Номер апеляційного провадження 33/824/288/2024
Суддя у суді першої інстанції Дідик М.В.
Суддя у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
Постанова

Іменем України

19 січня 2024 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Поливач Л.Д., розглянув у судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 30 листопада 2023 року про притягнення

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

дані про РНОКПП відсутні,

громадяниина України, місце роботи невідомо,

проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1

до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173 -2 УпАП

у с т а н о в и в :

Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 30 листопада 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 170 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 536 грн. 20 коп. на користь держави.

Не погоджуючись з вказаною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 30 листопада 2023 року та закрити провадження по справі у зв`язку з відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення.

Апелянт зазначає, що заява ОСОБА_2 про вчинення домашнього насильства являється лише приводом, щоб заборонити йому спілкуватись з синами, наближатьсь до них, ця заява є безпідставною та прямо суперечить його праву, як батька, передбаченому ч. 1 ст. 141 СК України.

Постановою Київського апеляційного суду від 27.06.2023 прийнятою у справі № 752/3650/22 зобов`язано ОСОБА_2 надавати ОСОБА_1 можливість сілкування, побачення та спільного проведення часу з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та малолітнім сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , кожної другої суботи місяця з 10 год. до 15 год., без присутності матері ОСОБА_2 , за місцем проживання батька ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 . Примусове виконання даного судового рішення перебуває у провадженні державного виконавця Голосіївського РВ ДВС у м. Києві.

14.10.2023 ОСОБА_2 привезла дітей на зустріч із ним, але діти перебували в її автомобілі з третьою особою. Державний виконавець склала акт, в якому відобразила, що діти начебто відмовились виходити з машини. Після цього запропонувала йому підійти до автомобіля з дітьми, щоб з ними поговорити. Підійшовши до автомобіля, ОСОБА_2 почала кричати, обзивати його, вдарила його і вибила телефон у нього з рук та одразу викликала поліцію, начебто це він вчиняє домашнє насильство, ображає її. Однак, апелянт зауважує, що лише виконував вказівку державного виконавця і намагався побачити своїх синів та поспілкуватись із ними.

Звертає увагу апеляційного суду на ту обставину, що протокол від 14.10.2023 не містить інформації про подію, до того ж в ньому зазначено неправдиві відомості, які не підтверджені матеріалами справи. Окрім того, рапорти які є в матеріалах справи - це недопустимий доказ.

Відповідно до Постанови Верховного Суду від 20.05.2020 справа № 524/5741/16-а зазначено, що рапорт поліції доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення не являється.

ОСОБА_2 через представника - адвоката Шаблія Ю.В. подано відзив на апеляційну скаргу. Шаблій Ю. В. зазначає, що з доданих до апеляційної скарги відеозаписів вбачається, що він дійсно був присутній під час подій 14.10.2023, був учасником виконавчих дій, як представник боржника за виконавчим провадженням, однак жодних протиправних дій по відношенню до ОСОБА_1 не вчиняв, що підтверджується зазначеним відеозаписом. Другий поданий заявником відеозапис чітко та однозначно підтверджує, що саме апелянт безпідставно наблизився до постраждалої особи з мобільним телефоном у руках, ініціював штовханину, не реагував на заклики постаржалої особи не наближатись до неї та не знімати події на телефон. Шаблій Ю. В. також послався на те, що будь - яких інших доказів та спростуваня законності та обгрунтованості постанови судді апеляційна скарга не містить.

У судове засідання суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про час та дату розгляду справи, не з`явився. Будь - яких заяв, клопотань до суду апеляційної інстанції від нього не надходило.

Потерпіла ОСОБА_6 до суду апеляційної інстанції не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу («Гуржій проти України», заява № 326/3, 01 квітня 2008 року, «Олександр Шевченко проти України», № 8771/02, § 27, 26 квітня 2007 року).

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04).

Відповідно до ст. 294 КУпАП, неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Ураховуючи строки розгляду апеляційної скарги на постанову судді по справі про адміністративне правопорушення та положення ч. 6 ст. 294 КУпАП апеляційний суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності особи, яка подала апеляційну скаргу та за відсутності потерпілої ОСОБА_6 .

Переглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.ст.245, 280 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд з урахуванням вимог ст.252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Положеннями статті 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно диспозиції ч.1 ст.173-2 КУпАП вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктом 14 статті 1 вказаного Закону передбачено, що психологічне насильство -це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру (п.4 ч.1 ст.1 вказаного Закону).

