Справа № 946/2024/23
Провадження № 3/946/2/24
ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 лютого 2024 року м. Ізмаїл

Суддя Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Бальжик О.І., за участю секретаря Богдан А.А., розглянувши матеріали, які надійшли з відділу з організації несення служби в місті Ізмаїл Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, у відношенні:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, тимчасово не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

про притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И Л А:

І. Суть справи

1.1. Згідно наданих матеріалів,17.03.2023 року о 23 годині 48 хвилин ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Mazda» державний номер НОМЕР_1 по проспекту Незалежності, 280 в м. Ізмаїлі Одеської області у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився із застосуванням спеціального технічного приладу «ALKOTEST DRAGER 7510». Результат 2,01 ‰, тест №1172. Від керування транспортним засобом відсторонений шляхом передачі тверезому водію.

ІІ. Процедура та позиції сторін

2.1. Притягуваний ОСОБА_1 , будучи своєчасно та належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, направивши представника.

2.2. У судовому засіданні представник ОСОБА_2 просив закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. В обґрунтування правової позиції пояснив, що матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу на підтвердження керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Крім цього, на його думку, в матеріалах справи не містяться докази законної зупинки працівниками поліції транспортного засобу, яким начебто керував ОСОБА_1 . Будь-які матеріали про притягнення 17.03.2023 року ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності (протоколи та постанови) не складалися. Також, в матеріалах справи відсутня повна фіксація поліцейськими подій, які відбувалися у вказаний день.

2.3. Допитаний у судовому засіданні поліцейський ОСОБА_3 пояснив, що 17.03.2023 року вони зупинили автомобіль під керуванням водія ОСОБА_1 , у якого були ознаки алкогольного сп`яніння. Зі згоди водія огляд проводився на місці зупинки транспортного засобу. Результат огляду склав близько 2‰. Оскільки водій погодився із результатом, одразу були складені матеріали про притягнення його до адміністративної відповідальності. На додаткові запитання пояснив, що оскільки пройшло багато часу, не пам`ятає причини зупинки транспортного засобу. Припускає, що притягуваний порушив правила дорожнього руху. В автомобілі був пасажир, який мав більш виражені ознаки сп`яніння. Керування транспортним засобом було передано іншій тверезій особі, яку викликав сам притягуваний. Інші співробітники поліції приїжджали для того, що надати пристрій «ALKOTEST DRAGER». Стверджує, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом та знаходився за кермом на момент зупинки. Ними здійснювалася повна відеофіксація подій.

2.4. Аналогічні за змістом пояснення надала у судовому інспектор роти з обслуговування міста Ізмаїл Андрєєнко О.В. Додатково зазначила, що водія було зупинено на підставі статті 34 Закону України «Про Національну поліцію», точну причину вже не пам`ятає, оскільки пройшло багато часу. Притягуваний до медичного закладу для проведення огляду на стан сп`яніння не направлявся, оскільки він був згодний з результатом, який склав близько 2‰. Чи була присутня в автомобілі інша особа, окрім ОСОБА_1 , не пам`ятає. Звернула увагу, що щоденно ними складається по 3-4 матеріали за статтею 130 КУпАП.

2.5. Свідок ОСОБА_4 пояснив, що він, ОСОБА_5 та ще одна особа (ім`я не пам`ятає, оскільки лише того вечора познайомилися), їхали на автомобілі марки «Volkswagen Passat» бежевого кольору до магазину. Повертаючись назад, їх зупинили працівники поліції. Причини зупинки транспортного засобу не повідомляли. Що відбувалося далі пам`ятає погано. Він знаходився на передньому пасажирському сидінні, ОСОБА_1 на задньому. За кермом був чоловік, ім`я якого він не пам`ятає. Після зупинки працівниками поліції, він кудись подівся.

ІІІ. Релевантні джерела права й акти їх застосування

3.1. Кодекс про адміністративні правопорушення України (КУпАП).

Стаття 7. Забезпечення законності при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом […].

