Номер провадження: 33/813/353/24
Номер справи місцевого суду: 522/6920/23
Головуючий у першій інстанції Іванов В. В.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2024 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду судової палати у цивільних справах Лозко Ю.П.,

за участю секретаря судового засідання Пересипка Д.В., захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Рясного Владислава Денисовича

розглянувши апеляційну скаргу захисника Морозова Вадима Юрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1

на постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2023 року

встановив:

Постановою судді Приморського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2023 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Вирішено питання щодо судового збору.

Судом першої інстанції встановлено, що 20 березня 2023 року о 17 год. 20 хв., громадянин ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Opel Frontera» н.з. НОМЕР_1 в м. Одесі по вул. Армійській, 7 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора Drager та в медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, за кваліфікуючими ознаками: відмова водія на вимогу працівника поліції пройти у встановленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння.

В апеляційній скарзі захисник Морозов В.Ю. просить скасувати постанову Приморського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2023 року та прийняти нову, якою закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відносно ОСОБА_1 правоохоронці здійснювали психологічний тиск, унаслідок чого його було дискредитовано та складено протокол про адміністративне правопорушення. Матеріали справи не містять належного відеодоказу ознак алкогольного сп`яніння, які надали б можливість зробити висновок того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. Поведінка ОСОБА_1 була цілком адекватною та такою, що відповідала обстановці. Посилається також і на те, що на відеозаписі, наданому правоохоронцями, не вбачається причини зупинки та факту керування транспортним засобом, а відтак, відсутні докази, які б доводили факт керування ним транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Судом залишено поза увагою ту обставину, що поліцейські під час складення протоколу не роз`яснили ОСОБА_1 права та порядок проходження освідування на стан алкогольного сп`яніння. Окрім того, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та проходження огляду на стан сп`яніння, правоохоронці не залучили свідків. Під час складення матеріалів справи, правоохоронцями, на думку апелянта, допущено ряд порушень, зокрема поліцейські:

-не роз`яснили причину зупинки;

-не відсторонили ОСОБА_1 від керування транспортним засобом та не доставили його до медичного закладу з метою проходження тесту на стан алкогольного сп`яніння;

-не зазначили у протоколі про адміністративне правопорушення відомості про модель, серію і номер засобу відеофіксації, при цьому захисник посилається на правові позиції Верховного Суду викладені у постанові від 17 липня 2019 року у справі №295/3099/17; від 13 лютого 2020 року у справі №524/9716/16-а;

-не долучили до матеріалів справи повний фрагмет відеозапису з нагрудних відеореєстраторів;

-не долучили до матеріалів справи довідку про те, що ОСОБА_1 отримував посвідчення водія;

-не склали у письмовій формі направлення на медичний огляд у закладі охорони здоров`я;

-не вилучали в нього посвідчення водія та не надавали тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом.

В судовому засіданні захисник Рясний В.Д. підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився.

Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

З огляду на наведене, та зважаючи на положення статті 268 КУпАП, які не містять імперативної заборони щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, апеляційний суд, врахувавши фактичні обставини справи, вважає за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 .

Вислухавши захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Рясного В.Д. за доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до положень ч.7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Із тексту апеляційної скарги убачається, що апелянтом не заперечується та обставина, що складення протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 фіксувалися правоохоронцями за допомогою технічного засобу фіксації, а тому з огляду на приписи ч.7 ст. 294 КУпАП, ці обставини апеляційним судом не переглядаються.

Переглядаючи справу про адміністративне правопорушення в межах доводів викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд враховує таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Ознаками об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення є: по-перше, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; по-друге, передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів; по-третє відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Ознаками об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення є: по-перше, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; по-друге, передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів; по-третє відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Апеляційний суд зважає на усталену практику ЄСПЛ, який зазначив, що: «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобіля мита їздити на них,тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі» (Рішення Європейського суду з правлю дини по справі "О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства"("O'Halloran and Francis v. the United Kingdom") від 29 червня 2007 року).

Згідно з п.2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення (ч.2 ст. 266 КУпАП).

У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я (ч.3 ст. 266 КУпАП).

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним (ч.5 ст. 266 КУпАП).

Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (ч.6 ст. 266 КУпАП).

Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затверджено Постановою КМУ від 17.12.2008 року №1103 (далі Порядок).

Пунктом 6 Порядку передбачено, що водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

Згідно із пунктом 8 Порядку у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Наведені вище приписи законодавства при складенні протоколу про адміністративне правопорушення правоохоронцями були дотримані.

