ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2024 року м. Запоріжжя

Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Романько О.О., розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , працюючого начальником технічного відділу управління транспорту ПАТ «Запоріжсталь», військовослужбовця, посвідчення водія серії НОМЕР_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 виданий Хортицьким РВ УМВС України в Запорізькій області від 22.01.1998, тел. НОМЕР_3 ,-

про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №276967 складеного 14.12.2023 поліцейським взводу 1 роти 2 батальйону 3 Управління патрульної поліції в Запорізькій області ДПП рядовим поліції Пуздрачем В.І., 14.12.2023 в м.Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 212 водій ОСОБА_1 о 17:00 год. залишивши свій транспортний засіб «Mitsubishi Pajero Wagon», реєстраційний номер НОМЕР_4 та під час паркування автомобіля, не вжив заходів, щодо не допущення його самовільного руху, не поставив на стоянкове гальмо, внаслідок чого автомобіль здійснив самовільний рух та здійснив наїзд на рекламний «Сітілайн №58». Внаслідок ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків. Травмованих немає.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 під час розгляду справи заявив клопотання про закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення за відсутністю події і складу правопорушення. Клопотання мотивоване тим, що факт залишення ним транспортного засобу без застосування стоянкового гальма жодними доказами не підтверджений, зокрема матеріали справи не спростовують його заяви про вчинення кримінального правопорушення щодо можливого заволодіння його транспортним засобом сторонніми особами. Окремо, ОСОБА_1 зазначив, що за технічними характеристиками транспортного засобу «Mitsubishi Pajero Wagon», останній не міг здійснити самовільний рух, при тому, що він його залишав замкненим.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вину не визнав. Додатково пояснив, що 14.12.2023 року приблизно о 17 год.00 хв ним було припаркований автомобіль «Mitsubishi Pajero Wagon», реєстраційний номер НОМЕР_4 по пр. Соборному в м. Запоріжжя, на місці стоянки навпроти правої арки біля шахового клубу «Думка». Закривши автомобіль на центральний замок він пішов разом зі своєю дружиною до майстерні ремонту взуття «Каблучок». Був відсутній приблизно 15 хвилин. Повернувшись на місце парковки автомобіля, побачив, що автомобіля немає. Пізніше виявив свій автомобіль у пошкодженому стані з увімкненими ближнім світлом фар на дорозі, на 20-25 метрів нижче від місця парковки, на газоні біля рекламного щита. Двері автомобіля були відкритими, що вказувало на намагання когось заволодіти цим авто. З приводу угону автомобіля він відразу викликав поліцію за номером «102».

Додатково зазначив, та наполягав на тому, що при паркуванні автомобіля, який поставив на сектор передач в положенні «Park», зачинив його. Коли знайшов своє авто не на місці парковки, ним було виявлено, що автомобіль був відчинений і сектор передач був на позначці «DRIVE», та було виявлені значні пошкодження автівки, а саме: пошкодження заднього фонаря, погнуте заднє праве крило біля бензобаку, пом`ятий задній бампер з правого боку. Також додатково вказав на те, що відповідно до талону- повідомленню з єдиного обліку № 30700 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію зазначено, що 14.12.2023 о 16-51 надійшло повідомлення зі служби 102, про те, що 14.12.2023 року о 16:50 за адресою: м. Запоріжжя, Вознесенівський район, вул. 12-го Квітня, повідомлено, що біля клубу «Думка», щойно невідомі намагались заволодіти автомобілем заявника «Мітцубіші паджеро» срібного кольору, заявник був відсутній 5-7 хвилин, а авто стоїть в іншому місці вдарене правою задньою частиною у рекламний щит, авто було замкнено на центральний замок, заявник нікого не бачив та описати не може. Вважає, що в його діях немає адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП та просив закрити провадження у зв`язку недоведеністю обставин, викладених у протоколі.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відтак, при розгляді даної справи суд, вирішуючи питання про те, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа в його вчиненні, виходить з того, що протокол про адміністративне правопорушення було складено саме щодо порушення ОСОБА_1 п.15.12 Правил дорожнього руху України.

Стаття 124 КУпАП передбачає відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, за що встановлено відповідальність у вигляді накладення штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Як встановлено п.15.12 ПДР України, водій не повинен залишати транспортний засіб, не вживши всіх заходів, щоб не допустити його самовільного руху, проникнення до нього і (або) незаконного заволодіння ним.

На відео та фотоматеріалами не зафіксовано факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом «Mitsubishi Pajero Wagon», реєстраційний номер НОМЕР_4 14.12.2023 року, а так само відомостей про незастосування останнім всіх заходів, що не допускають його самовільний рух, проникнення до нього і (або) незаконного заволодіння ним.

Допитана судом в якості свідка ОСОБА_2 , вказала, що 14.12.2023 року приблизно о 17 год. 00 хв. вона перебуваючи зі своїм чоловіком ОСОБА_2 в автомобілі, «Mitsubishi Pajero Wagon», реєстраційний номер НОМЕР_4 по пр. Соборному, м. Запоріжжя, який було припарковано на місці стоянки навпроти правої арки біля шахового клубу «Думка». Далі вони пішли разом до майстерні ремонту взуття «Каблучок». Повернувшись через 15 хвилин, виявилось, що автомобіля на парковці немає. Виявили авто близько 30 метрів від парковки розвернутим на 180 градусів з увімкненим світлом фар та відкритими дверима. Після чого ними було викликано поліцію. Додатково зазначила, що її чоловік перед залишення автомобіля на місці стоянки застосував центральний замок, що за технічними характеристиками їхнього авто повинно виключати можливість його самовільного руху.

