Справа № 343/1639/23
Провадження № 33/4808/27/24
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Тураш В. А.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2024 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Долинського районного суду Івано-Франківської області від 06 жовтня 2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , працюючого в ПАТ «Укрнафта», українця, громадянина України,

визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених ч.1 ст.122-2 , ч.1 ст.130 КУпАП та у відповідності до вимог ст.36 КУпАП остаточно накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік,-

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 07.07.2023 о 17:33 год. в м.Долина по вул. Грушевського, керуючи транспортним засобом ЗАЗ TF698 К-L-I д.н.з. НОМЕР_1 , не виконав вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу, яку поліцейський здійснював шляхом увімкнення проблискового маячка синього і червоного кольору та спеціального звукового сигналу, чим порушив вимоги п.п.2.4, 8.9 б ПДР України.

Крім того, ОСОБА_1 , 07.07.2023 о 17:33 год. в м. Долина по вул. Грушевського, керував транспортним засобом ЗАЗ TF698 К-L-I д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: порушена координація рухів, різкий запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі відмовився , чим порушив вимоги п.п.2.5 ПДР України.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу , в якій вважає, що постанова суду винесена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, оскільки суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, внаслідок чого прийшов до безпідставного висновку про доведеність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення.

Звертає увагу на те, що при розгляді справи судом першої інстанції були порушені вимоги ст. 268 КУпАП, оскільки розгляд справи відбувся за його відсутності, внаслідок чого було порушено його право на захист. Звертає увагу на те, що він не мав можливості бути присутнім у суді першої інстанції, оскільки з 06.10.2023 по 10.10.2023 року перебував на лікуванні, що підтверджується медичним висновком № ХЕМ7-НВ6В-42АВ-8М26 від 10.10.2023 року.

Вказує на те, що винним себе не визнає, оскільки являється інвалідом ІІ групи та 07.07.2023 року, керуючи автомобілем марки «ЗАЗ», рухався по вул. Грушевського в м. Долина, не порушуючи Правил дорожнього руху. Стверджує, що бачив що за ним рухається службовий поліцейський автомобіль, який включив проблискові маяки, однак не зупинявся, так як йому стало погано у зв`язку з хворобою. Стверджує, що коли заїхав у двір будинку, то за ним заїхав автомобіль поліції. Зазначає, що один з поліцейських безпідставно запропонував йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці. Він не погодився на даний огляд, бо не довіряє поліцейським. Звертає увагу на те, що йому не було запропоновано проїхати в медзаклад і не роз`яснювалися його права. Також наголошує на тому, що при ньому акт огляду на стан алкогольного сп`яніння та направлення в медичний заклад не складалися.

Просив скасувати постанову судді, а провадження по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник адвокат Воробець Р.М. не з`явились, хоча в установленому законом порядку неодноразово повідомлялись про розгляд провадження.

Так, відповідне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 перебуває у Івано-Франківському апеляційному суді з 20.10.2023 року і вказана справа неодноразово призначалась до розгляду. Разом з тим, особа, яка притягається дол. адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник, жодного разу не з`явились в судове засідання суду апеляційної інстанції, що свідчить про те, що вони фактично відмовилась від використання свого права на участь у судовому засіданні.

Апеляційний суд враховує, що особа, яка притягається до відповідальності та її захисник самостійно відповідно до принципу диспозитивності, вирішують питання щодо участі в судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до національного законодавства та усталеній судовій практиці, судове провадження може здійснюватися у режимі відеоконференції під час трансляції з іншого приміщення, у тому числі яке знаходиться поза межами приміщення суду (дистанційне судове провадження), зокрема, у разі необхідності вжиття таких заходів для забезпечення оперативності судового провадження.

Разом з тим, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії ) При цьому, обвинувачений може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).

Апеляційний суд приймає до уваги, що в апеляційному порядку оскаржується рішення, яким ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні правопорушення і в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у зв`язку з чим участь цієї особи в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 може бути проведений без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а постанову судді залишити без змін з наступних підстав.

