Справа № 461/1343/24 Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький В.В.
Провадження № 33/811/458/24 Доповідач в 2-й інстанції: Урдюк Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2024 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М., з участю представника Львівської митниці Держмитслужби Зирянова О.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу представника Львівської митниці Державної митної служби України Гуменчука Назара Ярославовича на постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 5 березня 2024 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , звільнено від адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 481 МК України, та закрито провадження у справі,

в с т а н о в и л а:

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 звільнено від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 481 Митного кодексу України, обмежившись усним зауваженням.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 481 Митного кодексу України закрито.

Згідно з постановою судді, 03.02.2024 р. близько 22 години 49 хвилин у зону митного контролю пункту пропуску «Рава-Руська - Хребенне» Львівської митниці в`їхав автомобіль марки «HYUNDAI ACCENT», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у якому громадянка України ОСОБА_1 поверталась з приватної поїздки з Республіки Польща в Україну, у якості пасажира.

У ході здійснення митного контролю вказаного транспортного засобу та внесення інформації про нього до ACMO «Інспектор» та в ЄАІС Держмитслужби України було встановлено, що 09.10.2023 року 18:16:42 год. громадянка України ОСОБА_1 ввезла на митну територію України через пункт пропуску «Рава-Руська Хребенне» Львівської митниці легковий автомобіль марки «PEUGEOT 407», реєстраційний номер НОМЕР_2 (країна реєстрації Республіка Польща), VIN № НОМЕР_3 у митному режимі «Тимчасове ввезення до 60 днів» під письмове зобов`язання про зворотне вивезення від 09.10.2023 UA209060/2023/2149, згідно якого зобов`язувалась вивезти зазначений транспортний засіб у термін до 14.11.2023 р.

На момент перетину кордону, відповідних документів щодо продовження терміну доставки автомобіля марки «PEUGEOT 407», реєстраційний номер НОМЕР_2 (країна реєстрації Республіка Польща), VIN № НОМЕР_3 внаслідок аварії чи дії обставин непереборної сили, чи внаслідок протиправних дій третіх осіб, накладення арешту чи вилучення зазначеного вище автомобіля громадянка України ОСОБА_1 до митного контролю не подала.

Відповідно до вимог ст. 192 Митного кодексу України, до найближчого митного органу про обставини, події (аварії або дії обставин непереборної сили), місцезнаходження товарів і транспортного засобу, вказана громадянка не зверталась.

Згідно з ч. 4 ст. 380 Митного кодексу України, громадяни-резиденти, які перебувають на тимчасовому консульському обліку в консульській установі України за кордоном, мають право тимчасово ввозити на митну територію України під письмове зобов`язання про зворотне вивезення за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, один транспортний засіб особистого користування, що класифікується за товарною позицією 8703 (крім товарної підпозиції 8703 10) згідно з УКТ ЗЕД, та причіп до нього, що класифікується за товарною підпозицією 8716 10 згідно з УКТ ЗЕД (за умови ввезення разом із транспортним засобом), на строк, що не перевищує 60 днів протягом одного календарного року (який може бути як безперервним, так і з перервами), без сплати митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів.

Таким чином, громадянкою України ОСОБА_1 перевищено термін тимчасового ввезення автомобіля марки «PEUGEOT 407», реєстраційний номер НОМЕР_2 (країна реєстрації Республіка Польща), VIN № НОМЕР_3 більше ніж на тридцять діб.

Не погоджуючись із рішенням судді районного суду, представник Львівської митниці Держмитслужби Гуменчук Н.Я. звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 5 березня 2024 року та винести нову постанову, якою визнати ОСОБА_1 винною у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 6 ст. 481 МК України, та накласти на неї стягнення у виді штрафу в розмірі 170 000 гривень або конфіскації транспортного засобу предмету правопорушення.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог апелянт покликається на те, що оскаржена постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, вказує, що не погоджується з висновком судді суду першої інстанції про можливість звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності при малозначності правопорушення.

Як зазначає апелянт, наданий ОСОБА_1 суду доказ того, що ввезений транспортний засіб переданий Громадській організації «Хто як не ми?» у безстрокове безоплатне використання у якості гуманітарної допомоги, та відповідний акт від 10 жовтня 2023 року №2/03, під час розгляду Галицьким районним судом по суті не перевірявся та не піддавався належній оцінці.

Крім цього, покликаючись на введення в Україні воєнного стану, суд не наводить причинно-наслідкового зв`язку між вчиненим ОСОБА_1 правопорушенням та зазначеними обставинами.

Звертає увагу, що виключно торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини.

Також апелянт наголошує, що для не притягнення до відповідальності за несвоєчасне вивезення автомобіля ОСОБА_1 повинна була у встановленому законом порядку підтвердити наявність форс-мажорних обставин та причинно-наслідковий зв`язок між такими обставинами і невиконанням зобов`язань. Водночас, остання не вживала заходів щодо повідомлення митниці про причини не вивезення товару за межі митної території України. Відтак, на переконання митного органу, зазначені в оскарженій постанові події не можуть слугувати підставою для закриття провадження у справі.

У судовому засіданні представник Львівської митниці Держмитслужби Зирянов О.Ю. подану апеляційну скаргу підтримав та просив таку задовольнити.