Стаття 9. Поняття адміністративного правопорушення

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність […].

Стаття 130. Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції (із змінами, внесеними Законом України від 17.06.2020 року за №720-ІХ, опублікованими в Єдиному державному реєстру нормативних актів)

1. Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції […], - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян

Стаття 251. Докази

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Стаття 252. Оцінка доказів

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Стаття 280. Обставини, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність […].

3.2. Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року за №1306 зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 23.01.2019 року за №46 (далі ПДР).

Пункт 2.9 «а». Водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

ІV. Оцінка та висновки судді

4.1. Вислухавши пояснення представника ОСОБА_2 , допитавши поліцейських ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , та свідка ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суддею встановлено, що попри невизнання ОСОБА_1 своєї вини у скоєнні правопорушення, його вина повністю доведена та підтверджується дослідженими та перевіреними у судовому засіданні доказами, а саме:

протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ №227809 від 18.03.2023 року (а.с.1);

результатами тестування приладом «Drager», з якого вбачається, що результат тесту склав 2,01 проміле (а.с.2);

актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.3);

розпискою ОСОБА_7 , який зобов`язався не допускати до керування ОСОБА_1 та взяти під своє керування транспортний засіб марки «Мазда 323» (а.с.4);

відеозаписами (а.с.6).

Як вбачається з досліджених відеозаписів, 17.03.2023 року о 23:47 годині автомобіль «Mazda» державний номер НОМЕР_1 рухався по проспекту та зупинився. ОСОБА_1 , починаючи від часу зупинки транспортного засобу до закінчення процедури оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, жодних заперечень щодо керування ним транспортним засобом не висловлював, на запитання, чи бажає він пройти огляд на місці або в медичному закладі, погодився пройти його на місці.

4.2. Таким чином, незважаючи на те, що у даній справі про адміністративне правопорушення відсутні прямі докази на підтвердження зупинення ОСОБА_1 саме під час керування транспортним засобом, даний факт суддею встановлено на підставі сукупності належних і допустимих непрямих доказів, які з урахуванням обставин цієї справи та висунутих на свій захист версій особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що не узгоджувалися із наявними доказами, дозволили встановити винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення відповідно до стандарту доказування «поза розумним сумнівом».

4.3. Також суддя звертає увагу, що ОСОБА_1 під час розгляду справи в суді першої інстанції скористався своїм правом на правову допомогу, мав можливість представити свою версію подій та спростовувати надані докази в рамках змагального провадження.

4.4. Притягуваний та його адвокат мали широкі можливості оспорювати достовірність записів. Достовірність записів адвокат сумніву не піддавав, клопотання про призначення експертних досліджень не заявляв. Також, учасники процесу не заперечували, що на відеозаписі зображений саме ОСОБА_1 .

4.5. Про наявність відеозапису також зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення.

4.6. Крім того, суддя вважає за необхідне звернути увагу, ЄСПЛ поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справа «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року). ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер 74. Згідно з практикою ЄСПЛ право зберігати мовчання не є абсолютним (справи «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» [ВП], § 47; «Ібрагім і інші проти Сполученого Королівства» [ВП], § 269).

Аби встановити, чи під час провадження було позбавлено самої суті право не свідчити проти себе, Суд має, зокрема, перевірити наступні складові: характер і ступінь примусу; наявність під час провадження належних гарантій; спосіб застосування отриманих у такий спосіб доказів (справи «Ялох проти Німеччини» [ВП], § 101; «O'Halloran і Francis проти Сполученого Королівства» [ВП], § 55; «Биков проти Росії» [ВП], § 104, «Ібрагім і Інші проти Сполученого Королівства» [ВП], § 269).

