КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 33/824/1506/2024
Головуючий в суді І інстанції Хардіна О.П.
Доповідач в суді ІІ інстанції Кашперська Т.Ц.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

01 квітня 2024 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Кашперської Т.Ц., з участю ОСОБА_1 , розглянувши клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження в справі за апеляційною скаргою захисника Різника Ігоря Анатолійовича на постанову судді Шевченківського районного суду міста Києва від 26 cічня 2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п. 2.5 ПДР та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Постановою судді Шевченківського районного суду міста Києва від 26 cічня 2024 року на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху і вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір в сумі 605,60 грн.

ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за те, що вона 25 жовтня 2023 року о 23:15 керувала транспортним засобом Mazda д.н.з. НОМЕР_1 по просп. Берестейському, 1 в м. Києві з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене почервоніння шкіряного покриву обличчя, тремтіння пальців рук, від проходження огляду у встановленому законом порядку на місці та в медичному закладі відмовилась. Своїми діями ОСОБА_1 порушила п. 2.5 ПДР, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У апеляційній скарзі захисника Різника І.А., поданій 13 лютого 2024 року, указано на необхідність скасування постанови як такої, що винесена всупереч чинному законодавству, має протиріччя та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт вказав на те, що в постанові суду зазначено про роз`яснення працівником поліції водію ОСОБА_1 її процесуальних прав та обов`язків, дотримано порядок проходження огляду на стан сп`яніння водія, відмова від проходження огляду на стан сп`яніння підтверджена відеофіксацією та не заперечувалась самою ОСОБА_1 . Заперечення ОСОБА_1 про те, що їй не роз`яснені її процесуальні права та обов`язки, суд вважав такими, що спростовуються дослідженими фактичними даними, як версія захисту, яка виникла в суді. Так, дійсно, в судовому засіданні ОСОБА_1 пояснила суду, що вона відмовилась від проходження огляду, однак вона пояснила, що їй не роз`яснено працівниками поліції її процесуальні права та обов`язки, та наслідки її відмови від проходження огляду на стан сп`яніння. Її трохи спантеличив той факт, що на неї вже складалась в момент розмови з працівниками поліції постанова про накладення адміністративного стягнення за інше адміністративне правопорушення і вона вважала, як їй пояснили працівники поліції, що вона має право на відмову і про це буде складений протокол, однак про те, що даний протокол і стаття, яка буде зазначена в ньому, має аналогічний характер і наслідки, як і саме водіння в нетверезому стані транспортного засобу, їй не повідомили, тому вона спокійно і відмовилась. Вона була твереза, і якби їй правильно роз`яснили наслідки, обов`язково пройшла б огляд на стан сп`яніння на місці.

Вказував, що оскільки судовий розгляд справи повинен відповідати загальним принципам, а саме верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні ними своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Наводив зміст ст. 62 Конституції України, рішення ЄСПЛ в справах «Коробов проти України», «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Кобець проти України», «Авшар проти Туреччини», вважав, що є очевидною відсутність доказів, які відповідно до положень ст. 251 КУпАП визначають відомості, що можуть бути належними доказами в ході підтвердження тих чи інших обставин, тому необхідно скасувати рішення, прийняте по цій справі, а провадження в справі закрити.

Просив постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26 січня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП скасувати, провадження в справі закрити.

Також до апеляційної скарги долучено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, обґрунтоване тим, що постанова судді Шевченківського районного суду м. Києва винесена 26 січня 2024 року, станом на 05 лютого 2024 року на сайті судової влади була лише попередня дата, а тому в цей день він прибув безпосередньо до суду для отримання повного тексту постанови з метою подальшого його оскарження. Враховуючи вищевикладене, просив встановити причину строку поважною і вважати, що ним не пропущений 10-денний термін для оскарження вищевказаної постанови, поновити пропущений строк та прийняти апеляційну скаргу до розгляду.

В судовому засіданні ОСОБА_1 клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підтримала та просила його задовольнити.

При вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, суд не перевіряє доводи щодо законності, обґрунтованості та справедливості оскаржуваного рішення, оскільки така оцінка може бути дана судом тільки в результаті розгляду апеляційної скарги по суті.

Розглянувши клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до положень ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Дана норма визначає строк, з якого починає обраховуватись десятиденний строк на апеляційне оскарження, тобто з наступного дня після винесення постанови.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» (974_256) (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та «Трух проти України» (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи є підстави для поновлення строків для оскарження, які виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява N 3236/03).

Також, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення ЄСПЛ від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії»).

Безпідставне та необґрунтоване поновлення строків на апеляційне оскарження рішення суду буде порушувати законні права та інтереси сторін і суперечити принципу (правової визначеності) права на справедливий суд, що закріплене в ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року, та згідно зі статтею 9 Конституції України є частиною національного законодавства України. (п. 53 рішення Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» заява № 32053/13).

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувану постанову було проголошено 26 січня 2024 року. Строк на апеляційне оскарження обраховується з дня винесення постанови, а тому останнім днем на апеляційне оскарження постанови є 05 лютого 2024 року. Апеляційна скарга подана лише 13 лютого 2024 року.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, представник захисник Різник І.А. вказує на те, що станом на 05 лютого 2024 року на сайті судової влади була лише попередня дата, а тому в цей день він прибув безпосередньо до суду для отримання повного тексту постанови з метою подальшого його оскарження.

Однак, положення ст. 294 КУпАП пов`язують обчислення строку на оскарження з днем винесення постанови, а не з днем отримання її тексту або оприлюднення в Єдиному державному реєстрі судових рішень, а, відтак, посилання на дату ознайомлення зі змістом постанови чи отримання копії оскаржуваної постанови не може бути достатньою підставою для поновлення строку на її оскарження.

З матеріалів справи вбачається, що 26 січня 2024 року в судовому засіданні було складено повний текст оскаржуваної постанови.

Зі змісту постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 26 січня 2024 року вбачається, що ОСОБА_1 та її захисник Різник І.А. особисто брали участь в судовому засіданні, однак з клопотанням про видачу копії постанови до суду не зверталися.

Вказана обставина свідчить про те, що ОСОБА_1 та її захисник Різник І.А. були обізнані про винесення судом постанови, результати розгляду справи та строки оскарження постанови - десять днів з дня її винесення.

Доводи апеляційної скарги, що станом на 05 лютого 2024 року на сайті судової влади була лише попередня дата, не є саме по собі підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження, пропущеного захисником.

Апеляційний суд враховує, що з огляду на присутність в судовому засіданні і обізнаність з результатами розгляду справи захисник мав можливість подати апеляційну скаргу в межах процесуального строку для подання апеляційної скарги до 05 лютого 2024 року включно, однак допустили нічим не обґрунтоване зволікання до 13 лютого 2024 року.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що захисником Різником І.А. подано апеляційну скаргу із пропуском строку, визначеного ст. 294 КУпАП, підстав для його поновлення не вбачається, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и в :

Відмовити захиснику Різнику Ігорю Анатолійовичу в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду міста Києва від 26 cічня 2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п. 2.5 ПДР та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Повернути апеляційну скаргу особі, яка її подала.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Кашперська Т.Ц.