ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/6683/23 Номер провадження 33/814/306/24Головуючий у 1-й інстанції Малтиз А. В. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
Категорія: стаття 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі:

судді Пікуля В.П.,

при секретарі Філоненко О.В.,

за участю: особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника адвоката Лазоренка Руслана Володимировича,

іншого учасника ДТП потерпілого ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на постанову судді Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03 листопада 2023 року про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП,

стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваної постанови

Постановою судді Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03 листопада 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого статтею 124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 6 місяців, та стягнуто на користь держави судовий збір в розмірі 536,80 грн.

Згідно з постановою судді, ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 07 вересня 2023 року приблизно о 16 год 28 хв в м. Кременчуці по вул. Першотравневій, буд. 29/5 керуючи транспортним засобом Opel Vektra station Wagon державний номерний знак НОМЕР_1 під час зміни напрямку руху, а саме повороту праворуч, не переконався, що це буде безпечно та скоїв зіткнення з транспортним засобом Renault Logan державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , який рухався в напрямку праворуч від нього, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив вимоги пункту 10.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі - ПДР України), за що передбачена відповідальність статтею 124 КУпАП.

Позиції осіб, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення

Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись із постановою судді, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити постанову судді Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03 листопада 2023 року в частині накладення адміністративного стягнення та застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу, звільнивши скаржника від сплати судового збору.

Апеляційна скарга обґрунтовується тим, він є учасником бойових дій та інвалідом ІІ групи, і йому необхідний автомобіль для пересування.

Щодо явки та позиції учасників провадження в суді апеляційної інстанції

В судовому засіданні, в режимі відеоконференції, ОСОБА_1 та його захисник адвокат Лазоренко Р.В. апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити з підстав в ній наведених.

Потерпілий ОСОБА_2 в судовому засіданні, в режимі відеоконференції, вказав, що претензій до ОСОБА_1 не має, зазначив що така ситуація може трапитися з будь-ким.

Мотиви суду

Відповідно до частини 7 статті 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Положеннями статті 124 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність, яка настає за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Відповідно до вимог статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Апеляційний суд зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те посадовою особою, як передбачено приписами статті 255 КУпАП, та відповідає вимогам статті 256 цього Кодексу, а тому є належним та допустимим доказом по справі.

У свою чергу, апеляційний суд наголошує, що суд першої інстанції вірно встановив наявність у діях ОСОБА_1 вини, як ознаки суб`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, оскільки останній не врахував дорожню обстановку, не впоралась з керуванням та скоїв зіткнення з автомобілем під керуванням ОСОБА_2 .

Належне обґрунтування наявності у діях ОСОБА_1 вини в достатній мірі підтверджується даними протоколу про адміністративні правопорушення від 07 вересня 2023 року серії ААД 394872; схемою місця ДТП; письмовими поясненнями ОСОБА_2 від 07 вересня 2023 року, письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 07 вересня 2023 року рапортом та іншими матеріалами справи у їх сукупності, та не оспорюється учасниками справи.

Оцінивши в сукупності зазначені докази, суддя місцевого суду дійшов вірного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, тобто порушення учасником дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Із вказаним висновком судді місцевого суду погоджується й апеляційний суд.

Поряд з цим, суд апеляційної інстанції не може погодитися зі стягненням, яке було накладено на особу, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Так, статтею 23 КУпАП встановлено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно зі статтею 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису).

Частина 2 статті 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Системний аналіз та юридичний зміст положень частини 2 статті 61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа. Відмінність у складі правопорушення (як в цілому, так і в конкретних його елементах) дає підстави для притягнення особи до різних видів юридичної відповідальності. Також, юридична відповідальність встановлюється за скоєння конкретного правопорушення конкретною особою, тобто вона має індивідуальний характер і характеризується, зокрема наявністю системи покарань та стягнень, можливістю призначення більш м`якого покарання та звільнення від нього тощо. Цей принцип забезпечується можливістю застосування виду юридичної відповідальності в залежності від ступеня суспільної небезпечності скоєного правопорушення. При цьому, принцип індивідуалізації відповідальності знаходить також свій вираз в тому, що при призначенні покарання(стягнення) мають враховуватися всі особливості та обставини справи, характер правопорушення, ступінь здійснення винною особою протиправного наміру, ступінь вини, властиві їй індивідуальні риси, спосіб життя, мотиви скоєння правопорушення і інше.

