"19" лютого 2024 р. Справа № 363/7282/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2024 року м. Вишгород

Суддя Вишгородського районного суду Київської області Рукас О.В., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

До Вишгородського районного суду Київської надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею було призначено суддю Рукас О.В.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 017741 від 16.12.2023 року вбачається, що 16 грудня 2023 року об 11 год. 30 хв. у с. Демидів Київської області, вул. Київська, буд. 1, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки Volkswagen, державний номерний знак НОМЕР_1 , був виявлений працівниками поліції з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці очей не реагували на світло, порушення мовлення, порушення координації рухів.

З метою встановлення факту перебування у стані наркотичного сп`яніння працівники поліції під відеозапис та у присутності двох свідків запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку. Однак від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку ОСОБА_1 відмовився під відеозапис та у присутності двох свідків.

Таким чином, ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження у встановленому законодавством порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце його проведення. До судового розгляду від ОСОБА_1 надійшли письмові пояснення (а.с. 37-39) щодо обставин та фактів вчиненого правопорушення, в яких ОСОБА_1 зазначив наступне.

16.12.2023 року ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки Volkswagen, державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався з м. Києва у напрямку смт. Іванків Київської області до своєї бабусі ОСОБА_2 , 1936 року народження, віз їй продукти харчування. У цей момент в салоні автомобіля знаходився 8-річний син ОСОБА_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Будь-яких інших осіб всередині автомобіля не було.

Близько об 11 год. біля с. Демидів Вишгородського району Київської області автомобіль Volkswagen, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , був зупинений працівниками поліції. ОСОБА_1 зупинив транспортний засіб, надав паспорт. На вимогу працівників поліції надати водійське посвідчення ОСОБА_1 не зміг надати відповідний документ, оскільки забув його вдома, а в мобільному додатку Дія цей документ не відкрився.

Після цього, як слідує з письмових пояснень ОСОБА_1 , працівниками поліції було перевірено його дані та повідомлено про те, що ОСОБА_1 знаходиться у розшуку ІНФОРМАЦІЯ_3 , у зв`язку з цим його необхідно доставити до військкомату. При цьому на місці зупинки транспортного засобу, ніяких підозр щодо перебування ОСОБА_1 у стані наркотичного сп`яніння у працівників поліції не виникло. ОСОБА_1 добровільно погодився прослідувати за працівниками поліції, після чого, керуючи автомобілем Volkswagen, державний номерний знак НОМЕР_1 , разом з працівниками поліції, які їхали на власному службовому транспортному засобі, приїхав до Вишгородського РУП ГУНП в Київській області, що розташований у м. Вишгород Київської області, де стали чекати працівників ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Біля Вишгородського РУП ГУНП в Київській області працівниками поліції було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 126 КУпАП, тобто за фактом керування транспортним засобом, за відсутності при собі водійського посвідчення. З вказаною постановою ОСОБА_1 погодився, не оскаржував, оскільки дійсно 16.12.2023 року при керуванні автомобілем Volkswagen, державний номерний знак НОМЕР_1 , не мав при собі водійського посвідчення. Одночасно з цим, як слідує з пояснень ОСОБА_1 , працівниками поліції було запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у спеціальному медичному закладі. Однак, оскільки мали приїхати працівники ІНФОРМАЦІЯ_3 , то з метою уникнення підозр щодо ухилення від мобілізації, ОСОБА_1 повідомив про це працівникам поліції та відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. При цьому жодного направлення на огляд до медичного закладу працівниками поліції не було вручено. Крім того, працівниками поліції не було роз`яснено наслідків відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. Акт огляду на стан сп`яніння у присутності ОСОБА_1 не складався, для ознайомлення йому не вручався та ним не підписувався.

Крім того, у своїх поясненнях ОСОБА_1 зазначив, що залучені працівниками поліції свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не могли бачити факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, оскільки були залучені вже біля будівлі Вишгородського РУП ГУНП в Київській області, де вони проводили ремонтні роботи.

З урахуванням вищевикладеного, ОСОБА_1 просив провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

