ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/821/74/24 Справа № 705/6094/23 Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП Головуючий у І інстанції Гудзенко В. Л. Доповідач в апеляційній інстанції Люклянчук В. Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2024 року м. Черкаси

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справах Черкаського апеляційного суду Люклянчук В.Ф., розглянувши апеляційну скаргу захисника Швеця О.В. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19 грудня 2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком 1 рік.

Стягнуто судовий збір на користь держави у розмірі 536 грн. 80 коп.

ВСТАНОВИВ

З постанови судді вбачається, що ОСОБА_1 05 листопада 2023 року о 21 год. 22 хв. в м. Умань по вул. Н.Сотні, 37, керував автомобілем AUDI А6, д.н. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, почервоніння очей. Від огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, а також в медичному закладі у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати вищевказану постанову та прийняти нову постанову, якою провадження по справі закрити у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

У клопотанні про поновлення строку апеляційного оскарження посилався на те, що, копію постанови він отримав тільки 27 грудня 2023 року, після її виготовлення.

Не погоджується з позицією суду першої інстанції, котрий критично оцінив показання ОСОБА_1 , надані тим у судовому засіданні.

Переконаний, що суд першої інстанції припустився спрощеного підходу до розгляду цієї справи, неповно дослідив наявні у справі докази та не надав належної оцінки справедливим доводам захисту про невинуватість ОСОБА_1

Вказує, що протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №339616 не є доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, а є лише документом, яким працівник поліції як представник держави висуває обвинувачення особі. В рамках цього обвинувачення суд і повинен перевірити обставини та підтвердити їх належними та допустимими доказами.

Стверджує, що відомості внесені до протоколу не відповідають дійсності, а працівниками поліції при складанні даного протоколу допущено низку істотних порушень прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Вказує, що ввечері 05 листопада 2023 року ОСОБА_2 перебував у м. Умань вул. Небесної сотні. Через деякий час до цього місця під`їхали працівники поліції на службовому автомобілі і поцікавилися кому належить автомобіль «AUDI А6, д.н. реєстраційний № НОМЕР_1 . Коли він повідомив, що автомобіль належить йому, то працівники поліції почали звинувачувати його у керуванні автомобілем у стані алкогольного сп`яніння. На що він повідомив, що не керував автомобілем, не має посвідчення водія і не перебуває у стан, алкогольного сп`яніння. Приблизно через півгодини спілкування працівники поліції ввімкнули бодікамеру і демонстративно почали запитувати чи згоден він пройти огляд на стан сп`яніння. Але він сприйняв цю вимогу поліцейських як незаконну, тому відмовився. Пояснивши неодноразово, що він автомобілем не керував.

З цього приводу вказує, що відносно ОСОБА_1 не складено постанови за порушення ПДР України. Дії працівників поліції мають ознаки переслідування особи, що заборонено законом.

Зазначає, що суд не звернув уваги на те, що на записі з бодікамер не зафіксовано моменту зупинки автомобіля «AUDI А6» реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Ці обставини свідчать про порушення працівниками поліції приписів ст. 266 КУпАП та Інструкцією Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування піл впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом від 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі Інструкція № 1452/735), які регламентують порядок дій працівників поліції в такій ситуації.

Також перед початком провадження у справі, в порушення вимог ст.245, 268 КУпАП поліцейський ВРПП Уманського РУП ГУ НП в Черкаській області ст. сержант поліції Дібров О.М. не повідомив про початок провадження у справі, не роз`яснив ОСОБА_1 його права та не забезпечив дотримання цих прав.

Як наслідок цього порушення працівники поліції невірно сприйняли незгоду ОСОБА_2 із наявністю у нього ознак алкогольного сп`яніння та керування автомобілем, як відмову від проходження у встановленому порядку медичного огляду на стан сп`яніння.

Зауважує, що за принципом презумпції невинуватості, не ОСОБА_1 повинен доводити свою невинуватість, а працівники поліції після отримання пояснень особи, що той не керував автомобілем, повинні були зібрати належні та допустимі докази протилежного.

Заперечує наявність у ОСОБА_1 ознаки сп`яніння, зазначивши, що той вів себе адекватно, порушення мови та координації рухів не мав, візуальні ознаки алкогольного сп`яніння відсутні.

Вказує, що відеозапис із бодікамери поліцейського не відповідає вимогам п. 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису. затвердженої наказом МВС України №1026 від 18 грудня 2018 року (далі - Інструкція№1026).

На думку апелянта, надані працівниками поліції відеофайли «video_2023-11-06_10-31-40» та «video _2023-11-06_10-31-43» не можуть бути допустим доказом у цій справі, оскільки їх походження невідоме. Дані пристрою, який виконував ці відеозаписи не внесені до протоколу про адміністративне правопорушення. Згідно з логотипом на відео «70mаі» дане відео зняте на автомобільний відеореєстратор «70mаі Dash Cam», який відсутній у переліку Інструкції № 1026. Відтак у відповідності до приписів ст.40 Закону України «Про Національну поліцію» (далі Закон) не може використовуватися працівниками поліції.

Зауважує, що окремим доказом безпідставності складення щодо ОСОБА_1 протоколу за ст. 130 КУпАП є те, що після складання протоколу його не відстороняли від керування транспортним засобом, а після складання протоколу він поїхав на ньому до дому.

Приводить доводи щодо незаконного накладення стягнення на ОСОБА_1 у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами. Хоча в судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_1 не має посвідчення водія. Отже суд своєю постановою позбавив особу того, чим він не був наділений, що суперечить вимогам законодавства.

