Провадження № 33/4808/447/24
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Болюк І. І.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2024 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю захисника адвоката Сулема І.Р.

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника адвоката Сулими І.Р., який діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 березня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_1 , непрацюючої,-

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, а також стягнуто судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп.,-

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 20.08.2023 року, о 00 год. 03 хв., в м.Івано-Франківську по вул.Желехівського, 1, керувала транспортним засобом марки Volkswagen Jetta, д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота; поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі відмовилася. Своїми діями ОСОБА_1 порушила вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху та вчинила адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, захисник адвокат Сулима І.Р. , який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, оскільки вважає постанову суду незаконною і винесеною в порушення вимог ст.ст.245,251,280 КУпАП без всебічного, повного і об`єктивного з`ясування всіх обставин справи, на підставі неналежних і недопустимих доказів. Вважає, що постанова суду не містить обґрунтування відхилення заперечень та сумнівів, які були наведені стороною захисту відносно невинуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Вказує, що постанова прийнята з порушенням принципу верховенства права, змагальності сторін і рівності перед законом і судом, що свідчить про неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вказує на те, що ОСОБА_1 перебувала в припаркованному автомобілі та місці водія транспортного засобу, однак будь-яких функцій водія не здійснювала і не керувала автомобілем марки Фольцсваген Джетта,д.н.з. НОМЕР_1 , Оскільки ОСОБА_1 не керувала транспортним засобом Фольтсваген Джетта, то працівники поліції не мали законних підстав вимагати у неї пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння і вона не була зобов`язана виконувати такі вимоги. Вважає, що ОСОБА_1 не порушувала вимоги п.2.5 ПДР та не вчинила адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Посилається на те, що працівник поліції не вказав ОСОБА_1 на наявність в неї конкретних ознак алкогольного сп`яніння і за вимогами ч.1 ст.266 КУпАП ОСОБА_1 не підлягала огляду на стан алкогольного сп`яніння Вважає, що працівники поліції порушили вимоги закону, оскільки не мали законних підстав для проведення огляду на стан сп`яніння і в матеріалах справи відсутні докази правомірності зупинки транспортного засобу.

На його думку ОСОБА_1 не відмовлялась від проходження огляду на стан сп`яніння на місці розташування автомобіля поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу. Однак, як вбачається з відеозаписів та матеріалів справи, огляд на місці розташування транспортного засобу працівниками поліції не проводився і останні безпідставно нав`язали проведення огляду у медичному закладі.

Враховуючи наведене, вважає, що огляд на стан сп`яніння було проведено працівниками поліції з порушенням вимог ст.266 КУпАП і повинен бути визнаний недійсним.

Просить скасувати постанову судді, а провадження по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

В судовому засіданні апеляційної інстанції захисник адвокат Сулима І.Р.. підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просив скасувати постанову судді, а провадження по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не з`явилась, хоча в установленому законом порядку повідомлялась про розгляд апеляційної скарги.

Зі змісту доводів захисника адвоката Сулима І.Р. вбачається, що ОСОБА_1 знає про розгляд апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції, однак повністю довіряє йому представництво своїх інтересів в суді та не заперечує проти розгляду апеляційної скарги за її відсутності.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність підсудного під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії ) При цьому, обвинувачений може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).

Апеляційний суд приймає до уваги, що в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у зв`язку з чим участь цієї особи в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Апеляційний суд, приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 знає про наявність відповідного провадження в суді апеляційної інстанції, повідомлявся про розгляд апеляційної скарги в установленому законом порядку, не подав клопотання про відкладення розгляду справи та не повідомив про бажання приймати участь у судовому засіданні, враховуючи що участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не є обов`язковою під час розгляду справи в апеляційній інстанції, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_1 .

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку та інші.

Апеляційний суд також неодноразово звертав увагу на недосконалість КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року та вказував на необхідність здійснення правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.

Апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. («Пономарьов проти України»)

Апеляційний суд вважає, що допущені судом першої інстанції порушення процесуального закону не можуть бути безумовною підставою для скасування судового рішення та ухвалення іншого судового рішення аналогічного за своїм змістом.

Апеляційний суд вважає, що підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції можуть бути тільки істотні порушення вимог процесуального законодавства, які перешкодили суду правильно встановити фактичні обставини та надати вірну оцінку сукупності досліджених доказів та прийти до обґрунтованого висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення.

Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства.

Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття провадження суд не закрив провадження по справі, або коли рішення було ухвалено незаконним складом суду.

Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення.

Так, враховуючи, що в своїх доводах сторона захисту не погоджується з рішенням суду першої інстанції та стверджує про невинуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, суд апеляційної інстанції у повному обсязі перевірив вищевказані доводи та прийшов до висновку, що вони повністю спростовуються сукупністю досліджених судом доказів.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що при оформленні поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху патрульна поліція керується Конституцією України, КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом МВС, МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, іншими нормативно правовими актами.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 266 КУпАП у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій.

У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

При цьому, згідно диспозиції даної частини статті, для настання адміністративної відповідальності, особа, яка керує транспортним засобом може відмовитись від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції тільки за наявністю обставин, які передбачені ст.17 КУпАП.

Апеляційний суд звертає увагу, що факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`янінням щодо її бажання проходити огляд на стан алкогольного сп`янінням у встановленому законом порядку.

Водій транспортного засобу може відмовитись від проходження огляду на стан сп`яніння як до проведення відповідного огляду, так і під час проведення такого огляду.