Поняття доказів та джерела їх отримання, визначені ст. 251 КУпАП, зокрема, до таких джерел законодавець відносить протокол про адміністративне правопорушення, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, відеозапис, інші документи.

Приймаючи постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, суд в основу оскаржуваного рішення поклав відомості, зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №428911 від 20 березня 2023 року, акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стан алкогольного сп`яніння та відеозаписі, долученому до матеріалів справи.

Вимоги до змісту протоколу, встановлені ст. 256 КУпАП, і ці приписи закону щодо належності оформлення документа, поліцейськими дотримано.

Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №428911 від 20 березня 2023 року, правоохоронцями зафіксовано, що: «20 березня 2023 року в м. Одеса, вул. Армійська,7, ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Opel Frontera» н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, поведінка, що не відповідає обстановці; від проходження огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та у спеціалізованому медичному закладі водій відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена за

ч.1 ст. 130 КУпАП».

У графі до протоколу додаються зазначено: «акт огляду, направлення на огляд, відеозапис з нагрудного відеореєстратора №470942».

Як убачається з матеріалів справи, вказаний вище документ, а саме направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стан алкогольного сп`яніння, долучений поліцейськими до матеріалів справи.

Також правоохоронцями до суду надано довідку, датовану 27 березня 2023 року, видану згідно інформаційного порталу Національної поліції згідно якої ОСОБА_1 протягом року до відповідальності за ст. 130 КУпАП не притягувався, отримав 06 березня 2008 року посвідчення водія серії НОМЕР_2 .

Наведене вище спростовує твердження апелянта про те, що правоохоронці не складали у письмовій формі направлення на медичний огляд у закладі охорони здоров`я та не долучали до матеріалів справи довідку про те, що ОСОБА_1 отримував посвідчення водія.

Доводи апеляційної скарги про те, що зміст протоколу про адміністративне правопорушення не містить відомостей щодо моделі, серії і номеру засобу відеофіксації, апеляційний суд відхиляє, оскільки вимоги щодо змісту протоколу, регламентовані ст. 256 КУпАП, яка не містить вказівки імперативного обов`язку правоохоронців щодо зазначення у протоколі про адміністративне правопорушення інформації, вказаної апелянтом.

Посилання апелянта на правовий висновок Верховного Суду, сформований за результатами розгляду справи №295/3099/17, № №524/9716/16-а за правилами КАСУ, апеляційний суд вважає недоречним, оскільки під час апеляційного перегляду справи суд у якості основного джерела регулювання суспільних правовідносин застосовує положення КУпАП, з огляду на приписи ст. 2 КУпАП.

Вказуючи на необхідність врахування правового висновку касаційного суду, апелянт не врахував, що у зазначеній ним постанові від 17 липня 2019 року у справі №295/3099/17 та від 13 лютого 2020 року у справі №524/9716/16-а предметом касаційного перегляду була саме постанова про адміністративне правопорушення, винесена працівниками поліції за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, у порядку регламентованому ст. 283 КУпАП.

Отже предметом перегляду суду касаційної інстанції було процесуальне рішення, винесене у формі постанови, а не протоколу про адміністративне правопорушення, що має місце у даному випадку, під час перегляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 в апеляційному порядку, регламентованому нормами КУпАП.

З відеозапису, долученого правоохоронцями до матеріалів справи убачається, що поліцейським за допомогою засобів відеозапису зафіксовано, як після зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 правоохоронцями у останнього виявлено ознаки алкогольного сп`яніння. Відповідаючи на запитання поліцейського на предмет вживання алкогольних напоїв, ОСОБА_1 підтвердив, що вживав алкоголь у зв`язку з чим на адресу водія висловлено вимогу пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, як на місці зупинки за допомогою спеціального технічного засобу алкотестеру «Драгер», так і у закладі охорони здоров`я на що ОСОБА_1 неодноразово відмовився. При цьому водієві було роз`яснено, що у разі відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Аргументи захисника про те, що матеріали справи не містять належного відеодоказу наявності у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, які надали б можливість зробити висновок того, що він керував транспортним засобом в стані сп`яніння, а також не зафіксовано сам факт керування автомобілем, апеляційний суд відхиляє, оскільки ці твердження цілком спростовуються відеозаписом, на якому зафіксовано ту обставину, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом до моменту його зупинки правоохоронцями, на запитання останніх щодо факту вживання алкогольних напоїв, водій підтвердив цю обставину, вказавши про те, що вживав алкоголь.