У судове засідання з`явилася захисник ОСОБА_1 адвокат Войнаренко О.С., яка також надала заперечення (а.с. 20-28) щодо складеного протоколу про адміністративне правопорушення та проти притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Вказані заперечення були обґрунтовані наступним: 1) з протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 не був відсторонений від керування транспортним засобом, сам транспортний засіб тимчасово не вилучався шляхом поміщення на спеціальний майданчик; 2) відносно ОСОБА_1 було порушено процедуру складання протоколу, а сам ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження медичного огляду на місці зупинки транспортного засобу; 3) додані працівниками поліції відеозаписи з нагрудної камери є неналежним та недопустимим доказом, оскільки оформлений із численними порушенням чинного законодавства, а саме: відеозаписи є неповними, фрагментарними, не містять факту зупинки транспортного засобу та не відображають безпосередньо факту керування ним; самі відеозаписи не охоплюють всю процедуру від зупинки водія до моменту складання протоколу; 4) з відеозаписів не підтверджується наявність в ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння, про які зазначається у протоколі про адміністративне правопорушення та інших матеріалах справи; 5) відеозаписи не містять роз`яснення працівниками поліції наслідків відмови водія від проходження у встановленому законодавством порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, а також роз`яснення того, що відповідну вимогу працівників поліції водій транспортного засобу зобов`язаний виконати; 6) долучений до матеріалів справи акт огляду не містить дати та місця складання, відсутній підпис ОСОБА_1 , відсутні свідки огляду, а сам акт стосується огляду на стан алкогольного сп`яніння, хоча в ОСОБА_1 було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння; 7) долучене до матеріалів справи направлення на огляд також не містить дати та місця складання, відсутній підпис ОСОБА_1 , а також відомості про вручення йому копії цього документа; 8) з відеозаписів не вбачається, що працівниками поліції було встановлено анкетні відомості свідків, роз`яснено їх права та обов`язки, повідомлено про обставини та місця зупинки транспортного засобу.

З урахуванням вищевикладеного, захисник Войнаренко О.С. просила провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

На додаток до цього, захисник Войнаренко О.С. повідомила, що ОСОБА_1 належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, однак не має можливості взяти особисту участь у ньому. Разом з тим, правова позиція ОСОБА_1 з приводу даної справи повністю узгоджена з захисником Войнаренко О.С., у зв`язку з чим можливий розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 та в присутності його захисника Войнаренко О.С.

Враховуючи, що ОСОБА_1 був належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, клопотань про відкладення судового розгляду не надав, його права, свободи та інтереси захищені у судовому засіданні захисником Войнаренко О.С., правова позиція з якою повністю узгоджена, зважаючи, що дана справа відповідно до ч. 3 ст. 268 КУпАП, не належить до переліку справ з обов`язковою участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, то суд вважає за можливе провести судовий розгляд за відсутності ОСОБА_1 та в присутності його захисника.

У судове засідання також викликався та з`явився працівник поліції Вишгородського РУП ГУНП в Київській області, який здійснював складання матеріалів справи про адміністративне правопорушення старший сержант поліції ОСОБА_6 , який надав пояснення наступного змісту.

16.12.2023 року об 11 год. 30 хв. старший сержант поліції ОСОБА_6 та старший сержант поліції ОСОБА_7 виконували службові обов`язки з патрулювання території с. Демидів Вишгородського району Київської області. На вул. Київська, с. Демидів Київської області ОСОБА_7 було зупинено автомобіль Volkswagen, державний номерний знак НОМЕР_1 , через допущення водієм порушення ПДР України. Всередині зупиненого транспортного засобу знаходився чоловік, який здійснював керування даним автомобілем, а також дитина. Будь-яких інших осіб всередині автомобіля не було. Під час перевірки документів водія було встановлено, що ним є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На вимогу працівників поліції ОСОБА_1 не зміг надати водійське посвідчення, оскільки воно було у нього відсутнє. З метою перевірки наявності права керування транспортними засобами працівниками поліції було здійснено перевірку відомостей щодо ОСОБА_1 у внутрішніх базах даних органів внутрішніх справ. За результатами перевірки виявлено інформацію, що ОСОБА_1 перебуває в активному розшуку ІНФОРМАЦІЯ_3 . Працівники поліції зателефонували до вказаного військкомату, де їм повідомили про необхідність доставлення ОСОБА_1 до м. Вишгород Київської області для подальшої передачі працівникам ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Працівники поліції запропонували ОСОБА_1 прослідувати до м. Вишгород Київської області, на що ОСОБА_1 добровільно погодився, зазначивши, що не ховається від працівників військкомату. Після цього працівники поліції на своєму службовому транспортному засобі та ОСОБА_1 , керуючи власним автомобілем Volkswagen, державний номерний знак НОМЕР_1 , поїхали до Вишгородського РУП ГУНП в Київській області, що знаходиться у м. Вишгород, вул. Кургузова, 3. При цьому працівник поліції у судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_1 не був затриманий, вільно пересувався та добровільно погодився проїхати з ними. Жодних заперечень та зауважень з боку ОСОБА_1 не було.

