Справа № 465/795/24 Головуючий у 1 інстанції: Мартинишин М.О.
Провадження № 33/811/444/24 Доповідач в 2-й інстанції: Урдюк Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М., за участю захисника Юрчака В.Л., потерпілого ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_1 на постанову судді Франківського районного суду м. Львова від 9 лютого 2024 року про притягнення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП,

в с т а н о в и в:

вищенаведеною постановою ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та на підставі ст. 22 КУпАП звільнено від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням.

Згідно з постановою судді, 23 січня 2024 року о 15 год. 00 хв. за адресою: м. Львів, вул. Кульпарківська, 64А, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «AUDI Q5», номерний знак НОМЕР_1 , під час зміни напрямку руху та перелаштування, не переконалась, що це буде безпечним, не надала дорогу транспортному засобу «MAZDA 3», номерний знак НОМЕР_2 , який рухався по тій смузі, на яку вона перелаштовувалась, внаслідок чого відбулось зіткнення транспортних засобів із завданням механічних пошкоджень з матеріальними збитками, чим ОСОБА_2 порушила п.п.10.1, 10.3 ПДР України.

Не погоджуючись із рішенням судді суду першої інстанції, потерпілий ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить поновити строк апеляційного оскарження, скасувати постанову Франківського районного суду м. Львова від 09 лютого 2024 року та прийняти нову постанову, якою ОСОБА_2 визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накласти адміністративне стягнення в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження апелянт зазначає, що копію оскаржуваної постанови отримав 19 лютого 2024 року, що підтверджується копією постанови з відміткою, доданою до апеляційної скарги.

Оскаржувану постанову апелянт вважає незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог апелянт покликається на те, що діяння ОСОБА_2 не може вважатись малозначним, оскільки завдало йому значних матеріальних та моральних збитків, які полягають у тому, що його автомобіль отримав ряд механічних пошкоджень, підлягає довготривалому ремонту та отримує «статус битого автомобіля», що підтверджується доданими до апеляційної скарги фотографіями. ОСОБА_1 змушений витрачати свій час та енергію для складної комунікації зі страховою компанією щодо страхового відшкодування, тривалий час змушений користуватись громадським транспортом для добирання на роботу.

Звертає увагу, що ОСОБА_2 має посвідчення водія, видане вперше строком на два роки, такій категорії водіїв необхідно протягом цих двох років не потрапляти у ДТП. Звільнення її від адміністративної відповідальності є несправедливим та дає винній особі відчуття можливості в подальшому уникати відповідальності за вчинені правопорушення.

Вважає, що адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян буде виправданим покаранням ОСОБА_2 .

Потерпілий ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав. просив задоволити.

У судове засідання апеляційного суду ОСОБА_2 будучи належним чином повідомленою про час та місце його проведення, не з`явилась. Захисник Юрчак В.Л. у суді апеляційної інстанції не заперечував щодо розгляду апеляційної скарги без участі ОСОБА_2 .

За таких обставин, з урахуванням вимог ч. 6 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги у відсутності ОСОБА_2 .

У суді апеляційної інстанції захисник Юрчак В.Л. апеляційну заперечив. просив постанову судді першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши захисника ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_1 перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що строк апеляційного оскарження слід поновити, а постанову скасувати з таких підстав.

Матеріалами справи підтверджуються доводи апелянта щодо причин пропуску строку апеляційного оскарження. Суд вважає, що строк апеляційного оскарження пропущений апелянтом з поважних причин, а тому його слід поновити.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" звертається увага суду на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Як визначено п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого за ст. 124 КУпАП, проте врахувавши характер вчиненого правопорушення, особу правопорушниці, ступінь її вини, обставини, які пом`якшують та обтяжують відповідальність дійшов висновку, що на підставі ст. 22КУпАП її слід звільнити від адміністративної відповідальності.

Однак апеляційний суд не погоджується із застосуванням судом першої інстанції ст. 22 КУпАП та звільненням ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності за малозначністю вчиненого адмінправопорушення, оскільки малозначним діянням є діяння, яке не призвело до заподіяння значної шкоди.

Відповідно до ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого правопорушення орган, посадова особа, уповноважені вирішувати справу, можуть звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Малозначне правопорушення - це такі дії, які не спричинили або не могли спричинити істотної шкоди суспільним та державним інтересам, правам і свободам громадян або іншим цінностям, що охороняються законом.

Як встановлено в судовому засіданні потерпілому ОСОБА_1 заподіяна значна матеріальна шкода внаслідок пошкодження автомобіля, а тому висновок суду про малозначність вчиненого адміністративного правопорушення є таким, що не відповідає вимогам закону.

Стаття 124 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Відповідно до п. 10.1 ПДР Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Пунктом 10.3 ПДР У разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися.

Порушення зазначених норм Правил дорожнього руху ОСОБА_2 підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №635276 від 23.01.2024, схемою місця ДТП, де відображено перелік видимих пошкоджень автомобілів, локалізація яких свідчить про наявність причинного зв`язку з наслідками, за що ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Підстави ставити під сумнів наявні в матеріалах справи докази відсутні, оскільки вони є належними та допустимими доказами і повністю узгоджуються як між собою та є доказами вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Отже, даючи оцінку вищевказаним доказам як окремо, так і в їх сукупності, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, суд вважає, що в діях ОСОБА_2 вбачається порушення ПДР, які були зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, та наявний склад адміністративного правопорушення, передбачений ст.124 КУпАП.

Відтак суддя першої інстанції приймаючи рішення про звільнення від накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, не дотримався вимог ст. 33 КУпАП.

Апеляційний суд вирішуючи питання щодо накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення, враховує характер вчиненого останньою правопорушення, особу ОСОБА_2 , яка вину у скоєному хоча і визнала, однак шкоду не відшкодувала, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, а також думку потерпілого, який просив призначити стягнення в межах санкції ст. 124 КУпАП.

Таким чином, з урахуванням того, що накладене адміністративне стягнення в кожному конкретному випадку має бути необхідним і достатнім для виправлення правопорушника та попередження вчинення ним нових правопорушень, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів громадян, що становить в сумі 850 грн, оскільки таке адміністративне стягнення буде сприяти вихованню ОСОБА_2 в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення уразі винесення судом (суддею)постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Відповідно до приписів п. 3 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та прийняти нову постанову.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що вони є обґрунтованими, оскільки вони підтверджуються повторним дослідженням, під час апеляційного розгляду, доказів у справі.

Вимогами п. 5 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», передбачено, що у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з правопорушника підлягає стягненню судовий збір за ставкою 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За таких обставин вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова скасуванню з ухваленням нової постанови.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

поновити потерпілому ОСОБА_1 строк апеляційного оскарження.

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Франківського районного суду м. Львова від 9 лютого 2024 року щодо ОСОБА_2 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою ОСОБА_2 визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накласти на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського апеляційного суду Т.М. Урдюк