П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2024 м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош О.В., розглянувши матеріали справи, які надійшли з ВП №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешк. АДРЕСА_1 , за ст. 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №943475 від 24.02.2024 року, вбачається, що 07.02.2024 р. близько 21 год. 46 хв. гр. ОСОБА_1 , будучи в стані алкогольного сп`яніння розбив скло на вхідних дверях будинку за адресою АДРЕСА_2 , при цьому увійшов до вказаного будинку де виражався нецензурною лайкою в присутності власника майна ОСОБА_2 , чим вчинила правопорушення передбачене ст. 173 КУпАП.

У судове засідання ОСОБА_1 , не з`явився повторно, хоча про час та місце судового розгляду повідомлявся шляхом надіслання судової повістки рекомендованим поштовим відправленням та смс повідомленням на мобільний номер телефону, інформація щодо стадії розгляду справа розміщено офіційному веб - порталі судової влади України в мережі Інтернет за посиланням: https://court.gov.ua/sud0712/gromadyanam/csz/, також шляхом направлення смс повідомлення із судовою повісткою на його мобільний номер телефону. Клопотань про відкладення від нього не надходило. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 наголосив, що «сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження». Крім того, враховуючи принцип судочинства, зазначений в практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суддя вважає за необхідне провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Ст. 173 КУпАП передбачено відповідальність за дрібне хуліганство, тобто нецензурну лайку в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері охорони громадського порядку.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається у нецензурній лайці в громадських місцях, образливому чіплянні до громадян та інших подібних діях, що порушують громадський порядок і спокій громадян (формальний склад).

Суб`єкт адміністративного проступку - загальний (фізична осудна особа, яка досягла 16- річного віку).

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу.

У протоколі вказано, що 07.02.2024 р. близько 21 год. 46 хв. гр. ОСОБА_1 , будучи в стані алкогольного сп`яніння розбив скло на вхідних дверях будинку за адресою АДРЕСА_2 , при цьому увійшов до вказаного будинку де виражався нецензурною лайкою в присутності власника майна ОСОБА_2 , чим вчинила правопорушення передбачене ст. 173 КУпАП.

Натомість відсутні відомості про те, що подія мала місце в громадському місці, що регламентовано ст. 173 КУпАП.

Громадське місце - частина (частини) будь-якої будівлі, споруди, яка доступна або відкрита для населення вільно, чи за запрошенням, або за плату, постійно, періодично або час від часу, в тому числі під`їзди, а також підземні переходи, стадіони. Зокрема, громадським місцем є ліфт, таксофон, приміщення та територія закладів охорони здоров`я, навчальних закладів, дитячих майданчиків, спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд, закладів фізичної культури і спорту, під`їзди житлових будинків, підземні переходи, транспорт загального користування, що використовується для перевезення пасажирів, приміщення закладів ресторанного господарства, об`єктів культурного призначення, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, інших державних установ, стаціонарно обладнані зупинки маршрутних транспортних засобів, приміщення підприємств, установ та організацій усіх форм власності, готелів та аналогічних засобів розміщення громадян, гуртожитків, аеропортів та на вокзалів.

Слід зазначити, що на виконання доручення Прем`єр-міністра України Міністерство охорони здоров`я надало роз`яснення що таке громадське місце, де необхідно носити маски чи респіратори у зв`язку з поширенням коронавірусної інфекції відповідно до постанови №211.

Згідно якого надано визначення поняттю «громадське місце», а саме: громадське місце - це частина (частини) будь-якої будівлі, споруди, яка доступна або відкрита для населення вільно, чи за запрошенням, або за плату, постійно, періодично або час від часу, в тому числі під`їзди, а також підземні переходи, стадіони. Також це: ліфти і таксофони; приміщення та території закладів охорони здоров`я; приміщення та території навчальних закладів; дитячі майданчики; приміщення та території спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд та закладів фізичної культури і спорту; під`їзди житлових будинків; підземні переходи; транспорт загального користування, що використовується для перевезення пасажирів; приміщення закладів ресторанного господарства; приміщення об`єктів культурного призначення; приміщення органів державної влади та органів місцевого самоврядування, інших державних установ; стаціонарно обладнані зупинки маршрутних транспортних засобів тощо.

Опосередковано громадські місця також визначаються у статті 178 Кодексу: вулиці, закриті спортивні споруди, сквери, парки, всі види громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення).

Відповідно до роз`яснень, наданих у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 22.12.2006 «Про судову практику у справах про хуліганство» суди мають відрізняти хуліганство від інших злочинів залежно від спрямованості умислу, мотивів, цілей винного та обставин учинення ним кримінально караних дій. Дії, що супроводжувалися погрозами вбивством, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо членів сім`ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками, неправильними діями потерпілих тощо, слід кваліфікувати за статтями КК, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

За правовим висновком Верховного Суду України, сформульованим в рішенні від 04.10.2012 (справа N 5-17кс12), надано юридичну характеристику складу злочину - хуліганство та пояснена відмінність його від злочинів, учинених на ґрунті особистих неприязних стосунків. У контексті даної справи у цьому висновку зазначено, що об`єктом посягання при хуліганстві є громадський порядок, який слід розуміти як стан суспільних відносин, що виник, сформувався, змінюється та існує під впливом дії правових норм (значною мірою), моральних засад, звичаїв, етичних правил, традицій, інших позаюридичних чинників і знаходить свій вияв (відображається) у безпечності громадського спокою, охороні здоров`я, честі та гідності людини, її прав та свобод, зокрема, усталених правил поведінки в побуті, у повазі і ставленні членів спільноти один до одного. В основі відмежування хуліганства від злочинів проти здоров`я, крім інших ознак, перебувають об`єкт злочину, який значною мірою визначає правову природу (характер) кожного із цих діянь та їхню суспільну небезпечність, і така ознака суб`єктивної сторони злочину, як його мотив. Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок. Зміст та спрямованість цього діяння випливає з характеру дій особи, яка їх вчиняє, а також із стосунків, які склалися між учасниками конфлікту.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, крім інших, є протоколи про адміністративне правопорушення, пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, пояснення свідків та інші документи.

Зі змісту письмових пояснень ОСОБА_1 , у казаний у протоколі про адміністративне правопорушення день він ввечері відпочивав у барі «Банзай» у с. Соломоново, що розташований на початку вул. Вишнева, де пив горілку та пиво зі своїм знайомим ОСОБА_3 .

Внаслідок вжитого алкоголю він з вказаним товаришем були сильно п`яним та ще викурив сигарету після якої став ще сильніше п`яним. Далі він майже нічого не пам`ятає лише те, що лежав на підлозі в будинку свого знайомого ОСОБА_4 , який проживає по АДРЕСА_1 . Звідти його забрала карета швидкої медичної допомоги та доставила до лікарні з алкогольним отруєнням. Так вказує що лише через декілька днів він дізнався, що відносно нього також викликали поліцію через те, що він розбив скло на дверях свого знайомого ОСОБА_4 при цьому виражався на його адресу нецензурною лайкою. Зазначає, що за його вчинок дуже соромно, готовий відшкодувати завдані збитки та вибачитись перед заявником. З моменту даної події алкогольні напої не вживає.

Зі змісту пояснено потерпілого вбачається, що 07.02.2024 за його місцем проживання його сусід ОСОБА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, розбив вікно на вхідних дверях та самовільно зайшов до будинку та почав ображати його нецензурними словами, після чого він викликав поліцію. Зазначив, що йому відшкодовано ОСОБА_5 суму збитків 500 грн.

Ретельно дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про закриття адміністративного провадження, з наступних підстав:

Проявом хуліганських дій є будь які протиправні дії, спрямовані на порушення громадського порядку.

Громадський порядок - це обумовлена потребами суспільства система врегульованих правовими та іншими соціальними нормами система відносин, що складаються у громадських місцях в процесі спілкування людей, і яка має на меті забезпечення спокійної обстановки суспільного життя, нормальних умов для праці і відпочинку людей, для діяльності державних органів, а також підприємств, установ та організацій.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого або непрямого умислу. Особа усвідомлює, що її дії протиправні, вона передбачає, що в результаті їх здійснення будуть порушені громадський порядок і прагне до цього. Елементом суб`єктивної сторони дрібного хуліганства є також мотив задоволення індивідуальних потреб самоствердження шляхом ігнорування гідності інших людей.

При цьому такі дії мають вчинятися особою безпричинно, з неповаги до громадського порядку і спокою громадян. Дрібне хуліганство характеризується умислом, тобто особа, яка здійснює дрібне хуліганство, розуміє, усвідомлює, що своїми діями вона порушує громадський порядок і бажає або свідомо допускає прояв неповаги до суспільства. Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері охорони громадського порядку. Об`єктивна сторона правопорушення виражається у нецензурній лайці в громадських місцях, образливому чіплянні до громадян та інших подібних діях, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Відповідно до роз`яснень пунктів 15-16 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 22.12.2006 року № 10 "Про судову практику у справах про хуліганство", судам належить забезпечувати своєчасний і правильний розгляд адміністративних справ про дрібне хуліганство. Суди не повинні застосовувати заходи адміністративного стягнення, передбачені ст. 173 КУпАП, щодо осіб, дії яких містять ознаки злочинів (самоправство, завдання побоїв, заподіяння легких тілесних ушкоджень та ін.) або проступків, що не є дрібним хуліганством.

Згідно практики застосування рішень Європейського суду з прав людини (ст. 9 Європейської Конвенції з прав людини) Кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.

Надані на розгляд адміністративні матеріали не містять доказів на підтвердження ознак дрібного хуліганства, вчиненого саме з метою порушення громадського порядку та спокою громадян.

Фактично могло мати місце незаконне проникнення до житла чи до іншого володіння особи, відповідальність за яке передбачено ч.1 ст. 162 КК України або умисне знищення або пошкодження чужого майна, що заподіяло шкоду у великих розмірах відповідальність за яке передбачено ч.1 ст. 194 КК України

При цьому, у даному випадку дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ст. 173 КУпАП, як порушення громадського порядку та спокою громадян. Разом з тим, подія відбулась на приватній земельній ділянці, а не у громадському місці.

З урахуванням наведеного, вирішення питання про притягнення до адміністративної відповідальності в даному випадку може мати місце у разі відсутності ознак кримінального правопорушення, зокрема прийняття рішення про відсутність у діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 194 КК України або 162 КК України. В той же час з даного приводу не прийнято жодного процесуального рішення, принаймні жодного рішення до матеріалів не додано, що унеможливлює суд при прийнятті рішення керуватися Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Справи про адміністративні правопорушення розглядаються судом в межах протоколу про адміністративне правопорушення, і суддя не вправі виходити за межі зазначеної у протоколі суті адміністративного правопорушення та його кваліфікації в сторону погіршення становища особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У рішенні у справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

У справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) Європейський суд з прав людини, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Чинне адміністративне законодавство не передбачає можливості органу, який розглядає адміністративну справу, самостійно визначати правову кваліфікацію складу вчиненого правопорушення.

Статтею 62 Конституції України регламентовано, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. За змістом цієї норми на особу не може бути покладений і обов`язок доводити свою невинуватість в учиненні адміністративного правопорушення.

За змістом наведених вимог закону висновки судді щодо оцінки доказів мають вказуватись у точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності доказів на обґрунтування висновку про винуватість особи.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи.

У матеріалах справи міститься рапорт про те що із служби 102 надійшло повідомлення про прийняття заяви від ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про незаконне проникнення до житла.

Згідно рапорту поліцейського, що міститься в матеріалах справи, по приїзду на місце події за викликом було виявлено ОСОБА_6 , який зазначив що переплутав будинки, перебував у п`яному вигляді.

Частина 2 ст. 9 КУпАП передбачено, що адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Статтею 214 КПК України визначено, що слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Таким чином суддя приходить до висновку, що з наданих до суду матеріалів вбачається, що зверненням ОСОБА_2 належної оцінки посадовими особами ВП№1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області не надано.

Якщо зі звернення особи вбачається, що ним порушується перед органом досудового розслідування питання про вчинення кримінального правопорушення, ініціюючи здійснення ним дій, визначених КПК, то навіть за умови, що результати аналізу наведених особою відомостей свідчать про відсутність ознак складу злочину, такі відомості мають бути внесені до ЄРДР з подальшим закриттям кримінального провадження відповідно до ст. 284 КПК.

Так, ч.1 ст. 162 КК України, передбачено відповідальність кримінальну за незаконне проникнення до житла чи до іншого володіння особи, незаконне проведення в них огляду чи обшуку, а так само незаконне виселення чи інші дії, що порушують недоторканність житла громадян. Умисне знищення або пошкодження чужого майна, що заподіяло шкоду у великих розмірах передбачено відповідальність кримінальну за ч.1 ст. 194 КК України.

Вказане свідчить про те, що в діях ОСОБА_1 ,. можуть бути ознаки складу кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 162 або ч.1 ст. 194 КК України, відомостей про те, чи відсутній склад кримінального правопорушення суду не надано.

У відповідності з положеннями ст. 253 КУпАП якщо при розгляді справи орган (посадова особа) прийде до висновку, що в порушенні є ознаки кримінального правопорушення, він передає матеріали прокурору або органу досудового розслідування.

Згідно з ч. 2ст. 284 КУпАП, постанова про закриття справи виноситься при передачі матеріалів прокурору, органу досудового розслідування, а також при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.

За таких умов, з огляду на наявність в порушенні ознак кримінального правопорушення, матеріали справи слід направити до Відділу поліції №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що протокол про адміністративне правопорушення та долучені до нього матеріали за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, підлягають направленню до Відділу поліції №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області, для прийняття рішення в порядку ст. 214 КПК України.

При цьому, направляючи справу органу досудового розслідування, суд заздалегідь не вирішує питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні кримінально-караного діяння, а також про правову кваліфікацію його діянь, оскільки з`ясування всіх обставин у справі, зокрема щодо наявності умислу, вини, причинно-наслідкового зв`язку та надання правильної кваліфікації дій можливо лише на підставі оцінки доказів, які можуть бути отримані процесуальним шляхом в ході проведення досудового розслідування.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 247,253, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ст. 173 КУпАП закрити у зв`язку з передачею матеріалів до органу досудового розслідування.

Матеріали провадження в порядку ст.253 КУпАП передати до Відділу поліції №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області як такі, що містять ознаки кримінального правопорушення.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В.Фазикош