По приїзду до Вишгородського РУП ГУНП в Київській області працівниками поліції було винесено відносно ОСОБА_1 постанову за ч. 1 ст. 126 КУпАП, тобто за фактом керування транспортним засобом, не маючи при собі водійського посвідчення. Під час розгляду даної справи про адміністративне правопорушення працівниками поліції було виявлено в ОСОБА_1 ознаки наркотичного сп`яніння зіниці очей не реагували на світло, порушення координації рухів, порушення мовлення. На запитання працівників поліції ОСОБА_1 повідомив, що напередодні вживав наркотичні засоби. У зв`язку з цим ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в КНП «Вишгородська ЦРЛ» ВМР. Однак від проходження даного огляду ОСОБА_1 категорично відмовився.

У подальшому працівниками поліції було залучено двох свідків, яким роз`яснено їх права та обов`язки, повідомлено суть обставин, у зв`язку з якими вони були залучені. У присутності двох свідків ОСОБА_1 повторно запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у відповідному медичному закладі, на що він повторно відмовився. При цьому ОСОБА_1 було роз`яснено наслідки відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. Не зважаючи на це, ОСОБА_1 підтвердив свою відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Після цього працівниками поліції було оформлено матеріали справи про адміністративне правопорушення, складено протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 , копію якого він отримав, ознайомився зі змістом, добровільно підписав. Будь-яких заперечень та зауважень ОСОБА_1 не висловлював, жодного тиску чи примусу на нього не здійснювалося. Акт та Направлення на огляд водія транспортного засобу складалися старшим сержантом поліції ОСОБА_7 , тому недоліки в їх заповненні ОСОБА_6 пояснити не зміг. На додаток до цього, працівником поліції було зазначено, що протягом всього часу здійснювалася повна відеофіксація, однак причини надання суду неповного відеозапису йому не відомі. На кінець, працівником поліції зазначено, що ОСОБА_1 був відсторонений від керування транспортними засобами, однак права не вилучалися через їх відсутність при ОСОБА_1 , а транспортний засіб не вилучався, оскільки по приїзду до Вишгородського РУП ГУНП в Київській області транспортний засіб був припаркований без порушень ПДР України та таким чином, що не заважав руху інших учасників дорожнього руху.

У судове засідання також викликався старший сержант поліції ОСОБА_7 . Будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце, у судове засідання працівник поліції не з`явився. До судового розгляду від ОСОБА_7 на офіційну електронну адресу суду надійшли письмові пояснення, які за змістом аналогічні поясненням ОСОБА_6 , що були надані в судовому засіданні. Крім того, у своїх поясненнях ОСОБА_7 висловив прохання про розгляд справи за його відсутності у зв`язку зі службовою зайнятістю.

У судове засідання також викликалися свідки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , які будучи належним чином повідомленими, у судове засідання не з`явилися, про причини неявки не повідомили, будь-яких заяв, клопотань, у тому числі про відкладення судового розгляду, від них не надходило.

Учасники судового провадження не заперечували проти розгляду справи за відсутності викликаного працівника поліції та свідків.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши наявні матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд доходить до наступних висновків.

Статтею 7 КУпАП встановлено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП - адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні; чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зазначені обставини встановлюються у відповідності до ст. 279 КУпАП, зокрема, шляхом повного та всебічного дослідження доказів, якими відповідно до ст. 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема і протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

Зі змісту ст. 284 КУпАП вбачається, що одним з можливих наслідків розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення є притягнення особи до адміністративної відповідальності шляхом винесення постанови про накладення адміністративного стягнення.

При цьому суд звертає увагу, що винесення постанови про накладення адміністративного стягнення є одним з найсуворіших наслідків вирішення справи про адміністративне правопорушення, оскільки внаслідок накладення стягнення особа зазнає негативних наслідків особистого, майнового чи організаційного характеру, що безумовно призводить до втручання у сферу її особистих прав, свобод та законних інтересів. Внаслідок цього рішення суду про притягнення особи до адміністративної відповідальності має бути достатнім чином обґрунтованим для забезпечення правомірності та пропорційності втручання у сферу особистих прав особи, якого вона зазнає внаслідок накладення на неї стягнення.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності може бути правомірним результатом розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення, якщо судом у встановленому законодавством порядку шляхом дослідження належних, допустимих, достовірних, достатніх доказів буде встановлено факт вчинення діяння, що відповідно до чинного законодавства містить ознаки складу адміністративного правопорушення, а також вину особи у вчиненні такого діяння.

Відповідно до вимог п. 2.9 «а» ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

З метою встановлення факту перебування водія у стані алкогольного сп`яніння у п. 2.5 ПДР України зазначається, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За порушення вищезазначених вимог ПДР України ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

З аналізу диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП вбачається, що об`єктивна сторона такого адміністративного правопорушення містить діяння, яке, зокрема, полягає у відмові від проходження у встановленому законодавством порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння. На додаток до цього склад зазначеного адміністративного правопорушення передбачає наявність спеціального суб`єкта особи, яка керує транспортним засобом. Тобто, відмова від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння має бути зроблена особою, яка керує транспортним засобом.

