ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/32/24 Справа № 932/7467/23 Суддя у 1-й інстанції - Татарчук Л. О. Суддя у 2-й інстанції - Онушко Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2024 року м. Дніпро

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Онушко Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 07 вересня 2023 року стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

якою її визнано винуватою у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та звільнено від адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, обмежившись усним зауваженням, а провадження у справі закрито,-

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 07 вересня 2023 року ОСОБА_1 було визнано винуватою у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та звільнено від адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, обмежившись усним зауваженням, а провадження у справі закрито.

Не погоджуючись із вказаною постановою особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати постанову Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 07 вересня 2023 року та справу щодо неї закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вона в момент, коли сталася ДТП, рухалася регульованим перехрестям на зелений сигнал світлофора, оскільки останній працював, про що зазначено і в схемі ДТП, а тому п.16.13 ПДР України, який ставиться їй у провину та стосується нерегульованих перехресть, вона порушити не могла. Вважає, що її дії слід оцінювати за п.16.6 ПДР України, який стосується регульованих перехресть.

Суддя апеляційної інстанції, заслухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, потерпілого ОСОБА_2 , який заперечував проти задоволення даної апеляції, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обовязки у правовому полі.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з вимогами ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Відповідно до правової позиції, викладеної в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23 грудня 2005 року, при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст. ст. 247 і 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Як витікає з правової позиції Верховного Суду від 26.01.2021 руку (справа №537/1916/18) при виявленні причинного зв`язку необхідно враховувати як дії (бездіяльність) особи, яка керує транспортним засобом, так і неналежне (у тому числі невинне) поводження інших учасників руху (тобто й пішохода), що також може виключити відповідальність водія. Крім того, при вирішенні питання про причинний зв`язок ураховується наявність у водія технічної можливості уникнути шкідливого наслідку. Якщо такої можливості не було, і встановлено, що аварійну ситуацію викликано не ним, то відповідальність водія виключається. У випадку, коли вказану ситуацію було створено самим водієм-порушником, відсутність технічної можливості уникнути шкідливих наслідків юридичного значення не має.

Дані вимоги закону судом першої інстанції були виконані.

Так, статтею 124 КУпАП передбачено відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, умовою для настання адміністративної відповідальності за якою є наявність причинно-наслідкового зв`язку між порушенням Правил дорожнього руху України та настанням наслідків у вигляді майнової шкоди.

Відповідно до п.16.13 Правил дорожнього руху України перед поворотом ліворуч і розворотом водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо чи праворуч.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, висновки суду першої інстанції про порушення ОСОБА_1 п. 16.13 ПДР України та доведеність її вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є законними, обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та цілком підтверджуються наступними доказами: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД№513169 від 12.07.2023 року; схемою ДТП із зазначенням напрямку руху транспортних засобів, місця зіткнення, локалізації механічних пошкоджень транспортних засобів; поясненнями водія ОСОБА_2 щодо обставин та механізму дорожньо-транспортної пригоди. Зазначені докази, на думку апеляційного суду, є належними та допустимими, і піддавати їх сумніву в даному конкретному випадку немає жодних підстав.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД№513169 від 12.07.2023 року 12 липня 2023 року о 21.05 год. водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем марки «KIA», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись в м.Дніпро на перехресті вул.Аеропортівської та автодороги на трасі Н-08, перед поворотом ліворуч, не надала дорогу автомобілю марки «Hyundai», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку. Внаслідок ДТП пошкоджено транспортні засоби, завдано матеріальні збитки.

Обставини, зазначені у протоколі, повністю узгоджуються зі схемою дорожньо-транспортної пригоди.

Підтверджують встановлені обставини і пояснення водія ОСОБА_2 , як письмові, долучені до протоколу про адміністративне правопорушення, так і надані ним в суді першої інстанції, про те, що 12.07.2023 року приблизно о 21.05 год. він керував автомобілем марки «Hyundai», рухався з м.Дніпро в напрямку Аеропорту з дозволеною швидкістю руху. На розв`язці автодороги, в ліву сторону його автомобіля в`їхав транспортний засіб марки «KIA». Заперечував проти пояснень ОСОБА_1 , та вказав, що на його автомобілі були увімкнені фари, також на вулиці були міське освітлення, рухався він з дозволеною швидкістю.

Таким чином, можна дійти висновку, що дії ОСОБА_1 перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з наслідками, які настали, а з урахуванням усієї сукупності вищенаведених доказів суд апеляційної інстанції вважає, що вимоги апеляційної скарги не підтверджені належним чином, а її доводи зводяться лише до незгоди з висновками суду першої інстанції та не спростовують їх.

Що ж стосується посилання ОСОБА_1 на те, що її дії не можуть регламентуватися п. 16.13 ПДР України для нерегульованих перехресть на відміну від п.16.6 ПДР України стосовно порядку перетину перехресть, які регулюються, апеляційний суд загалом вважає їх слушними, втім вважає за необхідне зазначити наступне.

Враховуючи, що стаття 124 КУпАП є бланкетною, то при розгляді такої категорії справ, необхідно ретельно з`ясовувати і зазначати, у чому саме полягали порушення, норми яких правил, інструкцій інших нормативних актів не додержано, чи є причинний зв`язок між цими порушеннями та наслідками, які настали, на що зокрема було звернуто увагу і в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті".

Так, відповідно до п. 16.13 ПДР України перед поворотом ліворуч і розворотом водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо чи праворуч.

Згідно з п.16.6 ПДР України повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі основного світлофора, водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч.

В обох цих пунктах Правил дорожнього руху України встановлено, що водій нерейкового транспортного засобу перед поворотом ліворуч і розворотом зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо чи праворуч.

Тобто, в даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля «KIA», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_1 повинна була перед поворотом ліворуч надати дорогу автомобілю марки «Hyundai», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався в зустрічному напрямку, що не було зроблено нею, а отже, на переконання суду апеляційної інстанції, дії водія ОСОБА_1 згідно з матеріалами справи перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з настанням даної ДТП, будь-яких доказів відсутності в діях останньої вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, апеляційним судом не встановлено.

Крім того, за ініціативою апеляційного суду у даній справі було призначено судову автотехнічну експертизу, проведення якої доручено Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз. Втім, проведення даного експертного дослідження виявилося неможливим через численні питання експерта, поставлені у клопотанні, адресованому суду, без відповідей на які експертизу проведено не буде.

Як витікає з приписів Кодексу України про адміністративні правопорушення обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколу про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.

У відповідності до практики ЄСПЛ суд не вправі самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки суд, діючи таким чином, порушує вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, перебираючи на себе функції прокурора та позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

При цьому апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що висновок експерта не є обов`язковим для суду та так само, як і будь-які інші докази у справі, оцінюється судом за його внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного апеляційний суд, з`ясувавши думки учасників судового провадження з приводу клопотання судового експерта ОСОБА_3 визнав за можливе розглянути справу стосовно ОСОБА_1 за наявними у ній доказами, з урахуванням долучених останньою документів у відповідь на клопотання експерта, які слід визнати достатніми.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд вважає, що перевірені під час розгляду справи про адміністративне правопорушення докази повністю узгоджуються між собою та є такими, що не викликають сумніву, а в апеляційній скарзі не наведено доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КупАП, що цілком узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів.

Також апеляційний суд вважає цілком обгрунтованим висновок суду першої інстанції, який оцінив обставини та характер вчиненого правопорушення, часткове визнання ОСОБА_1 своєї вини, відсутність даних про попередні притягнення останньої до адміністративної відповідальності та дійшовши висновку про малозначність вчиненого ОСОБА_1 правопорушення за ст.124 КУпАП визнав необхідним звільнити її від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням на підставі ст.22 КУпАП.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КупАП, а тому оскаржувану постанову суду слід залишити без змін, а подану на неї апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 07 вересня 2023 року - залишити без задоволення.

Постанову Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 07 вересня 2023 року стосовно ОСОБА_1 , якою її визнано винуватою у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та звільнено від адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, обмежившись усним зауваженням, а провадження у справі закрито залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя: Н.М.Онушко