П О С Т А Н О В А

Іменем України

смт. Романів 02 лютого 2024 року

Суддя Романівського районного суду Житомирської області Кірічук М.М., розглянувши матеріали, які надійшли з Відділення поліції № 5 Житомирського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , працюючого водієм в КНП «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення ( далі КУпАП),

встановив:

29 травня 2023 року близько 17 годині 30 хвилин по вул. Артема Кирилюка в смт. Миропіль Житомирського (Романівського) району Житомирської області, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом автомобілем Daewoo Lanos державний номерний знак НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота) та відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Такими діями ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 КУпАП.

При розгляді справи ОСОБА_1 повідомив, що алкогольні напої вживав напередодні і у незначній кількості, нетверезим себе не вважав, тому і відмовився від проходження огляду.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Тещенко М.М. зауважив на наявність порушень з боку працівників поліції при оформленні матеріалів (неповідомлення його підзахисному про ознаки сп`яніння, неналежне роз`яснення прав і обов`язків, та не відсторонення водія від керування), що на його переконання є підставою для визнання доказів недопустимими і для закриття провадження у справі.

Разом з тим, вина ОСОБА_1 у скоєнні ним правопорушення підтверджується сукупністю зібраних по справі доказів, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, відеоматеріалами з нагрудної камери поліцейського, копією постанови відносно ОСОБА_2 за частиною 5 статті 121, частинами 1, 2 статті 122 КУпАП.

При розгляді справи поліцейський СРПП Відділення поліції №1 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області Андреєв Ю.О. пояснив, що дійсно в той день ним за порушення правил дорожнього руху був зупинений ОСОБА_1 , при оформлені матеріалів встановив ознаку сп`яніння у водія запах алкоголю з порожнини рота, проте назвав її як «перегар». Водієві було запропоновано пройти огляд на місці зупинки та в лікувальному закладі, також було роз`яснено наслідки відмови, а в подальшому складено протокол про адміністративне правопорушення. Акт огляду та направлення на огляд ним не складалися у зв`язку з відмовою особи пройти огляд.

Відповідно до положень частини 3 статті 8 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Оцінивши досліджені в ході розгляду справи докази у їх сукупності, суддя приходить до переконання про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, що проявилося у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

При вирішенні питання про міру адміністративного стягнення, яке слід застосувати до ОСОБА_1 , суддя враховує наступні положення.

Так, адміністративне стягнення має на меті покарання порушника, запобігання скоєнню нових правопорушень. Проте покарання не є самоціллю, воно виступає необхідним засобом виховання правопорушника і запобігання правопорушенням.

У відповідності з положеннями статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Згідно статті 9 Конституції України а також статті 17 Закону України "Про міжнародні договори" від 22.12.1993 року, міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є часткою національного законодавства України.

Також передбачається, що якщо міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, які передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України. Тобто в такому випадку міжнародно-правові норми мають пріоритетне значення.

17 липня 1997 Україна ратифікувала Європейську Конвенцію "Про захист прав людини і основоположних свобод", а також Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, які є невід`ємною частиною Конвенції, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського Суду з прав людини по всім питанням, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справа "Надточій проти України" від 15 травня 2008 року). ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні "Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії" від 23.10.1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення "кримінального обвинувачення". Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки "право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності" (рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Маліге проти Франції" від 23 вересня 1998 року).

Європейський суд з прав людини у справі "Скоппола проти Італії" від 17 вересня 2009 року зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. При цьому ЄСПЛ вважає, що будь-яке втручання у право власності обов`язково повинне відповідати принципу пропорційності. "Справедливий баланс" має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе "індивідуальний надмірний тягар" (рішення у справі від 02 листопада 2004 року "Трегубенко проти України").

Частина 2 статті 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Зазначене свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа. Відмінність у складі правопорушення (як в цілому, так і в конкретних його елементах) дає підстави для притягнення особи до різних видів юридичної відповідальності. Також, юридична відповідальність встановлюється за скоєння конкретного правопорушення конкретною особою, тобто вона має індивідуальний характер і характеризується, зокрема, наявністю системи покарань та стягнень, можливістю призначення більш м`якого покарання та звільнення від нього тощо. Цей принцип забезпечується можливістю застосування виду юридичної відповідальності в залежності від ступеня суспільної небезпечності скоєного правопорушення. При цьому, принцип індивідуалізації відповідальності знаходить також свій вираз в тому, що при призначенні покарання (стягнення) мають враховуватися всі особливості та обставини справи, характер правопорушення, ступінь здійснення винною особою протиправного наміру, ступінь вини, властиві їй індивідуальні риси, спосіб життя, мотиви скоєння правопорушення і інше.

У КУпАП відсутні положення, які б передбачали можливість призначення більш м`якого стягнення, ніж передбачено законом, проте, діючий Кримінальний кодекс України містить положення про призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, і суддя приходить до переконання, що при розгляді справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності слід застосувати аналогію права та призначити йому стягнення нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини 1 статті 130 КУпАП, не призначаючи йому стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

При прийнятті такого рішення суддя враховує вказані ОСОБА_1 обставини та надані ним письмові докази.

Так, при розгляді справи встановлено, що ОСОБА_1 з 01 січня 2013 року по теперішній час дійсно працює водієм в КНП «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», виключно з позитивної сторони характеризується за місцем роботи, а призначення останньому стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, може негативно вплинути на формування бригад екстреної медичної допомоги кваліфікованим водіями та загалом на роботу підприємства в умовах воєнного стану.

З урахуванням викладеного та особи винного, суддя вважає, що задля досягнення мети адміністративного стягнення, яке застосовується до особи для її виховання в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами (стаття 23 КУпАП), до ОСОБА_1 слід застосувати адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до статті 40-1 КУпАП, у разі винесення суддею постанови про накладання адміністративного стягнення, особою, на яку накладено таке стягнення, сплачується судовий збір у відповідності до статті 4 Закону України «Про судовий збір», що становить 605,60 грн.

Керуючись статтями 8, 23, 30, 40-1, 130, 283, 284-289 КУпАП, суддя, -

постановив:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір в сумі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Романівський районний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя М.М. Кірічук