ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №645/4277/23 Головуючий 1 інстанції: Шарко О.П.
Провадження №33/818/72/24 Доповідач: Люшня А.І.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2024 року Харківський апеляційний суд у складі:

- головуючого судді Люшні А.І.,

- за участі секретаря Мацегори О.В.,

- захисника Масюк Г.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові, в режимі відеоконференції, справу за апеляційною скаргою захисника Масюк Г.С. на постанову Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2023 року,-

УСТАНОВИВ:

Цією постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 грн., з позбавленням права керування всіма транспортними засобами строком на 4 (п`ять) років.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 536,80 грн.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , 02 серпня 2023 року, приблизно о 02 год. 16 хв. в районі будинку 220 по пр-ту Героїв Харкова, у м.Харкові, керував автомобілем «Ford Scorpio», державний номерний знак НОМЕР_1 , будучи позбавленим права керування таким транспортним засобом. Правопорушення ОСОБА_1 вчинено повторно протягом року. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.1А ПДР України.

В апеляційній скарзі захисник Масюк Г.С. просить скасувати постанову суду та закрити провадження по справі у зв`язку з вчиненням дій в стані крайньої необхідності.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги послалася на те, що ОСОБА_1 були вчинені дії, які судом кваліфіковані за ч.5 ст.126 КУпАП в стані крайньої необхідності, оскільки він перебуває в лавах ЗСУ з перших днів повномасштабного вторгнення та повертався з відпустки до м. Куп`янська Харківської області для подальшого несення служби на виконання бойового завдання, а його дії були направленні на запобігання небезпеки, яка загрожувала громадському порядку, життю та здоров`ю населення. Наголосила, що резолютивна частина судового рішення є незрозумілою, оскільки ОСОБА_1 позбавлено права керування транспортними засобами на строк літерами значиться 4 роки, а буквами п`ять. Зазначила, що суд не мав права лишати ОСОБА_1 права керування транспортними засобами, оскільки останній вже був позбавлений такого права, тобто суд позбавив його права, яким ОСОБА_1 не був наділений.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку захисника та особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, які підтримали апеляційну скаргу, відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП, перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Згідно вимог ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції дотримався всіх вказаних вимог закону, оскільки встановив обставини, які мають значення для об`єктивного та всебічного розгляду справи.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апелянтом в його апеляційній скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП.

Встановивши винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, суд першої інстанції послався на докази, а саме: протокол про адміністративне правопорушення серії ААД№ 518835 від 02 серпня 2023 року, постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 19 серпня 2022 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, постанову ЕАР №6117363 від 03.11.2022 року за ч.4 ст.126 КУпАП, довідку про повторність.

Доводи захисника про перебування ОСОБА_1 у стані крайньої необхідності є необґрунтованими.

Так відповідно до ст.18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

У разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.

Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності.

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається.

Відповідно до витягу з наказу командира війсьвової частини НОМЕР_2 від 26 липня 2023 року ОСОБА_1 перебував у відпустці з 26 липня 2023 року по 30 липня 2023 року, тобто станом на 02 серпня 2023 року останнй повинен був перебувати у військовій частині та виконувати обов`язки по військовій службі.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме витягу з бойового наказу Командира військової частини НОМЕР_2 від 02 серпня 2023 року в період з 02.08.2023 по 04.08.2023 року для виконання бойового завдання задіяти на позиціях старшого стрільця 3 стрілецького відділення взводу 2 стрілецької роти солдата ОСОБА_1 (а.с.18).

Зазначене свідчить, що ОСОБА_1 мав реальну можливість на виконання бойового наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 02 серпня 2023 року прибути вчасно на бойову позицію для виконання бойового завдання.

Разом з цим, обираючи спосіб виконання бойового наказу командира, ОСОБА_1 обрав той, який заподіює шкоду іншим охоронюваним законом інтересам, а саме порушення ч.5 ст.126 КУпАП, достовірно при цьому знаючи, що він раніше вже був позбавлений права керування транспортними засобами, свідомо керував транспортним засобом.

Враховуючи, що для належного виконання бойового наказу командира військової частини існували інші шляхи, які не пов`язані із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам, доводи захисника про наявність в діях ОСОБА_1 крайньої необхідності, позбавлені підстав.

Що стосується посилань захисника на неможливість позбавлення його права керування транспортними засобами, через відсутність в нього таких прав, то вони також є безпідставними.

Так, частиною 5 статті 126 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за повторне протягом року керування транспортним засобом особою, також шляхом позбавлення права керування транспортними засобами.

Враховуючи, що ОСОБА_1 постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 19 серпня 2022 року був позбавлений права керувати транспортними засобами на строк один рік, та згідно довідки 03 листопада 2022 року був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП, повторно протягом року, а саме 02 серпня 2023 року, керував транспортним засобом, будучи позбавленим права керування транспортним засобом.

Тобто ОСОБА_1 є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП.

За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення.

Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, а матеріали справи їх не містять.

Порушень норм КУпАП під час складання протоколу, які потягли б безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.126 КУпАП.

Доводи захисника про незрозумілість резолютивної частини постанови суду в частині призначення ОСОБА_1 стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, то вони є необґрунтованими.

Так санкцією ч.5 ст.126 КУпАП передбачено стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

З мотивувальної частини постанови суду слідує, що рішення про призначення ОСОБА_1 більш м`якого покарання ніж передбачено ч.5 ст.126 КУпАП не приймалося, а відповідно до абз.33 постанови Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2023 року, суд першої інстанції вважає за необхідне піддати ОСОБА_1 адміністративному стягненню у виді штрафу в межах санкції ч.5 ст.126 КУпАП, з позбавленням його права керувати транспортними засобами на строк 5 років.

За таких обставин зазначення у резолютивній частині вказаної постанови цифрами "4" роки позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів, слід вважати опискою, яка не впливає на суть прийнятого рішення та може бути виправлена судом першої інстанції, в порядку, передбаченому ст.304 КУпАП.

Клопотання захисника про зупинення провадження по справі про адміністративне правопорушення, задоволенню не підлягає, оскільки захисником не наведено будь яких даних щодо неможливості ОСОБА_1 брати участь під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Також враховуючи, що захист інтересів ОСОБА_1 здійснюється професійним адвокатом, який є фахівцем в галузі права, а також відсутності будь яких клопотань ОСОБА_1 щодо його обов`язкової участі в апеляційному суді та неможливістю прибути до Харківського апеляційного суду через призов його за мобілізацією до лав Збройних Сил України, підстав для зупинення провадження не вбачається.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника Масюк Г.С. про зупинення провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП щодо ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу захисника Масюк Г.С. - залишити без задоволення, а постанову Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_1 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Харківського

апеляційного суду А.І. Люшня