Установивши та зафіксувавши, що після зупинки транспортного засобу у водія автомобіля були наявні ознаки алкогольного сп`яніння та на вимогу правоохоронців усупереч приписам п. 2.5 ПДР він відмовився проходити огляд, як на місці зупинки за допомогою спеціального технічного засобу алкотестера «Драгер», так і у закладі охорони здоров`я, поліцейськими підставно складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Також з відеозапису убачається, що у ході спілкування з водієм, поліцейським було повідомлено, що причиною зупинки автомобіля слугував підозрілий характер руху транспортного засобу.

Доводи апелянта про те, що правоохоронці не повідомили про причину зупинки транспортного засобу, що є незаконним, апеляційний суд відхиляє, з огляду на таке.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, у таких випадках: якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення; якщо особа перебуває на території чи об`єкті із спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю. (п. 2,3 ч. 1, ст. 32 Закону України "Про Національну поліцію").

Відповідно до п. 5 Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2021 р. N 1456, право на проведення перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян надано відповідним уповноваженим особам Національної поліції, СБУ, Національної гвардії, Держприкордонслужби, ДМС, Держмитслужби та Збройних Сил, які визначені в наказі коменданта.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 35 КУпАП поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року N 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року N 2102-IX, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому продовжено і діє на даний час.

Згідно з п. 5 та 7 ч. 1 ст. 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: - запроваджувати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, комендантську годину (заборону перебування у певний період доби на вулицях та в інших громадських місцях без спеціально виданих перепусток і посвідчень), а також встановлювати спеціальний режим світломаскування; - перевіряти у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, документи у осіб, а в разі потреби проводити огляд речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян, за винятком обмежень, встановлених Конституцією України.

Апеляційний суд вважає, що працівники поліції діяли в межах повноважень та у спосіб, встановлений Законом України "Про національну поліцію та Закону України "Про правовий режим воєнного стану", з дотриманням вимог "Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану", порушень працівниками поліції вимог чинного законодавства не встановлено.

Таким чином, зупинивши транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 у період дії правового режиму воєнного стану, зважаючи на підозрілий характер руху транспортного засобу та з метою перевірки документів, правоохоронці діяли у межах правового поля.

Сама по собі незгода водія із причинами зупинки транспортного засобу або не надання працівниками поліції доказів вчинення ним адміністративного правопорушення, не звільняє водія від обов`язку, на вимогу правоохоронців, пройти огляд на стан сп`яніння.

Крім того, апеляційний суд зауважує, що правомірність інших дій правоохоронців, окрім як дотримання процедури щодо складення щодо складення та оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення, у межах розгляду цієї справи не є предметом розгляду.

Посилання адвоката та те, що поліцейські не роз`яснили ОСОБА_1 порядок проходження освідування на стан алкогольного сп`яніння, апеляційний суд оцінює критично, оскільки з відеозапису убачається, що після виявлення у водія ознак алкогольного сп`яніння, на його адресу було висловлено вимогу виконати обов`язок з проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, як на місці зупинки за допомогою спеціального технічного засобу, так і у закладі охорони здоров`я, однак усупереч приписам п.2.5 ПДР, ОСОБА_1 відмовився виконати покладений на нього обов`язок, при цьому йому було роз`яснено, що у разі відмови від проходження огляду, відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

Твердження адвоката про те, що поліцейські не доставили ОСОБА_1 до медичного закладу з метою проходження ним огляду на стан алкогольного сп`яніння є безпідставними, оскільки на вимогу поліцейського пройти огляд у вказаний спосіб, ОСОБА_1 відмовився, тим самим нівелював на власний розсуд право пройти огляд у вказаний вище спосіб.

Посилання захисника на те, що під час складення протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 не було роз`яснено його права та обов`язки, визначені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП не можуть слугувати правовою підставою для задоволення апеляційних вимог та закриття провадження у справі з підстав відсутності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд враховує, що у межах розгляду цієї справи ОСОБА_1 реалізував право користуватися послугами захисників Морозова В.Ю., Рясного В.Д., про що свідчить договір про надання юридичних послуг від 27 вересня 2023 (а.с.79). А тому, сама по собі, зазначена апелянтом обставина, на переконання апеляційного суду, не завадила ОСОБА_1 реалізувати права, надані йому законом, у тому числі право на захист.