Так, Європейський суд неодноразово вказував на те, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника та оскаржити судові рішення.

Апеляційний суд також неодноразово звертав увагу на недосконалість КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року та вказував на необхідність здійснення правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.

Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. («Пономарьов проти України»)

Апеляційний суд вважає, що допущені судом першої інстанції порушення процесуального закону не можуть бути безумовною підставою для скасування судового рішення та ухвалення іншого судового рішення аналогічного за своїм змістом.

Апеляційний суд вважає, що підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції можуть бути тільки істотні порушення вимог процесуального законодавства, які перешкодили суду правильно встановити фактичні обставини та надати вірну оцінку сукупності досліджених доказів та прийти до обґрунтованого висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення.

Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства.

Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття провадження суд не закрив провадження по справі, або коли рішення було ухвалено незаконним складом суду.

Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення.

Так, враховуючи, що в своїх доводах ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність його вини у вчиненні правопорушення, суд апеляційної інстанції у повному обсязі перевірив вищевказані доводи та прийшов до висновку, що вони повністю спростовуються сукупністю досліджених судом доказів.

Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №252172 від 07.07.2023, ОСОБА_1 звинувачується в тому, що 07 липня 2023 року о 17 год. 35 хв в м. Долина по вул. Грушевського, 41, керував транспортним засобом марки «ЗАЗ» д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: порушення координації рухів, різкий запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`янінні водій, у встановленому законом порядку, на місці зупинки та в медичному закладі відмовився. Своїми діями порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, тим самим вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП. (а. с. 1).

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №252173 від 07.07.2023 року вбачається, що ОСОБА_1 звинувачується в тому, що 07 липня 2023 року о 17 год. 35хв.в м. Долина по вул. Грушевського, не виконав вимогу поліцейських про зупинку, яку поліцейських здійснював шляхом увімкнення проблиского маячка синього і червоного кольору, чим порушив вимоги п.п.2.4, 8.9 б ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.122-2 КУпАП.

Протоколи складені уповноваженою особою поліцейським СРПП ВП№ 1 (м. Долина) Калуського РВП ГУНП старшим сержантом Костецьким Р.І. з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП, підписані уповноваженою на те особою.

Від ознайомлення зі змістом протоколів, надання письмових пояснень по суті порушення та отримання копії протоколу ОСОБА_1 відмовився.

Апеляційний суд вважає, що протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст.256 КУпАП і не містить недоліків, які свідчать про порушення права на захист особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до виписаних у ст. ст.254, 255, 256 КУпАП положень, протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Апеляційним судом не встановлено порушень вимог ст. ст.254, 255, 256 КУпАП.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Зі змісту протоколів про адміністративне правопорушення вбачається, що формулювання обвинувачення містить посилання на конкретні обставини, які дозволяють особі, яка притягається до адміністративної відповідальності зрозуміти суть висунутого обвинувачення та організувати ефективний захист своїх інтересів в суді.

Зокрема, відповідно до протоколів про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 обвинувачувався в тому, що керуючи транспортним засобом, не виконав вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі, чим порушив вимоги п.п.2.5 ПДР України.

До протоколів про адміністративне правопорушення додано направлення ОСОБА_1 , як водія транспортного засобу, на огляд з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції до Долинської «ЦРЛ», яке складене 07.07.2023 року 17 год. 40 хв. та в якому зазначені виявлені поліцейським ознаки сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, нечітка вимова слів, тремтіння рук. Від огляду водій відмовився (а.с. 3).

Відповідно до акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, огляд водія ОСОБА_1 необхідно було провести у зв`язку з виявленими в останнього ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, нечітка вимова слів, тремтіння рук. Водій від огляду за допомогою Alcotest Drager 6820 відмовився (а.с. 2).

