Справа № 490/8922/23
Центральний районний суд м. Миколаєва
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 лютого 2024 року суддя Центрального районного суду м. Миколаєва Подзігун Г.В., розглянувши протокол про вчинення
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянином України, непрацюючим, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 88-1 КУпАП, -
У судове засідання ОСОБА_1 , не з`явився, про причини неявки не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
Дослідивши матеріали справи, суддя приходить до наступного.
Відповідно до ст.9 КУпАП, під поняттям адміністративного правопорушення визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, повне, всебічне з`ясування обставин по справі.
Згідно вимог ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Стаття 3 Закону України "Про рибу, інші водні живі ресурси та харчову продукцію з них" визначає, що спеціальне використання риби, інших водних живих ресурсів здійснюється суб`єктами господарювання, їх об`єднаннями переважним чином за плату в межах встановлених лімітів (квот) за наявності ліцензій (дозволів) та позитивних ветеринарно-санітарних оцінок стану промислових ділянок рибогосподарських водних об`єктів загальнодержавного значення і показників безпеки риби, інших водних живих ресурсів (визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері ветеринарної медицини).
Статтею 7 Закону України "Про тваринний світ" визначено, що об`єкти тваринного світу, вилучені із стану природної волі, розведені (отримані) у напіввільних умовах чи в неволі або набуті іншим не забороненим законом шляхом, можуть перебувати у приватній власності юридичних та фізичних осіб. Законність набуття у приватну власність об`єктів тваринного світу (крім добутих у порядку загального використання) повинна бути підтверджена відповідними документами, що засвідчують законність вилучення цих об`єктів з природного середовища, ввезення в Україну з інших країн, факту купівлі, обміну, отримання у спадок тощо, які видаються в установленому законодавством порядку. У передбаченому законом порядку права власників об`єктів тваринного світу можуть бути обмежені в інтересах охорони цих об`єктів, навколишнього природного середовища та захисту прав громадян.
Частиною 3 ст. 37 Закону України "Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів" визначено, що у власності суб`єктів господарювання та фізичних осіб, іноземців, осіб без громадянства, а також іноземних юридичних осіб можуть перебувати окремі види водних біоресурсів, які на законних підставах, з додержанням умов та правил добування вилучені з природного середовища або розведені у штучно створених умовах, що підтверджено документами, які засвідчують законність їх набуття.
Відповідно до ч. 1 ст. 88-1 КУпАП відповідальність настає за порушення порядку придбання, збуту чи розповсюдження об`єктів тваринного або рослинного світу.
При цьому, згідно ч. 2 ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення.
Пунктом 7 ст. 247 КУпАП передбачено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у зв`язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.
Як вбачається з матеріалів, на момент розгляду справи, строк накладення адміністративного стягнення сплинув. За такого, суддя приходить до висновку про закриття провадження по справі відносно ОСОБА_1 у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.
Керуючись ч. 2 ст. 38, п.7 ст. 247, ст.ст. 283-285 КУпАП, -
Провадження у справі про вчинення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 88-1 КУпАП, - закрити у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.
Постанову може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів.
СУДДЯ Г. В. ПОДЗІГУН