ЄУН №337/90/24
Провадження №3/337/138/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2024 року Хортицького районного суду м. Запоріжжя Салтан Л.Г, за участю захисника Дерев`янко І.О., законного представника ОСОБА_1 , потерпілого ОСОБА_2 , розглянувши матеріали, що надійшли з ЗРУП ГУНП в Запорізькій області про притягнення до адміністративної відповідальності неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрований: АДРЕСА_1 , мешкає: АДРЕСА_2 ,

за ст. 173-2 ч.1 КУпАП суд,

В С Т А Н О В И В :

За змістом протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 905141 від 19.12.2023 року «19 грудня 2023 року об 16:00 год, гр. ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив психологічне домашнє насильство відносно свого батька ОСОБА_2 , 1980 року народження, що полягало у висловлюванні у його бік образливих слів, внаслідок чого могла бути завдана шкода психологічному здоров`ю гр. ОСОБА_2 »

У судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_2 свою провину не визнав, суду пояснив, що 16.12.2023 року він разом з матір`ю переїхали мешкати до тітки, бо батьки припинили шлюбні відносини, між ними відсутні порозуміння. 19.12.2023 року вони з матір`ю у той час, коли батько повинен бути на роботі, прийшли в квартиру, щоб забрати речі та дізналися, що він змінив замки на вхідних дверях. Мати телефонувала дільничному, той передзвонив батькові. У квартирі вони дізналися, що відсутня кішка. Між батьками виникла сварка. Батько почав телефонувати дільничному, потім передав слухавку матері, з яким вона спілкувалася в кімнаті, де вони мешкали. Батько почав вибивати двері, він став на захист матері, почав утримувати двері, щоб мати мала можливість спокійно спілкуватися, батько кричав, ображав їх, у відповідь він відповідав образами, потім він викликав поліцію, приїхавши, поліція склала адміністративні протоколи на нього та на батьків.

Законний представник ОСОБА_1 суду пояснила, що між нею та колишнім чоловіком виникають часті сварки, тому вони змушені мешкати у її сестри. Коли 19.12.2023 року вони прийшли забрати речі, між нею та колишнім чоловіком виникла сварка, вони телефонували дільничному, син заступився за неї.

Потерпілий ОСОБА_2 суду пояснив, що між ним, дружиною та сином виникають часті сварки та скандали. Синові не подобаються його методи виховання, на які він реагує неадекватно. Хоча він має певну фізичну перевагу, він не може відповідати на його насилля, бо його одразу притягнуть до відповідальності. Син навіть раніше зламав йому вухо, але він доказів не має, бо ушкодження не фіксував. 19.12.2023 року син та дружина влаштували сварку з приводу кішки, яка втекла через відчинені двері. Під час сварки син його ображав, утримував та зламав двері у кімнату. Була викликана поліція, яка склала адміністративні протоколи.

Адвокат Дерев`янко І.О. просить провадження закрити у зв`язку з відсутністю доказів на підтвердження наявності складу адміністративного правопорушення у діях її підзахисного.

Вислухавши покази учасників провадження, розглянувши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.

Пунктом 3 ч.1ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: подружжя; колишнє подружжя; наречені; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); дід (баба) та онук (онука); прадід (прабаба) та правнук (правнучка); вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); рідні брати і сестри; інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя.

Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству

Відповідно до Закону України "Про попередження насильства в сім`ї" насильство в сім`ї - це будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім`ї стосовно іншого члена сім`ї, якщо ці дії порушують конституційні права і свободи члена сім`ї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психічному здоров`ю.

Відповідно до ч.1ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічним насильством є така форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру; сексуальне насильство - форма домашнього насильства, що включає будь-які діяння сексуального характеру, вчинені стосовно повнолітньої особи без її згоди або стосовно дитини незалежно від її згоди, або в присутності дитини, примушування до акту сексуального характеру з третьою особою, а також інші правопорушення проти статевої свободи чи статевої недоторканості особи, у тому числі вчинені стосовно дитини або в її присутності; .

Закон України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" від 07.12.2017 року визначає, що предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству.

Диспозиція ч.1 ст.173-2 КУпАП визначає, що вчинення насильства в сім`ї, - умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання захисного припису особою, стосовно якої він винесений, непроходження корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім`ї.