При цьому у п. 27 ППВСУ «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 року № 14 зазначається, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Враховуючи вищезазначені вимоги повного та всебічного дослідження обставин, фактів вчинення адміністративного правопорушення, то суд доходить до висновку, що матеріали справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, повинні містити належні, допустимі, достовірні та достатні докази факту керування особою транспортним засобом, тобто виконання нею функцій водія під час руху такого засобу. Такий факт встановлюється на основі будь-яких відомостей, які відповідно до чинного законодавства можуть вважатися доказами.

Одночасно з цим відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП особа, яка здійснює керування транспортним засобом, відмовляється від проходження у встановленому законодавством порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння. Тобто поруч з керуванням транспортним засобом повинен бути доведений факт, що особа, яка керувала транспортним засобом, відмовилася від проходження у встановленому законодавством порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння. Порядок проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння визначається у ст. 266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2015 року № 1452/735 (далі по тексту Інструкція № 1452/735), а також у Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду від 17.12.2008 № 1103 (далі по тексту Порядок № 1103).

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, можливо лише за умови, якщо судом під час судового розгляду на основі належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів буде встановлено, що особа, яка здійснювала керування транспортним засобом, відмовилася від проходження у встановленому законодавством порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Щодо керування ОСОБА_1 транспортним засобом суд вважає за необхідне зазначити наступне.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 017741 від 16.12.2023 року слідує, що складовою частиною інкримінованого ОСОБА_1 обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є факт здійснення ним 16.12.2023 року об 11 год. 30 хв. у с. Демидів Київської області керування автомобілем Volkswagen, державний номерний знак НОМЕР_1 .

У своїх письмових поясненнях (а.с. 37-39) ОСОБА_1 прямо, безумовно та беззаперечно підтвердив факт керування автомобілем Volkswagen, державний номерний знак НОМЕР_1 , зазначивши, що 16.12.2023 року об 11 год. 00 хв. їхав у напрямку смт. Іванків Київської області разом зі своїм сином до бабусі, щоб відвезти продукти харчування. У процесі здійснення керування, як зазначається у письмових поясненнях, в с. Демидів Київської області автомобіль Volkswagen, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції. На вимогу працівників поліції ОСОБА_1 зупинив транспортний засіб, надав документи для перевірки. У своїх же поясненнях ОСОБА_1 підтвердив, що на вимогу працівників поліції не зміг надати водійське посвідчення, оскільки відповідний документ був відсутній при ньому, а в мобільному додатку Дія не зміг загрузитися.

Захисник Войнаренко О.С., не заперечуючи обставин і фактів, зазначених у письмових поясненнях ОСОБА_1 , у судовому засіданні висловила заперечення проти доведеності факту керування транспортним засобом, оскільки наявні у матеріалах справи документи та відеозаписи не дають можливості зробити висновок, що ОСОБА_1 у зазначені в протоколі час та місці здійснював керування автомобілем Volkswagen, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Опитаний у судовому засіданні працівник поліції ОСОБА_6 підтвердив, що 16.12.2023 року близько об 11 год. 00 хв. у с. Демидів Київської області під час виконання службових обов`язків за порушення вимог ПДР України було зупинено автомобіль Volkswagen, державний номерний знак НОМЕР_1 . Всередині автомобіля, за кермом, знаходився чоловік, яким, як потім було встановлено, є ОСОБА_1 , а також дитина. Вказані обставини підтверджуються також і письмовими поясненнями працівника поліції ОСОБА_7 , який, як встановлено у судовому засіданні, безпосередньо зупиняв автомобіль Volkswagen, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 .

Позиція ОСОБА_1 , зазначені ним обставини та факти, повністю збігаються, узгоджуються з позицією та зазначеними працівниками поліції обставинами та фактами, що мали місце 16.12.2023 року.

Таким чином, фактично учасники судового провадження у судовому засіданні не заперечували факту здійснення ОСОБА_1 керування автомобілем Volkswagen, державний номерний знак НОМЕР_1 .