До матеріалів справи додано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, згідно якої ОСОБА_1 07.07.2023 року о 17 год.35 хв. в м Долина по вул. Грушевського не користувався ременем безпеки, а саме не був пристебнутий. (а.с.6).

Крім того, апеляційним судом були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер інспекторів патрульної поліції, якими підтверджується факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом (а.с. 9).

Зокрема, на відеозаписі зафіксовано, як водій автомобіля ЗАЗ д.н.з. НОМЕР_1 на закону вимогу поліцейських про зупинку, завчасно подану за допомогою проблискових маячків синього і червоного кольорів та спеціального звукового сигналу, не реагував та продовжував рух транспортного засобу і був зупинений тільки після тривалого переслідування на протязі значного відрізку дороги службовим автомобілем поліції. . За кермом даного автомобіля перебував ОСОБА_1 . Під час спілкування з водієм , у останнього виявлені ознаки алкогольного сп`яніння. Зі змісту поведінки водія транспортного засобу ОСОБА_1 на місці зупинки транспортного засобу вбачається, що він дійсно мав явні ознаки алкогольного сп`яніння. Працівником поліції ОСОБА_1 запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу «Драгер 6820» або в медичному закладі охорони здоров`я, на що останній відповів категоричною відмовою.

Відмова водія транспортного засобу пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку була розцінена поліцейськими як порушення вимог п.2.5 ПДР України у зв`язку чим стосовно водія було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.122-2 , ч.1 ст.130 КУпАП. працівниками патрульної поліції як відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан

На відео файлах із нагрудних камер (бодікамер) працівників поліції: зафіксовано обставини складання протоколів про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 та відмову останнього в отриманні копій протоколів про адміністративні правопорушення. Також, на даних відео файлах: зафіксовано роз`яснення ОСОБА_1 працівниками поліції його процесуальні права, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП.

Вищевказаний відеозапис є достатньо інформативним, належним та допустимим доказом, отриманим у встановленому законом порядку, який дозволяє повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

Відеозапис отриманий у встановленому законом порядку і здійснений працівником поліції за допомогою наявних в нього технічних засобів, а відтак є належним та допустимим доказом факту відмови водія ОСОБА_1 , який керував автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння, на законну вимогу патрульних поліцейських пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального приладу на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі, та повністю доводить вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбаченихч.1 ст.122-2 КУпАП, ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказаними відеозаписами зафіксовані реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, дозволяють встановити психологічне ставлення правопорушника до вчиненого правопорушення та інші обставини, які прямо вказують на нього, як на правопорушника, який керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає, що працівниками поліції було правомірно та у відповідності до вимог КУпАП зафіксовано відмову водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі.

Таким чином доводи апелянта щодо неналежності відеозапису, є неспроможними, оскільки не спростовують правильність встановлених судом фактичних обставин.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що зі змісту доводів апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 не заперечує факт керування транспортним засобом та фактично погоджується з тим, що не зупинився на вимогу працівників поліції та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу але не заперечував проти огляд у медичному заклад. При цьому, ОСОБА_1 вважає, що його дії не містять складу правопорушення, оскільки були мотивовані поважними причинами. Зокрема, ОСОБА_1 обґрунтовуючи правомірність своїх дій посилається на те, що погано себе відчував та не довіряв поліцейським, які безпідставно його зупинили та без достатніх правових підстав запропонували пройти огляд на стан сп`яніння.

Апеляційний суд вважає вищевказані доводи апеляційної скарги неспроможними, оскільки вони носять голослівний та бездоказовий характер, є непослідовними та суперечливими.

Зокрема, відповідно до вимог 2.9 б ПДР водію транспортного засобу забороняється керувати транспортним засобом у хворобливому стані, у стані стомлення, а також перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції та увагу. За таких обставин у разі поганого самопочуття водій ОСОБА_1 повинен був зупинити транспортний засіб, а не вчиняти дії, які явно не відповідали вомогам ПДР України.