Особа, щодо якої складено протокол про порушення митних правил, ОСОБА_1 у судове засідання не прибула, хоча про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97- ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Рішеннями Європейського суду визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відтак, з метою забезпечення розумних строків розгляду справи, з урахуванням належного повідомлення ОСОБА_1 про судове засідання, відсутності підтверджень поважності причин її неявки у судове засідання, апеляційний суд дійшов висновку, що про можливість проводити апеляційний розгляд у її відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, а також наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 перевищено термін тимчасового ввезення автомобіля марки «PEUGEOT 407», реєстраційний номер НОМЕР_2 (країна реєстрації Республіка Польща), VIN № НОМЕР_3 більше ніж на тридцять діб, відповідає фактичним обставинам справи, а її дії за ч.6 ст.481 МК України кваліфіковані правильно.

Разом з тим, як обгрунтовано зазначено в апеляційній скарзі представника Львівської митниці суд безпідставно звільнив ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за малозначністю вчиненого правопорушення, обмежившись усним зауваженням.

Вирішуючи питання про звільнення від накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 481 МК України, місцевий суд не дотримався вимог ст. 33 КУпАП, згідно з якими при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Згідно зі ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч.1 ст.458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Відповідно до вимог ст. 486 Митного кодексу України, завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Згідно з ст. 487 Митного кодексу України провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Суд, оцінивши докази, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, і винести постанову, зміст якої має відповідає вимогам ст. 527 Митного кодексу України.

Слід зазначити, що судові рішення повинні бути не лише законні, обґрунтовані та належно мотивовані, а й справедливі за своїм змістом. Верховенство права як принцип судочинства визначає спрямованість судочинства на досягнення справедливості та надання ефективного захисту. Справедливим та ефективним повинен бути як судовий процес, так і результат судочинства. Право людини на справедливий суд, гарантоване ст. 6 Конвенції, це фундаментальне право, яке повинно бути не примарним, декларативним, а ефективним, тобто дієво застосовуватися на практиці.

Так, за положеннями ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Малозначне правопорушення - це такі дії, які не спричинили або не могли спричинити істотної шкоди суспільним та державним інтересам, правам і свободам громадян або іншим цінностям, що охороняються законом.

Положення зазначеної статті відображають принцип індивідуалізації адміністративної відповідальності, який означає відповідність заходу впливу, який обирається для правопорушника, меті адміністративній відповідальності. Він передбачає як індивідуальний підхід до застосування примусових заходів залежно від особистих якостей правопорушника та характеру і обставин вчинення проступку, так і можливість пом`якшення і навіть відмови держави від застосування заходів відповідальності, якщо її мета може бути досягнута іншим шляхом.

При вирішенні питання про накладення стягнення за дане правопорушення суд першої інстанції, на переконання апеляційного суду, не в повній мірі врахував вимоги, передбачені ст.ст.22, 23, 33 КУпАП. Зокрема, врахував: характер вчиненого правопорушення, військовий стан, особу, стосовно якої складено протокол, яка вперше притягається до адміністративної відповідальності, зазначив, що правопорушення не спричинило значних негативних наслідків, а автомобіль ввезено для підтримки захисту України від збройної агресії та передано ГО «Хто як не ми?!».

Однак, як встановлено апеляційним судом, і даний факт підтверджується відповідю голови ГО «Хто як не ми?!» ОСОБА_3 , зі змісту якої вбачається, що транспортний засіб марки «PEUGEOT 407», реєстраційний номер НОМЕР_2 (країна реєстрації Республіка Польща), VIN № НОМЕР_3 організації не передавався, а наявний акт приймання-передачі №2/03 від 10.10.2023 організацією не видавався ОСОБА_1 .

Відтак, апеляційний суд вважає, що вказані обставини є підставою для призначення стягнення ОСОБА_1 в межах санкції ч. 6 ст. 481 МК України.

При цьому, апеляційний суд враховує, що адміністративне стягнення - це захід адекватної реакції держави на вчинення фізичною чи юридичною особою адміністративних деліктів із акцентом як на майнові (фінансові) обмеження прав, правомочностей, так й вплив на саму особу, її психіку та поведінку. Крім того, адміністративне стягнення це засіб примусу, що застосовується від імені держави до суб`єктів адміністративного проступку, визначених винними у вчиненні адміністративного проступку.

Приймаючи до уваги наведене, а також те, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, враховуючи характер та фактичні обставини вчиненого правопорушення, дані про особу порушника, ступінь її вини, наслідки правопорушення, апеляційний суд вважає необхідним накласти на ОСОБА_1 стягнення у виді конфіскації транспортного засобу.

Відповідно до ст.40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення уразі винесення судом (суддею)постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Відповідно до приписів п. 3 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та прийняти нову постанову.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що вони є обґрунтованими, оскільки вони підтверджуються повторним дослідженням, під час апеляційного розгляду, доказів у справі.

Вимогами п. 5 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», передбачено, що у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з правопорушника підлягає стягненню судовий збір за ставкою 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Керуючись ст. 294 КУпАП, ст. 529 МК України апеляційний суд

п о с т а н о в и л а:

Постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 06 березня 2024 року щодо ОСОБА_1 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 481 МК України, та накласти на неї адміністративне стягнення у виді конфіскації транспортного засобу марки «PEUGEOT 407», реєстраційний номер НОМЕР_2 (країна реєстрації Республіка Польща), VIN № НОМЕР_3 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Урдюк Т.М.