Стосовно посилань апелянта про те, що поліцейськими не було залучено свідків, апеляційний суд зауважує, що події за яких ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння зафіксовано поліцейськими за допомогою технічних засобів, які долучені до матеріалів цієї справи, як того вимагають приписи ч. 2 ст. 266 КУпАП, а тому сама по собі відсутність пояснення свідків, за умови наявності іншого джерела доказів, зокрема, відеозапису не впливає на обсяг наданої доказової бази, на підтвердження доведеності винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Щодо посилань адвоката на недопустимість та неналежність відеозапису, як доказу, що міститься в матеріалах справи, апеляційний суд зауважує про таке.

Статус доказів, перелік джерел, правила їх допустимості визначаються виключного національним законом. Конвенційне право та його тлумачення ЄСПЛ залишає правила допустимості доказів на розсуд держав, з поправкою на вимогу загальної справедливості судового провадження.

Національний припис закону ст. 251 КУпАП встановлює абсолютний характер джерел та змісту доказової інформації по справі "будь - які фактичні дані". Також, на відміну від правил кримінального провадження, КУпАП не містить критеріїв недопустимості доказів.

Посилання захисника про те, що поліцейські не долучили до справи повний фрагмент відеозапису апеляційний суд відхиляє, оскільки долучений до матеріалів справи відеозапис за своїм обсягом та повнотою відповідає критерію достатності для встановлення істини у справі, яким, зокрема, зафіксовано події, починаючи з моменту зупинки водія ОСОБА_1 під час керування ним транспортним засобом, висловлення поліцейськими на адресу водія вимоги щодо необхідності проходження ним огляду на стан алкогольного сп`яніння, відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.

Фактичні дані, що містяться на DVD-диску, апелянтом не спростовані, тому апеляційний суд погоджується з оцінкою доказів, котра надана судом першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції критично оцінює доводи апелянта про те, що його не було відсторонено від керування транспортним засобом, оскільки з відеозапису убачається, що ОСОБА_1 було відсторонено від керування автомобілем, після чого останній пересів у салоні автомобіля на місце пасажира (праворуч від водійського місця). З відеозапису убачається, що після того, як установивши, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, з метою не допущення в подальшому керування водієм транспортним засобом, поліцейські викликали на місце події інших військовослужбовців, яким і був переданий під керування транспортним засіб.

Щодо посилань захисника про те, що поліцейські не вилучали у ОСОБА_1 посвідчення водія та не надавали тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, апеляційний суд зазначає про таке.

Як убачається з матеріалів цієї справи, 20 березня 2023 року о 14.27 год., тобто до моменту складення протоколу про адміністративне правопорушення, відносно ОСОБА_1 іншим екіпажом патрульної поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №027164 за ч.1 ст. 130 КУпАП у зв`язку з порушенням водієм вимог п.2.9 ПДР і саме в межах цього провадження у водія було вилучено посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 06 березня 2008 року (а.с.6).

За таких обставин, під час складення протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №428911 від 20 березня 2023 року, у правоохоронців були відсутні правові підстави для вилучення у ОСОБА_1 посвідчення водія та надання тимчасового дозволу на керування транспортним засобом.

Твердження адвоката про те, що поліцейські відносно ОСОБА_1 здійснювали тиск, апеляційний суд оцінює критично, оскільки ці обставини спростовуються відеозаписом, який не містить фрагментів відеофіксації подій, які б свідчили про те, що правоохоронці чинили у будь-якій формі тиск (психологічний чи б то фізичний), чи б якось впливали на волевиявлення водія.

Матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 ініціював питання про проведення перевірки дій поліцейських на предмет законності, шляхом звернення до правоохоронних органів чи б то до суду.

Іншими доводами апеляційну скаргу захисник не обґрунтовує.

Отже апеляційним переглядом встановлено, що суддею відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Порушень судом першої інстанції норм КУпАП під час з`ясування обставин по справі апеляційним судом не встановлено.

За таких обставин, підстав для закриття справи не встановлено, і висновок судді про наявність в діях ОСОБА_1 , складу адміністративного правопорушення, передбаченого

ч. 1 ст.130 КУпАП є вірним.

Підсумовуючи наведене вище апеляційний суд вважає, що відсутні передбачені законом підстави для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження по справі за п. 1 ст.247 КУпАП, з мотивів наведених у скарзі.

Керуючись ст. 294 КУпАП

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Морозова Вадима Юрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.П. Лозко