У матеріалах справи наявний DVD-R диск (а.с. 12), на якому містяться три файли з відеозаписами: «VID25F-00-0010» тривалістю 05 хв. 00 сек., «VID26F-00-0011» тривалістю 05 хв. 00 сек., «VID25F-00-0012» тривалістю 04 хв. 17 сек. Вказані відеозаписи зроблені на нагрудну камеру працівника поліції, обставини та факти, зафіксовані на відеозаписах, за датою, часом та місцем узгоджуються з тими, що розглядаються в межах даної справи. Самі відеозаписи розпочинаються з моменту вимоги працівників поліції щодо проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння і утворюють логічну, послідовну та безперервну картину подій, що мали місце після приїзду ОСОБА_1 до Вишгородського РУП ГУНП в Київській області разом з працівниками поліції для подальшої передачі працівникам ІНФОРМАЦІЯ_3 .

При дослідженні, зокрема, першого відеозапису судом встановлено, протягом всього часу працівники поліції звертаються до ОСОБА_1 як до водія транспортного засобу, повідомляють йому про необхідність проходження огляду на стан сп`яніння саме в якості водія транспортного засобу, зазначають про допущення ним порушення ПДР України, у зв`язку з чим було здійснено зупинку транспортного засобу. На запитання працівників поліції ОСОБА_1 добровільно, безумовно, беззаперечно, без жодного тиску, примусу, погроз надає ствердні відповіді, підтверджує факт керування автомобілем, факт зупинки, а також факт відсутності при собі водійського посвідчення. Крім того, у своїх поясненнях ОСОБА_1 підтверджує, що дійсно керував автомобілем, зазначаючи, що їхав до бабусі відвезти продукти.

У подальшому у присутності двох свідків на запитання працівників поліції ОСОБА_1 без жодного тиску, примусу, погроз добровільно та безумовно підтверджує факт керування автомобілем Volkswagen, державний номерний знак НОМЕР_1 , зазначаючи, що їхав з м. Києва до с. Зимовичі Київської області.

Обставини, зафіксовані на відеозаписах, повністю узгоджуються з обставинами, про які зазначає ОСОБА_1 у своїх письмових поясненнях, а також з обставинами, повідомленими працівником поліції у судовому засіданні.

Таким чином, поведінка ОСОБА_1 та його відповіді на запитання працівників поліції, що зафіксовані на відеозаписі з їх нагрудної камери, свідчать про повне, безумовне та беззаперечне визнання ним факту щодо здійснення керування транспортним засобом Volkswagen, державний номерний знак НОМЕР_1 , 16.12.2023 року як безпосередньо у с. Демидів Київської області до моменту зупинки транспортного засобу працівниками поліції, так і після зупинки автомобіля до моменту приїзду до будівлі Вишгородського РУП ГУНП в Київській області, куди ОСОБА_1 прослідував на власному транспортному засобі. Будь-яких обставин чи подій, які б могли впливати на добровільність заяв та відповідей ОСОБА_1 , його загальну поведінку, на відеозаписі не встановлено.

Суд погоджується з доводами сторони захисту, що долучений до матеріалів справи відеозапис з нагрудної камери працівників поліції, є неповним. З метою отримання повного відеозапису відповідним запитом (зокрема, від 04.01.2024 року № 363/7282/23/187/2024) судом було витребувано у Вишгородського РУП ГУНП в Київській області весь наявний та повний відеозапис, що здійснювався працівниками поліції за фактом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. У відповідь на вказаний запит надано лист від 31.01.2024 року № 180вх, до якого долучено диск (а.с. 41), на якому, як встановлено в судовому засіданні, міститься лише один файл з відеозаписом, що за змістом зафіксованих подій та часом повністю відповідає відеозапису «VID25F-00-0010» тривалістю 05 хв. 00 сек., який міститься на диску, що був долучений з самого початку (а.с. 12).

У п. 5 Розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису від 18.12.2018 року № 1026 зазначається, що включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Разом з тим, у п. 1 Розділу 1 цієї ж Інструкції встановлено, що ця Інструкція регулює застосування органами, підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції автоматичної фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, доступ до відеозаписів працівників поліції та інших осіб, порядок зберігання, видачу та приймання технічних приладів і технічних засобів, а також зберігання, видалення та використання інформації, отриманої з цих приладів.

З наведеного слідує, що положення вказаної Інструкції не мають жодного відношення до процесу доказування в межах провадження у справах про адміністративне правопорушення, зокрема, не визначає ані порядок отримання доказів, ані їх види, характер, ані процесуальне джерело отримання, а лише визначає нормативно-технічні особливості використання працівниками поліції технічних пристроїв, за допомогою яких можуть бути отримані докази, що відповідно до ст. 251 КУпАП використовуються в межах провадження у справах про адміністративні правопорушення. Тим більше ані приписи Інструкції, ані приписи КУпАП не містять вказівки на те, що Інструкція № 1026 своїм нормативним регулюванням також стосується порядку провадження у справах про адміністративні правопорушення.

