Справа № 445/110/24 Головуючий у 1 інстанції: Сивак В.М.
Провадження № 33/811/133/24 Доповідач: Галапац І. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2024 року Львівський апеляційний суд в складі:

судді Галапаца І.І.,

розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу правопорушника ОСОБА_1 на постанову судді Золочівського районного суду Львівської області від 16 січня 2024 року,

в с т а н о в и в:

цією постановою ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі десять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

Згідно постанови судді, ОСОБА_1 09.01.2024 близько 14 год. 00 хв. в АДРЕСА_1 , вчинив насильство психологічного характеру відносно своєї сестри ОСОБА_2 , зокрема погрожував фізичною розправою, виганяв з дому, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

В апеляційній скарзі правопорушник ОСОБА_1 покликається на те, що оскаржувана постанова є незаконною, оскільки ухвалена з порушенням принципу неупередженості та безсторонності суду, також місцевим судом не вірно встановлені обставини справи та визнано належними та допустимими докази, які містять розбіжності між письмовими та усними поясненнями. Стверджує, що ОСОБА_2 постійно і систематично створює конфліктні ситуації. Зазначає, що в матеріалах справи наявні суперечливі докази його вини, а місцевим судом неточно відображені покази інспектора Панькевич М.І., що не може вважатися належними та допустимими доказами, а встановлення істини стало неможливим через недотримання процесуальних вимог щодо обов`язкового повного фіксування засідання.

Просить скасувати оскаржувану постанову стосовно нього та закрити справу.

У запереченнях на апеляційну скаргу правопорушника ОСОБА_1 потерпіла ОСОБА_2 вважає таку безпідставною та необгрунтованою. Зазначає, що ОСОБА_1 систематично здійснює фізичний та психологічний тиск щодо неї.

Правопорушник ОСОБА_1 та потерпіла ОСОБА_2 , будучи належним чином повідоменими про дату та час розгляду, в судове засідання для участі в розгляді не з`явилися та про причини неявки суд не повідомили, і клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, а тому апеляційний суд вважає можливим розгляд апеляційної скарги проводити за їх відсутності, так як згідно практики Європейського суду з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Диспозиція ч.1 ст. 173-2 КУпАП передбачає, зокрема, відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисного вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

В силу змісту ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, зокрема, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків.

Відповідно до положень статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомісті.

У ст. 280 КУпАП визначено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, повинно бути з`ясовано, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також повинно бути з`ясовано інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладанні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Як вбачається із матеріалів справи суд першої інстанції обґрунтовано, на підставі досліджених доказів дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_1 наявні ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173 - 2 КУпАП.

Такий висновок суду підтверджується зібраними по справі доказами, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 972295 від 09 січня 2024 року; письмовими поясненнями ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ; протоколом прийняття заяви від 09 січня 2024 року, яким суддя районного суду дала належну правову оцінку в своїй постанові, з чим погоджується і апеляційний суд.

Підстави, які б давали можливість вважати їх сумнівними та неправдивими, відсутні.

Апеляційний суд не бере до уваги доводи апелянта про те. що він не вчиняв домашнього насильства, оскільки такі спростовуються зібраними та дослідженими по справі вищепереліченими доказами, а невизнання правопорушником своєї вини у скоєному, суд розцінює як спосіб уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення, та відхиляє їх.

Крім цього, апеляційний суд вважає безпідставними доводи апелянта про недотримання місцевим судом процесуальних вимог щодо обов`язкового повного фіксування засідання, оскільки Кодексом України про адміністративне правопорушення не передбачено обов`язковості фіксації технічними засобами судового засідання в справах про адміністративне правопорушення.

Таким чином, покликання апелянта про те, що постанова не в повній мірі відповідає вимогам закону, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки при розгляді справи в суді першої інстанції порушень норм матеріального чи процесуального права допущено не було. Суддя відповідно до ст.ст. 245 та 280 КУпАП повно і всебічно з`ясувала усі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи.

Отже, доводи апеляційної скарги правопорушника ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Обставини, які б виключали провадження в справі, відповідно до ст. 247 КУпАП, відсутні.

У зв`язку з вищенаведеним, апеляційний суд вважає постанову місцевого суду законною і обґрунтованою та не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу правопорушника ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову судді Золочівського районного суду Львівської області від 16 січня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі десять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) грн без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Галапац І.І.