 знову відповів, що не бачив як його зупиняли.

Вказане свідчить про те, що сам ОСОБА_1 22 грудня 2023 року при спілкування з працівниками поліції не заперечував як факту керування ним транспортним засобом ВАЗ 2106, номерний знак НОМЕР_1 так і факту зупинки його працівниками поліції, а навпаки зазначив, що як його зупиняли він не бачив та їхав на чергування у військкомат.

З цих же підстав не заслуговують на увагу твердження захисника ОСОБА_1 - адвоката Бобко В.А. в суді апеляційної інстанції, про те, що доказів керування ОСОБА_1 транспортного засобу матеріали справи не містять.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_1 пояснив, що 22 грудня 2023 року він нікуди не їхав, стояв біля військкомату, вийшов за цигарками, задзвонив телефон, він почав говорити по ньому як під`їхали працівники поліції. Зранку необхідно їхати на чергування у військкомат, який розташований на відстані близько 3 км від його будинку, авто зранку не завжди заводиться, а тому ночував тут. Зазначав, що повідомляв працівників поліції про те що нікуди не їхав, з цих підстав і відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Вказані пояснення суд вважає обраним способом захисту з метою уникнення адміністративної відповідальності, оскільки відеозапис з нагрудної камери працівників поліції, що наявний в матеріалах справи спростовує пояснення ОСОБА_1 , надані ним в суді апеляційної інстанції.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що в протоколі відсутній його підпис, а також не зазначено про те, що він відмовився від підпису, є безпідставними, оскільки на 04 хв 07 с відеозапису чітко зафіксовано, що на питання працівника поліції: Підписувати протокол будете чи відмовляєтесь?, ОСОБА_1 зазначив: відмовляюсь. При цьому, в протоколі про адміністративне правопорушення серії БД № 260346, підпис ОСОБА_1 відсутній, натомість написано «відмовився».

Крім того, матеріали справи не містять доказів оскарження у встановленому законом порядку дій працівників поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 с. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 та результатів такого оскарження.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до заперечень, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку, а тому не впливають на обґрунтовані висновки суду.

Оцінюючи сукупність наявних в справі доказів, твердження ОСОБА_1 з приводу відсутності в його діях ознак правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених в суді першої інстанції матеріалів справи про адміністративне правопорушення, та відповідно розцінюються як такі, що спрямовані на спробу уникнення водієм ОСОБА_2 адміністративної відповідальності.

При цьому апеляційний суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року, згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП доводиться сукупністю ознак та неспростовних презумпцій, які наведені вище, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, які доводять факт вчинення правопорушення і не викликають у суду сумнівів, які б можна було тлумачити на його користь, оскільки докази винуватості водія ОСОБА_1 одержані законним шляхом, у передбачений законом спосіб і повноважними особами.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено. Не встановлено і істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови, як про це просить в апеляційній скарзі апелянт.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції було прийнято законну і обґрунтовану постанову відносно ОСОБА_1 з наведенням обґрунтованих мотивів.

Обраний суддею вид адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, відповідає обставинам справи, вимогам ст. ст. 23, 33 КУпАП, окрім того санкцією ч.1 ст.130 КУпАП не передбачено альтернативних видів стягнення.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 КУпАП України відноситься до тих правопорушень, яке за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та є небезпечним як для самого правопорушника так і для інших учасників дорожнього руху.

За таких обставин, суд першої інстанції в межах наданих йому матеріалів справи про адміністративне правопорушення провів судовий розгляд, дослідив надані йому докази, з`ясував усі обставини при розгляді справи про адміністративне правопорушення, ухвалив законну та обґрунтовану постанову про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Отже, підстав для скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження в справі за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, апеляційним судом не встановлено, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову судді Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 12 січня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком один рік - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Т.В. Крамаренко