Об`єктивна сторона даного правопорушення виражається в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконанні захисного припису особою, стосовно якої він винесений, непроходженні корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім`ї. Отже, об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання чи настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1ст.173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

Слід зазначити, що перш за все, насильством є застосування силових методів, або психологічного тиску за допомогою погроз, свідомо спрямованих на слабких або тих, хто не може чинити опір, тобто переш за все це будь-яке застосування сили щодо беззахисних. Для визнання факту домашнього насильства слід звернутися до його ознак, якими є умисність - тобто наявність в діях наміру, спрямованого на досягнення бажаного результату; спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство по відношенню до своєї жертви. Якщо в діях немає хоча б однієї з чотирьох наведених ознак, вони не є насильством.

Конфлікт - це зіткнення протилежно спрямованих, несумісних одна з одною потреб, інтересів, соціальних установок, планів тощо у свідомості окремої особи, яке виникає в міжособистісних взаємодіях окремих осіб чи груп. Конфлікт не містить вище перелічених ознак. Для конфлікту як способу взаємодії характерним є баланс (рівність) сил між його учасниками, владний баланс (симетричні відносини), що характеризується здатністю кожної зі сторін однаково впливати на процес конфлікту, відносною рівністю фізичних сил, соціально-психологічної адаптованості, соціального статусу, стану здоров`я, ментального розвитку тощо.

Різниця між конфліктом та насиллям, за вчинення якого передбачена відповідальність, полягає у тому, що у тому, що насильство є результатом свідомих дій кривдника, підкріплене агресією і бажанням завдати шкоди, а не прагненням розв`язати спір. При цьому маніпуляції можуть бути як стилем поведінки в конфлікті так і проявами домашнього насильства, як то газлайтинг - певні примушування постраждалої сумніватися в своїй адекватності та/чи в адекватності свого сприйняття навколишнього середовища, віктімблейдинг - явище/поведінка, в основі якої знаходиться звинувачення постраждалої у провокування насильства щодо неї або в тому, що відносно неї було вчинено насильство.

Самі по собі, зокрема, нецензурні висловлювання чи словесні образи не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі дії спрямовані на обмеження волевиявлення особи, при цьому такі дії повинні викликати у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Системний аналіз існуючого національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.

Як вбачається з пояснень ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , між подружжям ОСОБА_5 відсутнє порозуміння, наявне явне зіткнення протилежних інтересів батьків, їх поглядів, цінностей, напруження і крайнє загострення суперечностей, яке може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони, тобто зазначені особи не є залежними одна від одною, напроти батько ОСОБА_2 має певну перевагу у фізичному стані, психічному розвитку, економічно не залежний від дитини, має більший життєвий досвід, ніж його син - отже за відсутності доказів домінанту дитини -кривдника над жертвою, яким зазначений його батько, на своє глибоке переконання, суд вважає, що на час інкримінованої події мав місце саме конфлікт між подружжям, що відбувався безпосередньо на очах їхнього неповнолітнього сина, який, маючи певну емоційну схильність до матері, став на її бік, завдавши деяких образ батькові, при цьому жодних доказів того, що його дії були спрямовані на обмеження волевиявлення свого батька ОСОБА_2 , могли викликати у нього побоювання за свою безпеку або спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе, у тому числі і завдали шкоди психічному здоров`ю потерпілого - суду не надано, що за наведених ним обставин, не вказує на вчинення з боку ОСОБА_3 саме домашнього насильства, про що також свідчить і одночасне складання працівниками поліції адміністративних протоколів та видачу приписів на ім`я неповнолітнього сина та його батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які помилково у обставинах одного конфлікту надали цим особам статуси і жертви, і кривдника, що є само виключними.

Більш того, з матеріалів справи не вбачається і умислу ОСОБА_3 на вчинення інкримінованого правопорушення, як обов`язкової складової частини адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Сам протокол не містить відомостей про наявність в її діях такого умислу.

Отже, обставини викладені у протоколі, не дозволяють зробити висновок про наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 173-2 КУпАП, оскільки в ньому відсутні як об`єктивна, так і суб`єктивна сторони правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, що прямо суперечить принципу правової визначеності.

Отже, встановлені при розгляді справи про адміністративне правопорушення обставини не переконують суд у наявності у діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП.

Відповідно до ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

У зв`язку з вищевикладеними обставинами, справа підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

На підставі наведеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі щодо притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП ОСОБА_6 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області протягом 10 днів.

Суддя Л.Г. Салтан