ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/6094/23 Головуючий суддя І інстанції Смирнов В. А.
Провадження № 33/818/339/24 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2024 року м. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К. при секретарі Вакула Н.С., за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - адвоката Бабич Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою народного депутата України ОСОБА_2 на постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 серпня 2023 року стосовно ОСОБА_1 за ч.3 ст. 188-19 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою провадження у справі відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, Харківського міського голови, мешканця м. Харкова,

За ч.3 ст. 188-19 КУпАП закрито, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 188-19 КУпАП.

В постанові зазначено, що 15 червня 2023 року з апарату Верховної Ради України до Дзержинського районного суду м. Харкова надійшов матеріал про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 за ч.3 ст. 188-19 КУпАП. Згідно протоколу № 6-сп.16-2023 від 22 травня 2023 року ОСОБА_1 , як Харківський міський голова, вчинив правопорушення, передбачене ч.3 ст. 188-19 КУпАП, а саме не надав інформацію на запит народного депутата України, чим порушив вимоги ст.ст. 15, 19 ЗУ «Про статус народного Депутата України».

Не погодившись з таким рішенням, народний депутат України ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив судову постанову скасувати та прийняти нову, якою притягнути до адміністративної відповідальності Харківського міського голову ОСОБА_1 за ст. 188-19 КУпАП., посилаючись на те, що суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив всі обставини справи. Вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано зазначив, що протокол про адміністративне правопорушення має змістовну невідповідність вимогам до протоколу. Вважає, що суд необґрунтовано та безпідставно встановив відсутність події та складу адміністративного правопорушення, оскільки не було надано інформації про загальну суму грошових коштів, які було перераховано Харківською міською радою на користь КП «Харківські теплові мережі» та саме ці питання, на його думку, відносяться до компетенції Харківської міської ради. Також ОСОБА_2 вважав, що судом першої інстанції було порушено принцип верховенства права. Отже вважав, що постанова судді суду першої інстанції є необґрунтованою та такою, що прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Поряд з цим, народний депутат ОСОБА_2 просив поновити йому процесуальний строк для апеляційного оскарження судової постанови, посилаючись на те, що в судовому засіданні в суді першої інстанції він участі не приймав, а оприлюднено це рішення було лише 14.09.2023 року на сайті Єдиного реєстру судових рішень.

Доводи апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження відомостями, що є наявними у справі не спростовуються, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст.129 ч.1 п. 8 Конституції України), строк для подачі апеляційної скарги підлягає поновленню.

За таких обставин, з метою належного дотримання конституційних засад забезпечення доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення, - відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою народного депутата України ОСОБА_2

24.01.2024 року до канцелярії Харківського апеляційного суду надійшла заява народного депутата України ОСОБА_2 , в якій просив судові засідання у цій справі проводити без його участі, а також просив задовольнити його апеляційну скаргу.

Поряд з цим, в судове засідання в суд апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції захисник ОСОБА_1 - адвокат Бабич Ю.В. повідомив, що ОСОБА_1 дійсно повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги, позиція захисту між ними узгоджена, однак останній не може приймати участь в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, у зв`язку із зайнятістю, обумовленою виконанням обов`язків Харківського міського голови та не заперечував щодо розгляду апеляційної скарги без участі ОСОБА_1 .

Враховуючи наведене, а також вимоги ст. 268, 269, 271, КУпАП, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги народного депутата України ОСОБА_2 без його участі та без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , з урахуванням участі його захисника.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення захисника Бабича Ю.В., який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги народного депутата України ОСОБА_2 та вважав судову постанову законною та обґрунтованою, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання невинності ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 188-19 КУпАП.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду першої інстанції щодо закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 188-19 КУпАП стосовно ОСОБА_1 .

Зокрема, в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що у діях ОСОБА_1 , Харківського міського голови, вбачається ненадання інформації на запит народного депутата України ОСОБА_2 та, відповідно, вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 188-19 КУпАП.

Відповідно до диспозиції ч.3 ст. 188-19 КУпАП, адміністративна відповідальність передбачена за недодержання встановлених законом строків надання відповіді на запит народного депутата України, ненадання, надання неправдивої або неповної інформації на такий запит.

Тобто, законодавець у цій статті передбачив 4 різновиди правопорушення, а саме: « за недодержання встановлених законом строків надання відповіді на запит народного депутата України»; «ненадання відповіді на запит народного депутата України»; «надання неправдивої» або «неповної інформації на такий запит».

З урахуванням наявності таких різновидів цього правопорушення, законодавець відокремив їх один від одного, шляхом їх перелічення через кому у диспозиції ч.3 ст. 188-19 КУпАП.

Отже, виходячи з такого диференційованого визначення законодавцем всіх різновидів цього правопорушення - належить врахувати те, що кожен з них повинен отримати окрему юридичну кваліфікацію у відповідному протоколі про адміністративне правопорушення із зазначенням фактичних відомостей та певних ознак на її підтвердження, які повинні бути встановлені особою уповноваженою на складення такого протоколу.

Тобто без конкретизації у протоколі певних дій, які повинні отримати самостійну правову кваліфікацію, згідно норми, що міститься у ч. 3 ст. 188-19 КУпАП, притягнення особи до адміністративної відповідальності - є неможливим процесуально.

Натомість, згідно протоколу, ОСОБА_1 , як Харківському міському голові, ставиться у провину лише ненадання інформації на запит народного депутата України (арк. 5, абзац 6).

Однак, в матеріалах справи міститься відповідь заступника Харківського міського голови - Ісаєва Д.М. (арк. 14-17), з відомостей якого, поза розумним сумнівом, вбачається, що це саме відповідь на запит народного депутата України ОСОБА_2 , оскільки у цій відповіді процитовані саме ті питання, які зазначені у цьому запиті.

Оцінюючи відомості відповіді заступника Харківського міського голови Ісаєва Д.М. на запит народного депутата України ОСОБА_2 , суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вочевидь вбачається, що відповідь надавалась саме на поставлені у запиті питання, виходячи з інформації, яка містилась у Харківській міській раді на час надання цієї відповіді.

Поряд з цим, 06.04.2023 року Харківським міським головою ОСОБА_1. було проінформовано Голову Верховної Ради України Стефанчука Р.О. про те, що виконавчими органами Харківської міської ради розглянуто запит народного депутата України ОСОБА_2 та на цей запит йому надана відповідь.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що на запит народного депутата України ОСОБА_2 , Харківською міською радою була надана відповідь, що вочевидь спростовує відомості протоколу, в якому зазначено, що ОСОБА_1 , як Харківський міський голова, не надав інформації на запит народного депутату України ОСОБА_2 .

При цьому належить врахувати, що, відповідно до вимог ч.5 ст. 15 ЗУ «Про статус народного депутата України», президент України, керівники органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, до яких звернуто запит, зобов`язані повідомити народного депутата, групу народних депутатів, комітет Верховної Ради України про результати розгляду його (їх) запиту у п`ятнадцятиденний строк з дня його одержання або в інший, встановлений Верховною Радою України, строк. Повідомлення про результат розгляду депутатського запиту надсилається у паперовій або електронній формі з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронні довірчі послуги".

З відомостей запиту народного депутата України (арк. 9-12), вбачається, що цей запит датований 27.02.2023 року.

Тобто п`ятнадцятиденний строк надання відповіді на цей запит спливає 06.04.2023 року включно.

Відповідно до відомостей відповіді вбачається, що вона була направлена народному депутату України ОСОБА_2 саме 06.04.2023 року, що вочевидь свідчить про те, що відповідь була надана у строк передбачений чинним законодавством.

Поряд з цим, враховуючи заяву народного депутата України ОСОБА_2 від 01.05.2023 року № 119д9/3-2-23/91722 Апаратом Верховної Ради України направлено лист від 03.05.2023 року № 11/5-2023/94187, за змістом якого об`єктивно вбачається, що як сам народний депутат України ОСОБА_2 так і уповноважена особа Апарату Верховної Ради України не вбачають у відповіді на поданий запит народного депутата України ОСОБА_2 порушень норм законодавства, окрім щодо інформації про загальні суми грошових коштів, які було перераховано Харківською міською радою на користь КП «Харківські теплові мережі» в період часу з 06.07.2001 року по 01.01.2023 року.

Зокрема у відповіді заступника Харківського міського голови Ісаєва Д.М. на запит народного депутата України ОСОБА_2 зазначено, що КП «Харківські теплові мережі» є самостійним суб`єктом господарювання, а чинним законодавством не покладено на орган місцевого самоврядування, яким є Харківська міська рада, обов`язків створювати документи із запитуваною інформацією чи обов`язків зі створення такої інформації.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції захисник Бабич Ю.В. пояснив, що у Харківській міській раді відсутні документи із запитуваною інформацією, а також відсутня і сама така інформація про загальні суми грошових коштів, які було перераховано Харківською міською радою на користь КП «Харківські теплові мережі» в період часу з 06.07.2001 року по 01.01.2023 року.

Також захисник пояснив, що у запиті народного депутата України було зазначено: «…надати інформацію про загальні суми грошових коштів, які було перераховано Харківською міською радою на користь КП «Харківські теплові мережі» в період часу з 06.07.2001 року по 01.01.2023 року, зазначивши окремо данні по кожному року». Виходячи з такого змісту запиту була надана відповідь яка обумовлювалась саме запитом, а саме: «…Інформацію про свою діяльність комунальні підприємства, які перебувають у власності Харківської міської територіальної громади, оприлюднюють на власних веб-сайтах та інших відкритих інтернет-ресурсах відповідно до приписів ч.8 ст. 78 Господарського кодексу України. Доступ до цих веб-сайтів є цілодобовим і безоплатним. Також Ваше депутатське звернення від 01.0-2ю2022 комунальним підприємством «Харківські теплові мережі» листом від 16.02.2022 № 02-40/2281 надані наявні у підприємства документи, які частково містять запитувану Вами інформацію».

Отже, оцінюючи зміст відповіді вбачається, що Харківська міська рада надала народному депутату України ОСОБА_2 саме ту інформацію, яка у неї була в розпорядженні на момент складання відповіді на запит, що поза розумним сумнівом, спростовує твердження про ненадання інформації на запит, як кваліфікуючу ознаку правопорушення за ч.3 ст. 188-19 КУпАП.

Крім того, відповідно до вимог ч.1 ст. 15 ЗУ «Про статус народного депутата України», народний депутат має право на сесії Верховної Ради України звернутися із запитом до Президента України, до органів Верховної Ради України, до Кабінету Міністрів України, до керівників інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також до керівників підприємств, установ та організацій, розташованих на території України, незалежно від їх підпорядкування і форм власності.

Відповідно до ч.2 ст. 15 ЗУ «Про статус народного депутату України», депутатський запит - це вимога народного депутата, народних депутатів чи комітету Верховної Ради України, яка заявляється на сесії Верховної Ради України до Президента України, до органів Верховної Ради України, до Кабінету Міністрів України, до керівників інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також до керівників підприємств, установ і організацій, розташованих на території України, незалежно від їх підпорядкування і форм власності, дати офіційну відповідь з питань, віднесених до їх компетенції.

Тобто, аналізуючи ці вимоги Закону, вбачається, що під час проведення сесії Верховної ради України, народний депутат України повинен заявити відповідну вимогу, яка фіксується у протоколі засідання Верховної Ради України.

Відповідно до відомостей протоколу першого засідання Верховної Ради України від 21 березня 2023 року (арк. 37-39) вбачається, що головою Верховної Ради було повідомлено про наявність 15 депутатських запитів, в тому числі запит ОСОБА_6 до Харківського міського голови щодо надання інформації про розміри дебіторської заборгованості усіх категорій споживачів перед Комунальним підприємством «Харківські теплові мережі», стягнутої суми заборгованості, строк позовної давності за якою сплив.

Тобто, з відомостей цього протоколу не вбачається відомостей про те, що народний депутат України ОСОБА_2 заявляв вимогу на сесії Верховної Ради України щодо надання інформації про загальні суми грошових коштів, які було перераховано Харківською міською радою на користь КП «Харківські теплові мережі» в період часу з 06.07.2001 року по 01.01.2023 року, зазначивши окремо дані по кожному року, на що слушно посилався захисник Бабич Ю.В., що ставить під сумнів законність такої вимоги.

Відповідно до вимог ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Крім того, відповідно до вимог ч.7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

В своїй апеляційній скарзі народний депутат України ОСОБА_2 просив судову постанову скасувати та прийняти нову постанову, якою притягнути до адміністративної відповідальності Харківського міського голову ОСОБА_1 .

Проте, суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ст. 294 КУпАП має процесуальну можливість скасувати постанову суду та прийняти нову постанову.

Крім того, в оскаржуваній постанові зазначено, що протокол про адміністративне правопорушення не містить: достатніх відомостей про особу порушника (місце проживання, засоби і способи зв`язку, реєстраційного номеру облікової картки платника податків); викладення суті адміністративного правопорушення з урахуванням обставин наявності/відсутності запитуваної інформації та її джерел; викладення суті поданих порушником пояснень та мотивів їх відхилення чи неврахування; інших відомостей, необхідних для вирішення справи, зокрема відомостей, що характеризують особу порушника, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, тощо.