Апеляційний суд вважає доводи ОСОБА_1 слушними щодо того, що суддя суду першої інстанції не дотримався у повній мірі вимог, передбачених статтями 23, 33, 245, 280 КУпАП, не дослідив усіх обставин справи та маючи альтернативу для вибору стягнення, застосував найсуворіше стягнення, передбачене санкцією статті 124 КУпАП, а саме у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 6 місяців.

Суд першої інстанції своє рішення про накладення на правопорушника саме такого виду стягнення, як позбавлення права керування транспортним засобом на строк 6 місяців, в постанові належним чином не мотивував, не врахувавши, що санкція вказаної статті 124 КУпАП передбачає й інший, менш суворіший вид адміністративного стягнення, а саме штраф.

У випадках, коли санкція закону, по якому особа визнається винною, передбачає різні види стягнень, суддя при винесенні постанови повинен мотивувати застосування того або іншого виду стягнення.

Позбавивши ОСОБА_1 права керувати транспортними засобами за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, суд першої інстанції, обрав адміністративне стягнення, яке за своїм видом є явно несправедливим через суворість.

При цьому, статтею 30 КУпАП встановлено, що позбавлення права керувати транспортними засобами застосовується за грубе або систематичне порушення порядку користування цим правом.

Утім, відомості про те, що ОСОБА_1 систематично порушує Правила дорожнього руху, чи неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення аналогічних правопорушень, відсутні. До того ж, ОСОБА_1 працює в ТОВ Ферострой, отримує постійний дохід і може сплатити штраф.

Зокрема, місцевим судом, в порушення вимог статті 33 КУпАП, належним чином не враховано характеру вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

В ході апеляційного розгляду було встановлено, що ОСОБА_1 свою вину визнав у повному обсязі, щиро розкаявся, а правопорушення вчинив з необережності.

Крім того, цивільна правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована і заподіяна в результаті ДТП шкода, завдана потерпілому повністю відшкодована, а потерпілий в судовому засіданні, в суді апеляційної інстанції претензій до ОСОБА_1 не мав.

Отже, внаслідок неповноти судового розгляду, суд першої інстанції не врахував належним чином особу правопорушника, який визнає свою вину у скоєнні адміністративного правопорушення; відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Оскільки вказані вище обставини не були належним чином оцінені судом першої інстанції, не було розглянуто можливості застосування альтернативних адміністративних стягнень за статтею 124 КУпАП, та не наведено мотивів для обрання суворішого адміністративного стягнення та не зазначено з яких міркувань суд виходив при обранні такого виду стягнення, тому, у порядку статті 294 КУпАП, оскаржувана постанова підлягає зміні в частині призначеного адміністративного стягнення.

Також, з матеріалів справи вбачається та апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи в наслідок бойових дій.

Згідно з пунктом 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп.

Відповідно до посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_3 (а.с. 15) ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи.

Висновки суду

Враховуючи викладене, висновок судді суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та кваліфікація його дій за статтею 124 КУпАП є правильним та обґрунтованим.

Проте, стягнення накладене без урахування тяжкості вчиненого правопорушення та особи ОСОБА_1 .

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права - однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях ЄСПЛ, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

У зв`язку з наведеними обставинами, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а визначене в постанові судді Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03 листопада 2023 року адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 6 місяців, зміні на менш суворе, а саме, на штраф у розмірі 850 гривень.

Крім того, вирішуючи питання про стягнення з особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, судового збору, суд першої інстанції помилково стягнув судовий збір із особи, яка є інвалідом ІІ групи.

Пунктом 4 частини 8 статті 294 КУпАП, передбачено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право змінити постанову.

За таких обставин, постанова судді Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03 листопада 2023 року стосовно ОСОБА_1 підлягає зміні в частині накладення адміністративного стягнення та в частині стягнення судового збору, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити.

Керуючись статтею 294 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову судді Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03 листопада 2023 року в частині призначеного покарання та стягнення судового збору- змінити.

Застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 гривень.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір".

У іншій частині постанову судді Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського

апеляційного суду В.П. Пікуль