Згідно з вимогами ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Отже, саме на поліцейського, який склав даний протокол, покладено законодавством обов`язок щодо збирання доказів.

Рішення Конституційного суду України від 22.12.2010 №23-рп/2010, яке є обов`язковим до виконання на території України, фактичні дані або будь-які інші докази, одержані в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо є неналежними доказами.

Європейський Суд з прав людини у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог п.1 ст.247 КУпАП не може бути почато, а почате підлягає закриттю в тому разі якщо, відсутня подія або склад адміністративного правопорушення.

Подію та склад правопорушення можуть підтвердити чи спростувати лише належні та допустимі докази.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може рахуватися єдиним належним доказом вини порушника.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) для кримінального провадження поширюється Європейським судом з прав людини й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративного правопорушення (справа «Лучанінова проти України», рішення від 09.06.2011 року, заява №16347/02).

Виходячи з практики застосування Європейським судом ст. 6 Конвенції, у випадку, якщо передбачені санкції є достатньо суворими, то скоєне правопорушення має природу кримінального злочину, а отже його судовий розгляд має відповідати принципу справедливості відповідно до ст. 6 Конвенції.

Обов`язком суду є забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст.62 Конституції України, відповідно до якої особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

У практиці Європейського Суду з прав людини існує тенденція поступової універсалізації понять «обвинувачення за адміністративним проступком» та «обвинувачення, які мають ознаки злочину», залежно від ступеня їх суспільної небезпеки (рішення у справі «Лутц проти Німеччини», «Отцюрк проти Німеччини», «Девеєр проти Бельгії», «Адольф проти Австрії» та інші),отже, адміністративне обвинувачення має бути доведено державою, в особі уповноважених на те посадових осіб, а тому особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не зобов`язана доводити свою невинуватість.

Стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачає, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно ст.9 Конституції України,ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і застосовуються в порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР ратифікована Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція).

Таким чином, з моменту ратифікації Конвенції Держава Україна та її органи влади взяли на себе зобов`язання визнати юрисдикцію Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), керуватись його рішеннями та при вирішенні будь-якого питання діяти через призму визнання людини та її прав та свобод найвищою цінністю.

З наведеного вбачається, що рішення суду буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

При вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою, суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання) «поза розумним сумнівом», який означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Подібне роз`яснення зазначеного принципу надає у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, зокрема, у п.54 рішення від 06.12.2007 у справі «Козинець проти України».

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

В цей же час, ОСОБА_1 заперечує, що він керував транспортним засобом у зазначений в протоколі час чи не застосував всіх заходів для убезпечення самовільного руху авто чи спроб заволодіння ним. Наполягав про застосування ним режиму селектору АКПП у положенні «PARK». Докази протилежного в матеріалах справи відсутні. Так, зокрема, акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі від 14.12.2023 не містить визначення результатів обстеження ділянки, при цьому визначено в рядку щодо покриття проїзної частини чомусь саме про пошкодження рекламного (чого саме не зазначено) «Сітілайт № 58».

Разом з тим, при складенні матеріалів окремо не зафіксовано положення стоянкового гальма та того, що місце паркування було з помітним ухилом та яким саме, що могло б призвести до самовільного руху автомобіля або будь-які інші чинники, що могли б сприяти вірогідності версії обвинувачення.

Також, відеозапис долучений до матеріалів, не підтверджує ні керування ОСОБА_1 транспортним засобом, ні залишення ним транспортного засобу без вживання всіх заходів, щоб не допустити його самовільного руху, проникнення до нього і (або) незаконного заволодіння ним.

Додатково суд враховує технічні особливості режиму паркінг АКПП, його принцип роботи для автоматичної коробки передач.

В автоматі, немає зчеплення в розумінні механіки, тут крутний момент передається за допомогою гідротрансформатора, а ось у нього немає жорсткого зачеплення. Фізично це реалізовано так - на робочу шестерню АКПП, з одного кінця одягається спеціальна стопорна шайба (вона жорстко сидить на шестірні), зроблена вона виступами або «зубцями», при «паркінгу» в неї заходить спеціальний важіль, який зупиняє ці зуби - блокуючи шестерню. Коли переводити авто в цей режим, то лунає характерне клацання, це заходить важіль у «стопорну шайбу». Він приводиться в дію тягою. При такому блокуванні, передні колеса автомобіля не зможуть обертатися, бо пов`язана з ними трансмісія заблокована. Після «стоянки» при запуску автомобіля необхідно перевести важіль в положення «D - DRIVE», з блокованої шестерні йде важіль, і вона може знову вільно обертатися.

Таким чином, на думку суду, протокол та інші матеріали справи, які надійшли до суду, не містять доказів про те, що ОСОБА_1 як учасник дорожнього руху, зокрема, водій залишив транспортний засіб, не вживши всіх заходів, щоб не допустити його самовільного руху, проникнення до нього і (або) незаконного заволодіння ним.

Таким чином, проаналізувавши зміст доказів, наявних в матеріалах цієї справи, доходжу висновку, що вони не підтверджують наявності у діях ОСОБА_1 події і складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 КУпАП.

За таких обставин провадження у даній справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 124, 247, 283, 284 КУпАП України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративних правопорушень.

Постанова може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: О.О. Романько