Окрім того, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є наявність наслідків у виді завдання чи можливості завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1 ст.173-2 КУпАП необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч.1 ст.173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.

Нецензурні висловлювання та образи не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі висловлювання спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 925328, 14 жовтня 2023 року о 10.15 год. за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно колишньої дружини ОСОБА_2 , словесно ображав, штовхав, висловлювався нецензурною лайкою, чим вчинив правопорушення відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.173-2 КУпАП.

На обґрунтування вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП матеріали справи містять рапорт поліцейського Голосіївського УП ГУНП у м. Києві Хуторного М.О. від 14.10.2023, пояснення ОСОБА_2 та заяву ОСОБА_1 від 14.10.2023.

У поясненнях від 14.10.2023 ОСОБА_2 вказувала, що прибула для виконання постанови апеляційного суду по забезпеченню позову разом з дітьми, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 . Після того, як виконавчі дії були завершені, через категоричну відмову дітей виходити до батька з машини, яку вони висловили в присутності понятих, що зафіксовано на відео, ОСОБА_1 різко наблизився до неї та до її автомобіля в якому знаходились діти, штовхнув її та намагався силоміць відкрити автомобіль. Вказані дії були припинені тільки після зауваження адвоката та свідків. Діти були налякані, плакали. Зазначила, що внаслідок поштовху з`явились пошкодження на її сумці. Як зазначила ОСОБА_2 у своїх поясненнях, вказані нею події могли підтвердити свідки, які були залучені виконавцем до виконавчих дій.

У заяві ОСОБА_1 вказано, що 14.10.2023 за адресою АДРЕСА_1 мало виконуватися судове рішення, за яким ОСОБА_2 мала привести до його квартири його малолітніх дітей. Коли він наблизився до дітей, ОСОБА_2 та її представник Шаблій Ю.В. накинулися на нього та намагалися вихопити телефон з рук, штовхали його. Ображали, принижували в присутності дітей. Вказує, що йому були нанесені подряпини на руках. У своїй заяві ОСОБА_1 також просить притягнути до відповідальності ОСОБА_2 та оформити відносно неї протокол про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд зауважує, що обставини домашнього насильства, описані у протоколі серії ВАБ №925328 від 14 жовтня 2023 року, не дозволяють суду зробити висновок про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, оскільки в ньому не зазначено про завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю ОСОБА_2 .

Суд звертає увагу на те, що нецензурна лайка в межах конфлікту, за відсутності доказів на підтвердження завдання шкоди психічному здоров`ю потерпілої не охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, оскільки завдання шкоди в даному випадку є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони даного правопорушення.

При цьому, конфлікт, який склався між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за відсутності доказів на підтвердження завдання шкоди фізичному та психологічному здоров`ю потерпілої не охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, оскільки завдання шкоди в даному випадку є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони даного проступку.

ОСОБА_1 оспорює вчинення ним протиправних дій та додає до апеляційної скарги відеозапис подій від 14.10. 2023 на якому не зафіксовані будь-які його протиправні дії.

З матеріалів справи вбачається, що вказані у протоколі обставини відбувались під час виконання судового рішення де були присутніми державний виконавець, поняті, які є незацікавленими особами в результатах розгляду даної справи, але працівники поліції не відібрали у вказаних осіб пояснення с приводу подій які відбувались 14.10.2023 під час виконання судового рішення. Крім того, з акту державного виконавця вбачається, що 14.10.2023 проводилась відеозьомка виконавчої дії, але працівники поліції не долучили копію цієї відеозьомки.

Будь-яких інших доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 14.10.2023 року адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, за обставин викладених у протоколі, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять. Працівниками поліції не відібрано пояснень у осіб, які були свідками подій, що відбувалися 14.10.2023, адже там були присутні адвокат Задорожньої О.Л., державний виконавець, поняті, які були залучені державним виконавцем для вчинення виконавчих дій.

Виходячи з вищевикладеного, оцінивши зібрані по справі докази, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суддя суду першої інстанції не дотримався вимог ст.ст.245, 252, 280 КУпАП, не встановив всі фактичні обставини справи, не перевірив наявність обов`язкових ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, а тому дійшов помилкового висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia» , рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Згідно з п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення.

За наведених обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що постанова судді Голосіївського районного суду м Києва від 30 листопада 2023 року підлягає скасуванню, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП закриттю, у зв`язку з відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Керуючись ст.ст.247, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 30 листопада 2023 року скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністратвиної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 закрити у зв`язку з відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Л. Д. Поливач