З одного боку, вирок не повинен ґрунтуватись виключно або переважно на мовчанні підозрюваного або на його відмові відповідати на питання чи розмовляти. З іншого боку, право зберігати мовчання не може зашкодити брати до уваги мовчання зацікавленої особи у тих випадках, які вочевидь вимагають пояснень з його боку, аби оцінити силу елементів обвинувачення. Тому не можна сказати, що рішення підозрюваного зберігати мовчання протягом усього кримінального провадження буде обов`язково позбавлене наслідків (справа «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» [ВП], § 47).

Аби встановити, чи рішення зробити з мовчання обвинуваченого несприятливі для нього висновки порушувало статтю 6, слід взяти до уваги сукупність обставин, взявши, зокрема, до уваги вагу, яку надали йому національні суди під час оцінки елементів доказової бази, і ступінь притаманного даній ситуації примусу (там само, § 47). На практиці повинні бути встановлені відповідні гарантії для того, щоб будь-які несприятливі висновки не виходили за межі дозволеного згідно зі статтею 6.

Водночас, важливість для загального інтересу переслідування саме даного правопорушення і покарання особи, яка його скоїла, можуть бути взяті до уваги і врівноважені з інтересом особи у тому, щоб докази, які лягли в основу її обвинувачення, були зібрані законно.

4.7. Повертаючись до даної справи, суддя враховує, що ОСОБА_1 , маючи можливість ефективно захищатися та спростовувати існування інкримінованих йому фактів при наявності в матеріалах справи достатньо вагомих доказів його причетності до правопорушення, на підтвердження своїх доводів зрозуміло не пояснив, чому працівники патрульної поліції, які безпосередньо зупинили транспортний засіб та згідно наданого відеозапису відразу підійшли до водія, який сидів за кермом, склали матеріали відносно нього, як особи, яка нібито сиділа на задньому пасажирському сидінні.

4.8. Отже, невизнання ОСОБА_1 своєї вини, а також покази свідка ОСОБА_4 про те, що автомобілем керувала третя особа, розцінюються критично, як обраний спосіб ухилення й сприяння ухиленню від відповідальності за скоєне, відповідно, та до уваги не беруться, оскільки викладені обставини об`єктивно спростовуються наведеними вище доказами.

4.9. Приймаючи таке рішення, суд також враховує ту обставину, що свідок невірно зазначив марку автомобілю, яким начебто керував не ОСОБА_1 , а інша особа, не зміг зазначити, яка саме особа начебто керувала транспортним засобом, а також ту обставину, що ОСОБА_1 було відсторонено від керування транспортним засобом шляхом передання іншому тверезому водію, викликаному останнім.

4.10. Надаючи оцінку доводам представника про те, що законних підстав для зупинки транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 , не було, а тому, всі подальші вимоги працівників патрульної поліції є незаконними, суддя виходить з такого.

4.11. Відповідно до ч.4 ст.8 Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02.07.2015 року (надалі Закон №580-VIII) під час дії воєнного стану поліція діє згідно із призначенням та специфікою діяльності з урахуванням тих обмежень прав і свобод громадян, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, що визначаються відповідно до Конституції України та Закону України «Про правовий режим воєнного стану» №389-VIII від 12.05.2015 року (надалі Закон №389-VIII).

4.12. Одним із заходів правового режиму воєнного стану відповідно до ст.8 Закону №389-VIII є встановлення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів. Порядок цього особливого режиму затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2021 року за №1456, яким і передбачена можливість перевірки документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, затримання транспортних засобів, проведення їх огляду. Враховуючи, що Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №2102-ІХ від 24.02.2022 року, в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який продовжувався у встановленому порядку, востаннє перед розглядуваною подією воєнний стан продовжений ще на 90 діб Указом Президента України №58/2023 від 07.02.2023, затвердженого Законом України №2915-ІХ від 07.02.2023 року, то зупинення транспортного засобу притягуваного 14.01.2023 повністю було правомірним.