Апеляційна скарга на постанову судді подана після закінчення 10-ти денного строку на апеляційне оскарження, встановленого ч. 2 ст. 294 КУпАП. Однак клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження містить посилання на обставини, які є поважними, у зв`язку з чим вважаю за необхідне поновити строк апеляційного оскарження постанови судді.

Заслухавши ОСОБА_1 та його захисника Швеця О.В., які підтримали апеляційні вимоги та надали пояснення аналогічні їх змісту, перевіривши матеріали справи, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Даних вимог закону суддею було дотримано.

У відповідності до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

На підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суддя суду першої інстанції послався на фактичні дані, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 339616 від 05 листопада 2023 року.

Даний протокол відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, серед іншого в ньому зазначено суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

У відповідності до національного законодавства, протокол про адміністративне правопорушення, в силу положень статті 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді судом справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

З урахуванням правової позиції, викладеній в рішенні ЄСПЛ по справі «Карелін проти російської федерації» протокол про адміністративне правопорушення не може визнаватись автоматично недопустимим доказом, а підлягає оцінці із сукупністю з іншими доказами.

Зазначені у протоколі обставини підтверджуються відео з нагрудного відеореєстратора, а також відеореєстратора, що розташований в службовому транспортному засобі поліцейських, аналіз якому надано суддею міськрайонного суду, згідно з яким зафіксовано, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом AUDI А6, д.н. НОМЕР_1 та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, а також в медичному закладі у встановленому законом порядку.

Попри позицію захисника, зазначені відеозаписи судом першої інстанції визнані належними та допустимими доказами, оскільки згідно з приписами п.1 ч.1 ст. 40 Закону для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою виявлення та фіксування правопорушення.

Наведене не суперечить положенням Інструкції № 1026.

Також додані до протоколу про адміністративне правопорушення відеозаписи відповідають вимогам ст. 251 КУпАП, оскільки є показаннями технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Апеляційним переглядом встановлено, що суддею відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У матеріалах справи не має даних про відсторонення водія ОСОБА_1 від керування автомобілем. Утім це не впливають на висновок суду про наявність в діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Законодавство про адміністративне правопорушення не передбачає можливості оспорювання водієм встановлених уповноваженою особою ознак алкогольного сп`яніння. Внаслідок чого заперечення апелянтом таких ознак у ОСОБА_1 , як на окрему підставі для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, є невмотивованим.

Апеляційний суд відкидає доводи апелянта про порушення права на захист ОСОБА_1 , через не роз`яснення тому прав.

Слід зауважити, що у протоколі про адміністративне правопорушення наявні позначки про відмову ОСОБА_1 від підписання цього протоколу.

Апеляційний суд зауважує, що, в супереч доводам захисника, ст. 268 КУпАП не передбачає користування юридичною допомогою адвоката під час складання протоколу про адміністративне правопорушення. За вказаними нормами особа, що притягається до адміністративної відповідальності, при розгляді справи має право користування такою допомогою.

Разом з тим, при розгляді справи в суді першої та апеляційної інстанції приймали участь ОСОБА_1 та його захисник Швець О.В., котрі надавали відповідні доводи щодо заперечення винуватості особи та підстав для закриття справи, які були належним чином розглянуті судами.

За таких обставин апеляційній суд не вбачає порушення права на захист ОСОБА_1 , яке могло бути підставою для скасування судового рішення.

Щодо накладення на ОСОБА_1 додаткового стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік, апеляційний суд зауважує на такому.

Санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП встановлено відповідальність у виді накладення стягнення - штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Даний вид стягнення, що визначений законодавцем, як основний, так й додатковий є безальтернативним.

Суб`єкт адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є фізична осудна особа, яка досягла на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку і керує транспортним засобом, незалежно від того, чи має вона на це право. Отже додаткових вимог до суб`єкта, а саме наявність у нього права на керування транспортним засобом ст. 130 КУпАП не містить.

Частини 2 та 3 статті 30 КУпАП визначають, що позбавлення наданого даному громадянинові права керування транспортними засобами застосовується на строк до трьох років за грубе або повторне порушення порядку користування цим правом або на строк до десяти років за систематичне порушення порядку користування цим правом. Якщо особою, позбавленою права керування транспортним засобом, до закінчення строку дії такого стягнення вчинено нове адміністративне правопорушення, за яке застосовано стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом, до стягнення за вчинення нового адміністративного правопорушення приєднується невідбута частина стягнення. При цьому загальний строк позбавлення права керування транспортним засобом може перевищувати гранично допустимий строк, передбачений частиною другою цієї статті.

Отже частина 3 наведеної статті цього Кодексу передбачає можливість позбавляти особу права керування транспортними засобами, у тому випадку, коли особа вже позбавлена цього права.

Позбавляючи права керувати транспортними засобами навіть у випадках, коли особа на час вчинення адміністративного правопорушення офіційно не отримала посвідчення водія, однак здійснювала керування транспортним засобом, законодавець таким чином позбавляє особу можливості реалізації такого права у законний спосіб на певний строк у подальшому, що, в даному випадку, узгоджується з положеннями ст. 30 та ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд зауважує, що для досягнення визначеної в ст.23 КУпАП мети адміністративного стягнення: виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, накладення вказаного додаткового стягнення є необхідним.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що відсутні передбачені законом підстави для скасування постанови судді та закриття провадження по справі відповідно до вимог п. 1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу захисника Швеця О.В. в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, постанову судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19 грудня 2023 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.Ф. Люклянчук