У свою чергу положення ст. 251 КУпАП не забороняють і не обмежують суд, як орган влади, уповноважений у даному випадку досліджувати та оцінювати надані докази, покладати в основу судового рішення неповні, короткі відеозаписи. Навпроти, положення чинного законодавства визначають доказом, зокрема, всі ті відеозаписи, які містять у собі інформацію, що підлягає встановленню в межах справи.

Тому неповнота відеозапису з нагрудної камери працівників поліції може свідчити про порушення ними вимог Інструкції № 1026 та бути підставою для підняття питання щодо дисциплінарної відповідальності, однак не свідчить про те, що даний відеозапис не може бути використаний як доказ в межах справи, якщо на ньому зафіксовані відомості, обставини та факти, що мають значення для цієї справи. Тим більше вказані обставини не свідчать про те, що відеозапис отриманий з порушенням встановленого законодавством порядку з неналежного джерела, неналежним суб`єктом тощо.

Крім того, неповнота відеозапису не стала перешкодою для сторони захисту в ідентифікації обставин та фактів, зафіксованих на ньому, та підтвердженні належності цього відеозапису до обставин даної справи.

Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що наданий суду відеозапис з нагрудної камери працівників поліції, на якому ОСОБА_1 своєю поведінкою, заявами та відповідями на запитання працівників поліції підтверджує факт керування транспортними засобами, є належним та допустимим доказом, який доводить факт здійснення ним керування автомобілем.

Судом також встановлено, що 16.12.2023 року відносно ОСОБА_1 працівниками поліції також було винесено постанову серії ББА № 551904 від 16.12.2023 року (а.с. 6) за фактом вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, а саме за фактом того, що 16.12.2023 року об 11 год. 30 хв. у с. Демидів Київської області ОСОБА_1 здійснював керування автомобілем Volkswagen, державний номерний знак НОМЕР_1 , не маючи при собі водійського посвідчення.

У письмових поясненнях ОСОБА_1 , з пояснень учасників судового провадження, наданих у судовому засіданні, судом встановлено та підтверджено факт винесення вказаної постанови. Факт винесення постанови підтверджується також і відеозаписами з нагрудної камери працівників поліції, на яких сам ОСОБА_1 також підтверджує факт відсутності у нього при собі водійського посвідчення.

Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 222 КУпАП представники органів Національної поліції є уповноваженими суб`єктами розгляду і вирішення певних видів справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені ч. 1 ст. 126 КУпАП. За результатами розгляду даної категорії справ працівниками поліції відповідно до ст. 284 КУпАП може бути винесена постанова про накладення адміністративного стягнення. Вказана постанова відповідно до ст. 291 КУпАП набирає законної сили у встановленому законодавством порядку, після чого підлягає примусовому виконанню.

Однак з набранням постановою працівника поліції законної сили пов`язується не тільки факт її примусового виконання, але і набуття нею ознак виключності, неоскаржуваності, преюдиційності. Тому обставини та факти вчиненого правопорушення як такі, що встановлені та зазначені у постанові працівника поліції, не можуть бути проігноровані, оспорені чи заперечені, якщо вони вже встановлені постановою, що набрала законної сили. Вказані положення стосуються і органів публічної влади.

Тому для суду обставини та факти, визначені у постанові серії ББА № 551904 від 16.12.2023 року, винесеної відносно ОСОБА_1 за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, так само є обов`язковими, підлягають врахуванню та не можуть бути оспорені.

З урахуванням вищевикладеного суд вважає доведеним факт здійснення ОСОБА_1 16.12.2023 року об 11 год. 30 хв. у с. Демидів Київської області керування автомобілем Volkswagen, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Щодо відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п. 2 Розділу І Інструкції № 1452/735 встановлено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

У свою чергу у п. 3 цього ж розділу цієї ж Інструкції зазначається, що ознаками алкогольного сп`яніння є запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Відповідно до п. 6, 7 Розділу І Інструкції № 1452/735 огляд на стан сп`яніння проводиться:

поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби);

лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).

Конкретний порядок проведення поліцейським огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціального технічного засобу визначається у Розділі ІІ Інструкції № 1452/735.

Таким чином суд приходить до висновку, що чинним законодавством передбачено конкретний порядок проведення огляду водія на стан сп`яніння, що у свою чергу передбачає конкретний алгоритм дій працівників поліції у разі встановлення наявності у водія транспортного засобу передбачених чинним законодавством ознак сп`яніння. Вказаний алгоритм передбачає першочергове проведення огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу працівниками поліції за допомогою спеціального технічного засобу, а вже у разі незгоди особи на проходження такого огляду чи висловлення нею заперечень щодо результатів проведеного на місці зупинки автомобіля огляду, то огляд на стан сп`яніння проводиться у спеціальному медичному закладі, направлення та доставлення до якого водія забезпечується працівниками поліції.