Так, відповідно до вимог ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Таким чином, діючий закон дозволяє водію відмовитись від проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів і така відмова не утворює складу адміністративного правопорушення.

Однак, у цьому випадку водій транспортного засобу зобов`язаний пройти огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння в закладах охорони здоров`я.

Разом з тим, зі змісту відеозапису, який долучений до протоколу про адміністративне правопорушення, вбачається, що після відмови пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу, водій ОСОБА_1 , в категоричній формі відмовляється вимоги поліцейського пройти огляду на стан сп`яніння у медичному закладі.

У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що для настання адміністративної відповідальності, не має значення причина відмови особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції за виключенням обставин, які встановлені ст.17 КУпАП.

Апеляційний суд звертає увагу, що факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`янінням щодо її бажання проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.

Факт відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного засобу поліцейським або в медичному закладі встановлюється судом на підставі доказів, які досліджені та оцінені судом за внутрішнім переконанням.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів.

Апеляційний суд вважає, що таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан сп`яніння.

Разом з тим, відмова від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку є порушенням вимог п. 2.5 ПДР України та утворює склад правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.

З матеріалів справи вбачається, що поліцейським було дотримано вимог закону, та за наявності підстав вважати, що ОСОБА_1 , як водій транспортного засобу, перебуває у стані алкогольного сп`яніння, йому було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці події та в закладі охорони здоров`я, однак ОСОБА_1 відмовився від проходження такого огляду, про що свідчать дані долучених до матеріалів провадження акту огляду, направлення на огляд та дані відеозапису. Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає безпідставними доводи апелянта стосовно того, що працівниками поліції було безпідставно запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння.

Відтак вимога працівників поліції пройти огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння була аргументованою, вмотивованою та ґрунтувалась на правових підставах. Доводи апелянта щодо неправомірності дій патрульних поліцейських безпідставні та спростовані наявними в матеріалах справи доказами.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`янінням щодо її бажання проходити огляд на стан алкогольного сп`янінням у встановленому законом порядку.

Таким чином, вищевказані висновки апеляційного суду не спростовують правильність висновків суду першої інстанції щодо доведеності вини у вчинення правопорушень, передбаченихч.1 ст.122-2 КУпАП, ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки вказаним рішення не встановлені обставини, які мають преюдиціальне значення для розгляду цього провадження.

Апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122-2 КУпАП, ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи і підтверджується дослідженими доказами, що узгоджуються між собою, та яким суд надав належний аналіз і оцінив їх у сукупності, в тому числі на предмет того, чи вони отримані з дотриманням встановленого законом порядку та передбаченим способом, підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, є належними та допустимими.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вчинений ОСОБА_1 адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та створює підвищену небезпеку, як для самого водія, так і для його пасажирів та інших учасників дорожнього руху і може призвести до тяжких непоправних наслідків.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що притягнення до адміністративної відповідальності водіїв, які керують транспортним засобом у стані сп`яніння пов`язано із необхідністю створення безпечних умов для учасників дорожнього руху, збереження життя і здоров`я громадян.

При обранні ОСОБА_1 адміністративного стягнення судом враховано характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, та накладено адміністративне стягнення у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП в межах санкцій ч.1 ст.122-2 КУпАП, ч. 1 ст. 130 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

При цьому, апеляційний суд виходить з того, що при визначенні стягнення необхідно враховувати його виховну дію, оскільки покарання, повинно бути направлено не тільки на забезпечення виправлення правопорушника та попередження вчинення ним нових правопорушень, а також повинно бути спрямовано на попередження вчинення правопорушень іншими особами.

Застосовуючи справедливе стягнення за вчинене правопорушення, суд таким чином констатує, що відповідні діяння є суспільно небезпечними та за їх вчинення настають певні негативні наслідки.

З огляду на наведене, підстав для скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП ,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Долинського районного суду Івано-Франківської області від 06 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.122-2, ч.1 ст.130, ст.36 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв