КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2024 року м. Київ

справа № 760/23907/23

провадження № 33/824/937/2024

Київський апеляційний суд у складі судді Желепи О.В. розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 21 грудня 2023 року

у справі про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП

ВСТАНОВИВ

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД№ 466617 від 24.09.2023 року ОСОБА_1 24.09.2023 року, о 01 год. 15 хв., рухався на ТЗ «AUDI A6 QUATTRO», д.н.з. НОМЕР_1 , по вул. Гарматній, 53 у м. Києві, із ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкіри обличчя, не стійка хода. Водій від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився на нагрудну бодікамеру № 476793.

Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 21 грудня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (17 000 грн) з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто судовий збір у розмірі 536,80 грн на користь держави.

Не погодившись з такою постановою, ОСОБА_1 30 грудня 2023 року, відповідно до поштової відмітки, подав через Солом`янський районний суд м. Києва апеляційну скаргу, у якій просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не врахував пояснення особи, стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення та безпідставно віддав перевагу доказам співробітників поліції, які не були належним чином перевірені та яким в порядку ст. 252 КУпАП не надано належної правової оцінки.

Вказує, що судом необґрунтовано відмовлено у задоволенні клопотання захисника - адвоката Горобівського І.Г. про допит свідка, який був присутній у приміщенні суду та міг надати пояснення, що мали б значення для правильного вирішення справи, чим було порушено право ОСОБА_1 на захист та справедливий суд.

Зазначає, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки автомобіль не було зупинено під час керування ним ОСОБА_1 , а поліцейські підійшли до автомобіля, що стояв припаркований і сам ОСОБА_1 неодноразово повідомляв, що не керував автомобілем після того як "випив". Матеріали справи не містять жодного доказу керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а тому пропозиція поліцейських щодо проходження огляду була незаконною. Поліцейськими не було запропоновано ОСОБА_1 пройти медичний огляд в закладі охорони здоров`я після його відмови проходити огляд на стан сп`яніння на місці за допомогою приладу «Драгера». Направлення на огляд водія ТЗ з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, що міститься в матеріалах справи, було складено з формальних вимог та не свідчило про висловлення поліцейським усної пропозиції пройти огляд в закладі охорони здоров`я та намагання ознайомити особу зі змістом направлення.

За таких обставин апелянт вважає, що оскаржувана постанова винесена внаслідок неповноти судового розгляду, з допущенням істотного порушення норм процесуального права та без вирішення питання про правильність складення протоколу та інших матеріалів справи про адміністративне правопорушення,а висновки суду не відповідають обставинам справи оскільки в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку із чим провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

У судовому засіданні ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у ній, а також додатково пояснив, що 24 вересня 2023 року він разом із дружиною на своєму автомобілі «Audi» їхав додому за адресою: пр-т Відрадний, 2, проте потрапити у двір на машині вже не було можливості через зайнятість паркомісць, тому вони зупинилися поблизу будинку № 53 на вул. Гарматній, що за 400 метрів від їх дому, де почали пити та слухати музику. Лише через годину або більше як машина була запаркована на виклик студентів з гуртожитку приїхали працівники поліції. Побачивши наближення поліцейської машини та не бажаючи вступати у взаємодію з працівниками поліції, ОСОБА_1 разом із дружиною пішли в напрямку свого дому. Побачивши шо дружину зупинили поліцейські, ОСОБА_1 повернувся до неї, а поліцейські почали вчиняти дії щодо притягнення його до адміністративної відповідальності. Пропонував неправомірну вигоду тому, що був п`яний та не хотів мати справ із поліцейськими в цілому і бажав якнайшвидше повернутися додому, а не конкретно для того, щоб поліцейський не складав протоколу про адміністративне правопорушення.

Захисник Горобівський І.Г. доводи апеляційної скарги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у ній. Акцентував увагу апеляційного суду на недоведеності факту керування ОСОБА_1 автомобілем у стані алкогольного сп`яніння та відсутності доказів в матеріалах справи на підтвердження цього факту. У судовому засіданні заявив клопотання про допит свідка ОСОБА_2 , пояснення якого покладені в основу доведення факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані сп`яніння.

Попереджений про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань та приведений до присяги свідок ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснив, що 24 вересня 2023 року він близько 23:00 повертався у гуртожиток, що навпроти вул. Гарматної, 53 та вже тоді бачив запаркований автомобіль «Ауді», що, як виявилося, належить ОСОБА_1 тому як та коли саме цей автомобіль туди приїхав він не міг бачити. Близько 23:30, але в будь-якому випадку до 24:00, студенти поскаржилися йому на шум з цього автомобіля та попросили вийти до працівників поліції для надання пояснень. Пояснення писав під диктовку поліцейського, оскільки це був перший досвід взаємодії з поліцією, а тому він хвилювався та робив те, що кажуть; крім цього перебування поряд із уповноваженою особою в поліцейському автомобілі психологічно тиснуло на нього та він не міг об`єктивно викласти свої думки.

Заслухавши пояснення учасників провадження та показання свідка, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність, вмотивованість постанови суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до запису з нагрудної камери поліцейського, перебуваючи біля автомобіля «Ауді», який знаходився у смузі зустрічного руху під кутом до узбіччя проїзної частини дороги з увімкненим двигуном та фарами, не закритим салоном, ОСОБА_1 пропонує працівнику поліції неправомірну вигоду, в тому числі, в сумі 5 000 грн, за не складення протоколу. Працівник поліції, попередивши ОСОБА_1 про кримінальну відповідальність за надання неправомірної вигоди, повідомляє про наявність у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння та пропонує останньому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння як за допомогою приладу «Драгер» (неодноразово), так і у лікаря (02:05:39 запису.) На таку пропозицію ОСОБА_1 повідомляє про свою обізнаність з можливістю проведення огляду у лікаря. Надалі, ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку. Судом було зроблено висновок, що відмова ОСОБА_1 має добровільний характер, не є результатом примусу або інших дій працівників поліції, а тому констатовано наявність складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, проаналізувавши долучений до протоколу про адміністративне правопорушення відеозапис, суддя вважала, що доводи захисту про не керування ОСОБА_1 транспортним засобом не знайшли свого підтвердження.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи з огляду на таке.

Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність як за керування транспортними засобами особами, які перебувають у стані алкогольного сп`яніння, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Відповідно до абзацу 3 пункту 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23.12.2005 року: «керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись».

Із наданого відеозапису, який починається о 01:20:48 вбачається, що працівники поліції отримали повідомлення зі спецлінії про наявність декількох викликів стосовно шуму гучної музики з автомобіля «Ауді». Прибувши на місце виклику о 01:26:08 на відеозаписі зафіксовано як поліцейський йде на зустріч, як в подальшому зупиняється ОСОБА_3 , яка є дружиною ОСОБА_1 . Разом із цим, часом руху ОСОБА_1 по вул. Гарматній 53 у протоколі вказано 01 год. 15 хв., проте з наданого відеозапису не вбачається факту зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , якого було виявлено працівником поліції лише о 01 год. 37 хв. далеко від місця зупинки автомобіля.

Відповідно до пункту 2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 року «огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану».

Згідно з п. 2.5. ПДР саме водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

А за приписами п. 1.10. ПДР водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

За обставин, що ОСОБА_1 не було зупинено під час керування ним транспортного засобу, та з урахуванням його пояснень, зафіксованих на камеру, що він вживав алкоголь після зупинки транспортного засобу, не було підстав для проведення огляну на стан сп`яніння ОСОБА_1 , а тому і відмова ОСОБА_1 від проходження такого огляду не є порушенням п. 2.5. ПДР та не утворює склад адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Обвинувачення ґрунтується лише на поясненнях свідка, які він писав під диктовку працівників поліції, та від яких відмовився в суді, будучи попередженим про кримінальну відповідальність, про те, що він нібито бачив водія, який під`їхав до гуртожитку та вже був з ознаками сп`яніння.

Інших доказів того, що в момент руху автомобіля та керуванням ним ОСОБА_1 до місця зупинки в останнього були ознаки сп`яніння, які б давали підстави для перевірки його на стан сп`яніння, матеріали справи не містять. На противагу цьому, показами свідка спростовується імовірність керування ОСОБА_1 автомобілем у вказаний в протоколі час, оскільки, за словами свідка, щонайменше з 23:00 автомобіль ОСОБА_1 був припаркований на вул. Гарматній 53 та з того часу до прибуття поліцейських не рухався.

Зазначене узгоджується із судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зібрана сукупність доказів не виключає та не спростовує версії захисту ОСОБА_1 про те, що він разом із дружиною прибули тверезі на автомобілі «Ауді» до гуртожитків по вул. Гарматній 53 у м. Києві, оскільки не змогли заїхати у двір будинку, де проживають, розташованого поряд по пр-ту Відрадному 2. Припаркувавши автомобіль на узбіччі дороги, в салоні автомобіля почали вживати алкоголь та гучно слухати музику, через що і приїхали за викликом працівники поліції.

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, не є такою, що здійснена особою, яка керує транспортним засобом оскільки з наданого відеозапису не вбачається факту зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 після чого останній відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Статтею 294 КУпАП визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог статей 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у статтях 251, 252 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Вказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані не були, а висновок суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є неправильним, оскільки не відповідає обставинам справи та наявним у ній доказам.

Згідно з положеннями статті 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова Солом`янського районного суду міста Києва від 21 грудня 2023 року підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

У рішенні ЄСПЛ від 23 квітня 2019 року у справі «Єлісей-Узун і Андоні проти Румунії» (Elisei-UzunandAndonie v. Romania) вказується, що пункт 1 статті 6 зобов`язує суди вмотивовувати свої рішення, але дану вимогу не слід розуміти як таку, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Ступінь застосування цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Більше того, необхідно враховувати, зокрема, різноманітність доводів, з якими сторона у справі може звернутися до суду, та відмінності, що існують у Договірних Державах стосовно встановлених законом положень, звичаєвих норм, правових висновків та викладення і підготовки судових рішень.

Оскільки судом задовольняється апеляційна скарга ОСОБА_1 з підстав відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП інші доводи апелянта про порушення поліцейськими та судомпроцесуальних норм, що призвели до безпідставного складення протоколу про адміністративне правопорушення та винесення необґрунтованої постанови відповідно, апеляційним судом не розглядаються через досягнення завдання провадження в справах про адміністративне правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 21 грудня 2023 року - скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП України закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя О. В. Желепа