У той же час чинне законодавство в залежності від виду стану сп`яніння (наркотичне, алкогольне), наявність у водія ознак якого встановлено працівниками поліції, передбачає диференційований алгоритм дій працівників поліції.

Так, у п. 12 Розділу ІІ Інструкції № 1452/735 встановлюється, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Отже, у разі встановлення працівниками поліції наявності у водія транспортного засобу передбачених чинним законодавством ознак стану наркотичного сп`яніння, то огляд такого водія на стан наркотичного сп`яніння одразу та безпосередньо проводиться у спеціальному медичному закладі, якому надано право на проведення огляду водіїв на стан сп`яніння. Проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння працівниками поліції на місці зупинки транспортного засобу чинне законодавство не передбачає.

У свою чергу конкретний порядок огляду водіїв на стан наркотичного сп`яніння визначається у Розділі ІІІ Інструкції № 1452/735.

Суд звертає увагу, що проведення огляду водіїв на стан сп`яніння є повноваженням працівників поліції, що реалізується ними в межах суб`єктивного сприйняття наявності у водія транспортного засобу тих чи інших ознак сп`яніння, які передбачені чинним законодавством. У зв`язку з цим суд позбавлений можливості перевірити доводи сторони захисту щодо наявності підстав у працівників поліції для проведення огляду ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння, оскільки такі підстави визначаються працівниками поліції та з урахуванням власного суб`єктивного сприйняття наявності у водія транспортного засобу певних ознак сп`яніння, що визначені законодавством.

З матеріалів справи, пояснень учасників судового провадження судом встановлено, що підставою для проведення огляду ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння було виявлення у нього ознак наркотичного сп`яніння у виді відсутності реакції зіниць очей, порушення координації рухів та мовлення. Вказані ознаки передбачені Інструкцією № 1452/735 як ознаки наркотичного сп`яніння, у зв`язку з чим виявлення їх працівником поліції у водія транспортного засобу дає достатні підстави для вимоги щодо проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.

У зв`язку з цим суд приходить до висновку про наявність у працівників поліції підстав для проведення огляду ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння.

Оскільки проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння передбачає його проходження лише в закладі охорони здоров`я, то суд не приймає доводи сторони захисту щодо того, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу. Проведення працівниками поліції огляду водія на стан наркотичного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу чинне законодавство не передбачає, на відміну від огляду на стан алкогольного сп`яніння.

З відеозаписів (DVD-R диск (а.с. 12), на якому містяться три файли з відеозаписами: «VID25F-00-0010» тривалістю 05 хв. 00 сек., «VID26F-00-0011» тривалістю 05 хв. 00 сек., «VID25F-00-0012») з нагрудної камери працівників поліції слідує, що на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння ОСОБА_1 відмовляється, зазначаючи про те, що він очікує працівників військкомату. У подальшому у присутності двох свідків на повторну вимогу працівників поліції пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння ОСОБА_1 повторно відмовляється прослідувати до медичного закладу для проходження відповідного огляду. На додаток до цього працівниками поліції роз`яснюється, що водій транспортного засобу зобов`язаний на вимогу працівників поліції пройти у встановленому законодавством порядку огляд на стан наркотичного сп`яніння, а відмова від виконання такої вимоги тягне за собою складання протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП.

Крім того, з першого відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 , знаходячись всередині службового автомобіля працівників поліції, після першої відмови на вимогу пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, уточнює з приводу того, що у подальшому складений протокол надійде на судовий розгляд до суду, на що працівником поліції надається відповідне підтвердження. Після цього ОСОБА_1 засвідчує усвідомленість про відповідальність, за вчинені ним дії.

Таким чином, не зважаючи на роз`яснення працівників поліції про порядок огляду та відповідальність за відмову від його проходження, не зважаючи на власну обізнаність щодо відповідальності за вчинені дії, ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, що безпосередньо та чітко вбачається з відеозаписів з нагрудної камери працівників поліції.

У письмових поясненнях ОСОБА_1 також не заперечував факту відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. У судовому засіданні його захисник також фактично підтвердила, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. Однак відмову ОСОБА_1 щодо проходження огляду на стан сп`яніння стороною захисту було мотивовано тим, що ОСОБА_1 очікував працівників військкомату і з метою уникнення оцінки його дій як ухилення від мобілізації, не хотів покидати місце, де його мали передати працівникам ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У той же час суд критично оцінює вказані доводи, оскільки зазначені обставини не звільняють ОСОБА_1 , як водія транспортного засобу, від виконання вимог п. 2.5 ПДР України та обов`язку проходження огляду на стан сп`яніння. Тим більше суду не зрозуміло, як правомірна поведінка ОСОБА_1 щодо проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння на вимогу працівників поліції, супроводження його працівниками поліції до закладу охорони здоров`я та доставлення назад, при тому, що саме працівники поліції зобов`язалися передати ОСОБА_1 працівникам військкомату, могла бути сприйнята останніми як протиправна та ухилення від мобілізації.