4.13. Більше того, навіть за умови безпідставного затримання транспортного засобу, внаслідок чого у його водія будуть виявлені поліцейським ознаки вчинення правопорушення, такий поліцейський в силу ст.ст.2, 23 Закону №580-VIII зобов`язаний виконати завдання поліції, а саме забезпечити публічну безпеку і порядок та вжити заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень і припинити виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

4.14. Що стосується доводів представника притягуваного про відсутність повної фіксації поліцейськими подій, які відбувалися у вказаний день, суддя звертає увагу на таке.

4.15. Як вбачається із досліджених відеозаписів, на відеореєстратор зафіксовано рух транспортного засобу о 23 годині 48 хвилин.

В подальшому відеозйомка здійснювалася з боді камер (нагрудного відеореєстратора) поліцейських, починаючи з 00 годин 05 хвилин до 00 годин 49 хвилин.

4.16. Статтею 251 КУпАП дано визначення доказам. Чинний КУпАП не містить визначення поняття належності доказів, проте згідно з правовою доктриною належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. КУпАП не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин на підставі сукупності непрямих (стосовно конкретного факту) доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку.

4.17. В основі встановлених кримінальним процесуальним законом правил допустимості доказів лежить концепція, відповідно до якої в центрі уваги суду повинні знаходитися права людини і виправданість втручання в них держави незалежно від того, яка саме посадова особа обмежує права.

4.18. Як неодноразово наголошувалося у постановах Касаційного кримінального суду, порушення порядку отримання доказів, яке призводить до їх недопустимості, визначається правилами допустимості доказів, передбаченими главою 4 § 1 КПК та іншими статтями КПК, в яких такі правила сформульовані. Також Суд визнавав, що не будь-яке формальне недотримання вимог кримінального процесуального закону при отриманні доказу автоматично тягне необхідність визнання доказу недопустимим. Натомість закон зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи було допущене порушення КПК істотним та яким чином воно перешкоджало забезпеченню та реалізації прав і свобод особи.

4.19. Сторона, яка стверджує про процесуальні порушення, має не лише довести наявність таких порушень, а й обґрунтувати, що ці порушення позначилися або могли позначитися на результаті судового розгляду, в тому числі на допустимості доказів, використаних у судовому розгляді.

4.20. Відтак, на думку судді, притягуваним та його представником не зазначено, яким чином відсутність відеозйомки з 23 години 48 хвилин до 00 годин 5 хвилин перешкоджало забезпеченню та реалізації його прав і свобод, яким чином ці порушення позначилися або могли позначитися на результаті судового розгляду, в тому числі на допустимості доказів, використаних у судовому розгляді.

4.21. Таким чином, розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення у порядку, встановленому ст.279 КУпАП, з`ясувавши в повному обсязі обставини, передбачені ст.280 КУпАП, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суддя дійшла висновку про те що, є підстави вважати про наявність вини ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

4.22. Беручи до уваги характер правопорушення, ступінь вини та особу притягуваного, а також, враховуючи мету адміністративного стягнення, передбачену ст.23 КУпАП, суддя доходить до висновку про те, що з метою виправлення й попередження нових правопорушень до ОСОБА_1 доцільне застосування адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 17 000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами.

V. Судові витрати

5.1. На підставі ч.1 ст. 40-1 КУпАП стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі, передбаченому п.5 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 08.07.2011 року (зі змінами), а саме в розмірі 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, що складає 605 гривень 60 копійок.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 130, 247, 251, 252, 266, 276-280, 283, 285 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И Л А:

1. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , визнати винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та піддати адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

2. Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , судовий збір на користь держави в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок, зарахувавши його до спеціального фонду Державного бюджету України.

3. Повний текст постанови буде виготовлений, а її копія вручена або вислана протягом трьох днів для відома притягуваному ОСОБА_1 , для виконання до відділу з організації несення служби в місті Ізмаїл Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом десяти днів з дня винесення.

Постанова про накладення адміністративного стягнення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги та підлягає зверненню до виконання протягом трьох місяців з моменту її винесення. В разі ж оскарження постанови перебіг строку давності звернення її до виконання зупиняється до розгляду скарги.

Суддя: