КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2024 року м. Київ

Унікальний номер справи № 372/5727/23

Суддя в суді першої інстанції: Кравченко М.В.

Провадження № 33/824/1537/2024

Київський апеляційний суд у складісудді судової палати з розгляду цивільних справ Левенця Б.Б., за участю секретаря судового засідання Дячук І.М., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Обухівського районного суду Київської області від 12 грудня 2023 року у справі про притягнення ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 154 КУпАП, -

в с т а н о в и в :

Постановою судді Обухівського районного суду Київської області від 12 грудня 2023 року визнано ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 154 КУпАП. Застосовано до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 700,00 гривень з конфіскацією тварини, а саме собаки. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державної судової адміністрації України судовий збір в розмірі 536,80 грн. згідно п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (а.с. 14-16).

Не погодившись з вказаною постановою, 06 лютого 2024 року ОСОБА_1 подала до суду апеляційну скаргу, в якій просила поновити строк на апеляційне оскарження постанови, скасувати постанову та провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності складу адміністративного правопорушення (а.с. 32-33).

В обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ОСОБА_1 зазначала, що 22 грудня 2023 року нею було подано апеляційну скаргу на постанову Обухівського районного суду Київської області від 12 грудня 2023 року до Київського апеляційного суду через Обухівський районного суду Київської області. Постановою Київського апеляційного суду від 22 січня 2024 року апеляційну скаргу було повернуто без розгляду, з огляду на те, що відповідно до штампу Обухівського районного суду Київської області вх. № 34263/23 ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу 25 грудня 2023 року через канцелярію суду, тобто після закінчення строку на апеляційне оскарження, при цьому, клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження апеляційна скарга не містить. Проте, апелянт зазначала, що апеляційна скарга була подана 22 грудня 2023 року, а не 25 грудня 2023 року, що підтверджується штампом суду і підписом працівника канцелярії від 22 грудня 2023 року. Вважає, що працівниками суду було помилково після реєстрації 22 грудня 2023 року здійснена повторна реєстрація апеляційної скарги 25 рудня 2023 року. Вказувала, що не отримувала копії постанови Київського апеляційного суду від 22 січня 2024 року.

В обґрунтування вимог скарги зазначала, що вирішення питання щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 154 КУпАП можливе лише при оцінці правомірності дій за вигул собак без повідків, що спричинили заподіяння шкоди здоров`ю людині. При цьому, в протоколі про адміністративне правопорушення не наводяться ознаки, які свідчать про наявність таких наслідків, як шкода здоров`ю та докази, які це підтверджують. Крім того, матеріали адміністративного правопорушення не містять жодного доказу, який би об`єктивно свідчив про належність вказаної у протоколі собаки/собак саме ОСОБА_2 , а не іншій людині чи взагалі відсутність у цієї тварини господаря. Також відсутні дані про породу і окрас собаки.

Звертала увагу, що при складенні протоколу про адміністративне правопорушення свою вину не визнавала та пояснила, що собака, яка вкусила ОСОБА_3 , їй не належить, але проживає на тій вулиці. Вказувала, що не має жодного відношення до собаки і про ці обставини повідомила працівника поліції.

Вважала висновки суду про те, що факт вчинення вказаного правопорушення підтверджується відповідними доказами, а саме протоколом про адміністративне правопорушення від 09 листопада 2023 року серії ВАД № 583484, протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення, або таке, що готується та іншими матеріалами справи,такими, що не відповідають фактичним обставинам справи і навпаки свідчить про відсутність підстав для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності.

Зазначала, що в постанові вказано, що в порушення вимог ст. 256 КУпАП, яка визначає зміст протоколу про адміністративні правопорушення, у протоколі не зазначено об`єктивну сторону правопорушення, оскільки ст. 154 КУпАП є бланкетною та відсилає до іншого нормативного акту Правил утримання собак, котів, хижих тварин, але у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено, який саме пункт Правил утримання собак, котів, хижих тварин порушила ОСОБА_1 . При цьому, посилалась на те, що обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення та надання доказів на підтвердження викладених в протоколі відомостей покладається на особу, яка його складає та не може бути покладено на суд. Вказувала, що суд не вправі вийти за межі визначені протоколом про адміністративні правопорушення та самостійно змінити виклад фактичних обставин правопорушення.

Вважає, що наявність в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 154 КУпАП не доведена належними та допустимими доказами (а.с. 32-33).

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Особи, які беруть участь у справі в судові засідання 13 березня 2024 року і 03 квітня 2024 року не прибули, причини неявки не повідомили, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином про що у справі є докази. При цьому, обвинувачена ОСОБА_1 була сповіщена врученням поштових повідомлень 16 березня 2024 року та телефонограмою із забезпеченням технічної фіксації таких повідомлень. Потерпіла особа ОСОБА_3 була сповіщена 21 березня 2024 року про що є відмітка працівників пошти про вручення адресату особисто поштового повідомлення суду (а.с. 49-55).

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04).

Відповідно до ст. 294 КУпАП, неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність перешкод для апеляційного перегляду справи.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи клопотання про поновлення строку, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд дійшов наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, з апеляційною скаргою на постанову судді Обухівського районного суду Київської області від 12 грудня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду 25 грудня 2023 року (а.с. 19-21).

Постановою Київського апеляційного суду від 22 січня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Обухівського районного суду Київської області від 12 грудня 2023 року повернуто, оскільки апеляційна скарга подана з порушення встановленого законом строку, а клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження апеляційна скарга не містить(а.с. 29).

У матеріалах справи відсутні докази отримання апелянтом копії постанови Київського апеляційного суду від 22 січня 2024 року та повернутої апеляційної скарги.

З даною апеляційною скаргою ОСОБА_1 звернулась 06 лютого 2024 року (а.с. 32-33).

При цьому, ОСОБА_1 додала до апеляційної скарги докази подання вперше апеляційної скарги 22 грудня 2023 року, про що свідчить відмітка працівників Обухівського районного суду Київської області про отримання вхідної кореспонденції на копії апеляційної скарги (а.с. 34).

Таким чином, вперше апеляційну скаргу ОСОБА_1 було подано 22 грудня 2023 року, тобто в строк, передбачений ч. 2 ст. 294 КУпАП.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Поряд з цим, з метою реалізації права на апеляційне оскарження, частиною 2 ст. 294 КУпАП встановлена можливість поновлення строку на апеляційне оскарження. Так, за змістом положень вказаної частини другої статті 294 КУпАП передбачена можливість, у разі пропущення особою десятиденного строку на апеляційне оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення, поновлення такого строку судом за відповідним клопотанням апелянта.

Враховуючи вищевказане, апеляційний суд дійшов висновку, що апелянт пропустив строк на апеляційне оскарження постанови районного суду з поважних причин, а тому клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280, 256 КУпАП одним із завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи. Необхідно також встановити, чи вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам, суд повинен дати належну оцінку.

За змістом ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Також згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Постанова суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає, оскільки судом не враховано зміст протоколу про адміністративне правопорушення, не надано належної оцінки наявним у справі доказам.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 154 КУпАП порушенням правил утримання собак і котів є утримання собак і котів у місцях, де це заборонено відповідними правилами, утримання незареєстрованих собак, приведення їх у громадські місця, вигулювання собак без повідків та намордників (крім собак, породи яких не внесені до Переліку небезпечних порід собак) чи в не відведених для цього місцях, а також неприбирання власником тварини її екскрементів під час перебування тварини у громадському місці (крім вигулювання у спеціально відведених для цього місцях).

Відповідно до частини 3 ст. 154 КУпАП, дії, передбачені частиною першою цієї статті, що спричинили заподіяння шкоди здоров`ю людини або її майну, - тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією тварин і на посадових осіб - від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією тварин.

Таким чином диспозицією статті 154 КУпАП передбачена відповідальність за 1) утримання собак у місцях, де це заборонено відповідними правилами, 2) утримання незареєстрованих собак, приведення їх у громадські місця, 3) вигулювання собак без повідків і намордників (крім собак, породи яких не внесені до Переліку небезпечних порід собак) чи в не відведених для цього місцях, при цьому ч. 3 ст. 154 КУпАП передбачено відповідальність за ті самі дії, що спричинили заподіяння шкоди здоров`ю людей або їх майну.

Стаття 154 КУпАП України є бланкетною нормою, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших нормативно-правових актів, що наповнює норму ст. 154 КУпАП України більш конкретним змістом для встановлення тих ознак, які мають значення для правильної правової кваліфікації зазначеного діяння. Відтак, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, особа, яка складає протокол повинна викласти суть правопорушення виходячи із частини першої даної статті з посиланням на конкретний пункт Правил утримання собак, котів і хижих тварин у населених пунктах, який вважається порушенням, чи Правил утримання домашніх тварин, чи інших нормативно- правових актів, що встановлюють вимоги до утримання та поводження з домашніми тваринами та виключно після цього зазначити наслідки у виді заподіяння шкоди, як це передбачено частиною третьою ст. 154 КУпАП України.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» від 21 лютого 2006 року, особа, яка утримує домашню тварину, зобов`язана забезпечити безпеку оточуючих людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною домашньою твариною. При супроводженні домашніх тварин не допускається залишати їх без нагляду.

Відповідно до абз. 4 ч. 7 ст. 9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» від 21.02.2006 № 3447-IV дозволяється утримувати: домашніх тварин - у вільному вигулі на ізольованій, добре огородженій території (в ізольованому приміщенні) на прив`язі або без неї.

Згідно з ч. 8 ст. 9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» від 21.02.2006 № 3447-IV фізичні та юридичні особи, які утримують домашніх тварин, зобов`язані дотримуватися вимог нормативно-правових актів, зазначених у статті 2 цього Закону, санітарно-гігієнічних і ветеринарних норм та правил, а також не допускати порушень прав і законних інтересів інших фізичних і юридичних осіб та не створювати загрози безпеці людей, а також інших тварин.

Частиною 3 ст. 154 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність, за утримання собак і котів у місцях, де це заборонено відповідними правилами, утримання незареєстрованих собак, приведення їх у громадські місця, вигулювання собак без повідків та намордників (крім собак, породи яких не внесені до Переліку небезпечних порід собак) чи в не відведених для цього місцях, а також не прибирання власником тварини її екскрементів під час перебування тварини у громадському місці (крім вигулювання у спеціально відведених для цього місцях), що спричинили заподіяння шкоди здоров`ю людини або її майну, що тягне за собою накладення штрафу на громадян від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією тварин і на посадових осіб - від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією тварин.

Потенційно небезпечні собаки - собаки, які згідно з Переліком порід собак визнані як потенційно небезпечні, а також особини, які мають фенотипічні ознаки цих порід. Службові собаки та собаки бійцівських порід є джерелом підвищеної небезпеки.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10 листопада 2021 р. № 1164 затверджено перелік небезпечних порід собак.

Крім того, власники собак, породи яких зазначені у додатку 1 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09 липня 2002 року № 944 "Про затвердження Порядку і правил проведення обов`язкового страхування відповідальності власників собак за шкоду, яка може бути заподіяна третім особам", повинні до або під час реєстрації, перереєстрації, укласти договір обов`язкового страхування відповідальності власників собак за шкоду, яка може бути заподіяна третім особам. У разі відсутності договору страхування реєстрація, перереєстрація не проводиться.

Відповідно до змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 583484, складеному 09 листопада 2023 року в м. Обухів, ОСОБА_1 10 жовтня 2023 року близько 18:30 год. допущено вигул собаки по вул. Шкільна в с. Красна Слобідка без нагляду та повідка внаслідок чого було завдано шкоду здоров`ю гр. ОСОБА_3 , а саме вкусила за ногу, чим вчинено правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 154 КУпАП (а.с. 1).

У протоколі про адміністративне правопорушення відсутні будь-які посилання на нормативно-правові акти, які встановлюють вимоги до утримання та поводження з домашніми тваринами, які були порушені особою, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, та в чому це порушення проявилось.

Так, в протоколі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.154 КУпАП не розкрито об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.154 КУпАП. При цьому, працівником поліції, який склав протокол не зазначено породу собаки, зокрема, чи відноситься тварина до Переліку небезпечних порід собак (постанова КМ України № 1164 від 10 листопада 2021 року), в протоколі не зазначено і до протоколу не додано доказів на підтвердження належності собаки особі, яка притягується до адміністративної відповідальності та не зазначено причин складання протоколу 09 листопада 2023 року, тобто майже через місяць після зафіксованої події 10 жовтня 2023 року та відібрання пояснень від обвинуваченої ОСОБА_1 (10 жовтня 2023 року) та потерпілої ОСОБА_3 (10 жовтня 2023 року).

Відсутність в протоколі про адміністративне правопорушення посилання на порушення положень конкретного нормативно-правового акту фактично унеможливлює притягнення особи до відповідальності.

Визнаючи ОСОБА_1 винною у вигулі собаки без повідка, що спричинило заподіяння шкоди здоров`ю людини, суд очевидно та поза всяким розумним сумнівом вийшов за межі змісту та суті адміністративного правопорушення, вказаного у протоколі.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини («Малофеєв проти Росії» та «Карелін проти Росії») у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд немає права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових принципах, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості. Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.

В протоколі серії ВАД № 583484 від 09.11.2023 щодо ОСОБА_1 , остання зазначила, що з протоколом не згодна, собака, який покусав потерпілу не її «та проживає на вул. Шкільна» (а.с. 1).

При цьому, суд звертає увагу, що працівниками поліції, які складали протокол не встановлено і в матеріалах справи відсутні відомості щодо породи собаки, яка була б віднесена до переліку небезпечних порід собак, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 листопада 2021 р. № 1164 та відсутні докази, що собака належить обвинуваченій ОСОБА_1 .

Таким чином, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 154 КУпАП не доводиться сукупністю наявних у справі доказів, які не є переконливими, достатньо вагомими, а відтак викликають у суду обґрунтовані сумніви.

При вирішенні апеляційної скарги відповідно до приписів ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року, згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Згідно з ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п.39 постанови Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З урахуванням наведеного, апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова Обухівського районного суду Київської області від 12 грудня 2023 року підлягає скасуванню, а провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП закриттю за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 154 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 247, 294 КУпАП, суд,-

п о с т а н о в и в :

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Обухівського районного суду Київської області від 12 грудня 2023 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Скасувати постанову Обухівського районного суду Київської області від 12 грудня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 154 КУпАП та закрити провадження у адміністративній справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 154 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя _________________ Б.Б. Левенець