Перевіряючи такі висновки суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до відомостей протоколу про адміністративне правопорушення (арк. 2) об`єктивно вбачається, що цей протокол дійсно не містить повних відомостей про особу

Яка притягається до відповідальності, а саме: відсутні відомості щодо місця проживання ОСОБА_1 , засобів і способів зв`язку з ним, реєстраційного номеру облікової картки платника податків.

Поряд з цим, в матеріалах справи містяться пояснення ОСОБА_1 у справі про притягнення до адміністративної відповідальності (арк. 24-26).

Ці пояснення датовані 12.05.2023 року, тобто до складення протоколу стосовно ОСОБА_1 , та були направлені до відділу контролю Апарату Верховної Ради України.

Однак, в протоколі про адміністративне правопорушення у графі «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності» не зазначено будь-яких відомостей щодо наявності або відсутності наданих ОСОБА_1 пояснень.

Дослідивши апеляційні доводи народного депутата України ОСОБА_2 , окрім іншого, вбачається, що він фактично вважає надання відомостей на його запит неповними. Однак суд апеляційної інстанції звертає увагу, що протокол про адміністративне правопорушення складений за кваліфікуючою ознакою «ненадання інформації на запит народного депутата України», а не за «надання неправдивої або неповної інформації» на такий запит.

Вказана обставина має істотне значення, оскільки суд не може виходити за межі кваліфікації діяння і доповнювати її іншими кваліфікуючими ознаками, якщо їх не має в протоколі.

Зокрема, зі змісту протоколу не вбачається наявності кваліфікуючої ознаки - надання неповної інформації на запит народного депутата України, а лише зафіксовано кваліфікуючу ознаку, як ненадання інформації на запит народного депутата України.

Поряд з цим належить врахувати практику ЄСПЛ про те, що суд не має процесуальної можливості вишукувати докази вини або невинуватості особи, яка притягається до відповідальності, що чітко зазначено в рішенні ЄСПЛ у справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 року заява № 36673/04). В протоколі про адміністративне правопорушення дійсно не зафіксовано будь-яких фактичних відомостей щодо наявності або відсутності обставин, які обтяжують чи пом`якшують відповідальність, а також відсутні відомості, які характеризують особу, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Відсутність таких відомостей об`єктивно свідчить про неповноту відомостей, які зафіксовані в протоколу, на що слушно послався суд першої інстанції, а тому такі твердження апелянта є необґрунтованими.

Слід також звернути увагу, що відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2,4, 7 та 11 до Конвенції» ратифіковано вказану Конвенцію.

Порядок реалізації Конвенції та рішень ЄСПЛ визначено Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Відповідно до ч. 1 ст. 17 даного Закону, суди при розгляді справ застосовують Конвенцію і практику ЄСПЛ як джерело права.

Як встановлено рішенням ЄСПЛ у справі «Швидка проти України» від 30.10.2014 р., провадження у справах про адміністративні правопорушення вважається кримінальними у розумінні Конвенції. У справі «Надточій проти України» ЄСПЛ зазначив, що Уряд України визнав кримінально-правовий характер КУпАП.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Згідно з приписами ч.2 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У рішенні Європейського суду у справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року відображено послідовну рекомендацію цієї міжнародної установи про пріоритетність неформального розуміння поняття «обвинувачення» національними судами.

Європейський суд з прав людини у справах «Енгель та інші проти Нідерландів» («Engel and Others v. the. Netherlands», 08 червня 1976 року, no. 5100/71, 5101/71, 5102/71, 5354/72, 5370/72), «Озтюрк проти Німеччини» («Ozturk v. Germany», 21 лютого 1984 року, no. 8544/79), «Лутц проти Німеччини» («Lutz v. Germany», 25 серпня 1987 року, no. 9912/82), тлумачить поняття «кримінальний» автономно, тобто незалежно від національної термінології, включаючи сюди адміністративні, дисциплінарні, митні проступки тощо.

У справі «Barbera, Messegu and Jabardov. Spain» від 06.12.1998 Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитись на користь цієї особи.

У справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 року заява № 36673/04) ЄСПЛ зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Відповідно до ч.2 ст. 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Згідно ч.1 ст. 7 КУпАП, ніхто не можу бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Більш того, відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо закриття справи про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 188-19 КУпАП стосовно ОСОБА_1 , а тому посилання на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання народного депутата України ОСОБА_2 задовольнити, поновивши йому процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 серпня 2023 року.

Апеляційну скаргу народного депутата України ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 серпня 2023 року, якою закрито провадження у справі відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Харківського міського голови, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 188-19 КУпАП - залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Харківського

апеляційного суду С.К. Шабельніков