Відповідно до п. 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду від 17.12.2008 року № 1103 - у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Таким чином, у разі відмови водія від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння алгоритм дій працівників поліції зводиться до фіксації такої відмови з зазначенням ознак сп`яніння у протоколі. У такому випадку складання акту огляду та направлення на огляд не є обов`язковим, однак може використовуватися працівниками поліції в якості до додаткового засобу фіксації відмови водія.

У той же час, оскільки відмова ОСОБА_1 чітко вбачається з наявних матеріалів справи, у кінцевому підсумку не заперечувалася учасниками судового провадження, то суд не вважає за доцільне досліджувати доводи сторони захисту щодо недоліків акту огляду та направлення на огляд водія транспортного засобу, які не були обов`язковими для складання у даному випадку працівниками поліції, та які фіксують обставини і факти, що безспірно вбачаються та підтверджуються з інших матеріалів справи.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає доведеним факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч.2 ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

У Постанові ККС ВС від 21.02.2018 року у справі № 701/613/16-к було зроблено висновок, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Суд звертає увагу, що відомості у протоколі про адміністративне правопорушення щодо того, що ОСОБА_1 здійснював керування автомобілем та відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, є за своєю сутністю висуненням обвинувачення, що здійснюється органом (посадовою особою), уповноваженою на складення протоколу про адміністративне правопорушення. Тому таке обвинувачення поза розумним сумнівом має бути підтверджено або спростовано у судовому засіданні шляхом дослідження всіх наданих належних, допустимих та достовірних доказів. При цьому доведення цього факту поза розумним сумнівом буде означати можливість для суду зробити категоричний висновок, що версія, зазначена в обвинуваченні, є єдиною розумною версією, яка виключає будь-які обґрунтовані сумніви.

За результатами розгляду справи та дослідження матеріалів справи суд вважає інкриміноване обвинувачення обґрунтованим, розумним, послідовним, таким, що логічно узгоджується зі встановленими обставинами та фактами, а також таким, що безумовно та беззаперечно підтверджується наданою сукупністю належних, достовірних, допустимих доказів, які виключають будь-який обґрунтований сумнів та інші версії розвитку подій, логічно пояснюють висунуте обвинувачення.

У кінцевому підсумку вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується наступними доказами:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 017741 від 16.12.2023 року, складений у присутності ОСОБА_1 та особисто ним підписаний; зауважень та заперечень щодо протоколу та відомостей, викладених у ньому, не виявлено;

- постановою про накладення адміністративного стягнення серії ББА № 551904 від 16.12.2023 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, а саме за фактом здійснення 16.12.2023 року об 11 год. 30 хв. у с. Демидів Київської області керування автомобілем Volkswagen, державний номерний знак НОМЕР_1 , не маючи при собі водійського посвідчення;

- наявними у матеріалах справи відеозаписами, що записані у файл на диск (а.с. 12), в яких судом встановлено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, факт відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння;

- письмовими поясненнями ОСОБА_1 (а.с. 37-39), в яких він підтвердив факт керування автомобілем, відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння;

- відомостями з Єдиної бази МВС, з яких вбачається наявність в ОСОБА_1 права керування транспортними засобами.

Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати у справі О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства від 29.06.2007 зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

За таких обставин, на підставі вищевикладених норм закону, суд вважає докази, що містяться в матеріалах справи, належними і допустимим та такими, що доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП відмова ОСОБА_1 , як особи, яка керує транспортним засобом, від проходження у встановленому законодавством порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 та ч. 1 ст. 34 КУпАП обставин, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, судом не встановлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 та ч. 1 ст. 35 КУпАП обставин, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, судом не встановлено.

Відповідно до ст.ст. 23, 33 КУпАП при призначенні стягнення суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника та обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність і вважає, що оскільки адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, стягнення слід призначити у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 1 (один) рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 40-1 КУпАП у разі винесення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з особи, на яку накладено таке стягнення, на користь держави стягується судовий збір, розмір якого відповідно до ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» становить 0,2 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Внаслідок цього, з урахуванням того, що справа про адміністративне правопорушення надійшла до суду у 2023 році, з ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 536 грн. 80 коп.

Керуючись ст. ст. 23, 33, 34, 35, 130, 279, 280, 283, 284, 285 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Вишгородський районний суд Київської області на протязі десяти днів.

Суддя О.В. Рукас