Апеляційним судом не встановлені обставини, які свідчать про те, що працівниками поліції були порушені вимоги ст.266 КУпАП щодо порядку проходження огляду на стан сп`яніння.

Зокрема, апеляційний суд звертає увагу на те, що огляд на стан сп`яніння взагалі не проводився, оскільки водій відмовився від проходження такого огляду.

Суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що матеріали справи містять достатньо доказів, які підтверджують, що ОСОБА_1 керувала транспортним засобом та відмовилась від проходження огляду на визначення стану сп`яніння за допомогою приладу Драгер та у медичному закладі, тим самим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак алкогольного сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Статтею 254 КУпАП передбачено, що у випадку виявлення адміністративного правопорушення, складається протокол про адміністративне правопорушення, який є основним процесуальним документом і єдиною підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Апеляційний суд вважає, що обвинувачення висунуте ОСОБА_1 є конкретним, оскільки зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП звинувачується у відмові від проходження в установленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння та порушенні вимог ст.2.5 Правил дорожнього руху України.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 419594 від 20.08.2023 року (а.с. 1), ОСОБА_1 звинувачується в тому, що 20 серпня 2023 року о 00 год. 03 хв. м.Івано-Франківськ, вул.Желехівського 1, керувала транспортним засобом «Фольцваген Джетта» д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці та від проходження огляду на місці зупинки та в медзакладі відмовилась.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений інспектором взводу №2 роти №1 БУПП в Івано-Франківській області ДПП лейтенантом поліції Доловац Я.Я., який нею підписаний. ОСОБА_1 були роз`яснені її права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, а також повідомлено про розгляд справи в Івано-Франківському міському суді.

До протоколу додаються: відео з боді-камери 474133, 474475, 474339, направлення, зобов`язання Із вказаним протоколом про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 була ознайомлена, однак від надання пояснень, підпису та отримання копії протоколу відмовилась.

Тимчасово вилучені документи п/в (АТ 8957) КВЕ 732002.

Видано тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом ТД ДТ 310205.

Також долучено направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с.3), згідно якого водій ОСОБА_1 20.08.2023 року о 00 год. 45 хв. направлявся до КНП «Надвірнянська ПНЦ ІФ ОР»(а.с.3).

Відповідно до вказаного направлення у результаті огляду, проведеного поліцейським, у ОСОБА_2 , були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з ротової порожнини, поведінка,яка не відповідає обстановці.

Вищевказане направлення повністю узгоджується із даними протоколу щодо наявності певних ознак сп`яніння у водія транспортного засобу.

Додано зобов`язанням до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №419593, згідно якої ОСОБА_1 відсторонена від керування транспортним засобом Volkswagen Jetta, д.н.з. НОМЕР_1 та зобов`язалась не керувати даним транспортним засобом протягом 24 годин.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`янінням щодо її бажання проходити огляд на стан алкогольного сп`янінням у встановленому законом порядку.

Вказане правопорушення може бути вчинено водієм транспортного засобу як до проведення такого огляду, так і під час його проведення. Апеляційний суд вважає, що не має істотного значення для вирішення питання про наявність складу правопорушення в діях водія транспортного засобу встановлення факту оформлення відповідного направлення до медичного закладу працівником поліції, оскільки наявність або відсутність акту огляду та направлення до медичного закладу в матеріалах справи не впливають на правову оцінку дій водія транспортного засобу, який відмовився від проходження відповідного огляду на вимогу поліцейського.

Разом з тим, у даному випадку сукупність наявних у справі доказів, свідчить про те, що ОСОБА_1 спочатку відмовилась від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу поліцейським, оскільки погодилась пройти такий огляд у медичному закладі. Однак, після того, як була доставлена до медичного закладу, відмовилась від проходження такого огляду.

Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції та відео реєстратора службового автомобіля працівників поліції.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи про недопустимість використання відеозапису в якості належного та допустимого доказу, оскільки вищевказані відеозаписи здійснені у встановленому законом порядку та долучені до матеріалів протоколу про адміністративне правопорушення особою, яка складала вищевказаний протокол.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказані відеозаписи було зроблено з відео реєстратора службового автомобіля працівників поліції, нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

Зокрема, вищевказаними відеозаписами (а.с.5) якими працівники патрульної поліції підійшли до транспортного засобу марки Volkswagen Jetta, д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Желехівського, 1 в м.Івано-Франківську, оскільки водій ОСОБА_1 в`їхала у бордюр. В той час у автомобіля були включені габарити, ближнє світло фар та працював двигун. ОСОБА_1 повідомила інспектору, що їхала за подружкою, однак не впоралась із керуванням. На вимогу поліцейських остання надала документи та вийшла з автомобіля із сторони пасажира, оскільки вихід зі сторони водія був заблокований. В ході перевірки документів та спілкування з ОСОБА_1 було виявлено, що водій знаходиться з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота; поведінка, що не відповідає обстановці, а тому інспектором було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння з використанням технічних засобів - приладу Drager. Однак, у зв`язку з відсутністю у інспекторів приладу Drager, останні попросили привезти його інший екіпаж. В подальшому, інспекторами було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд в закладі охорони здоров`я. Прибувши в медичний заклад, ОСОБА_1 почала плутатись у своїх анкетних даних, повідомляла працівникам медичного закладу різні дати народження та по батькові, а згодом покинула кабінет. Вищевказані дії лікарем були розцінені як відмова від проходження огляду на стан сп`яніння.20.08.2024 о 01 год 10 хв було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення за ст.130 КУпАП щодо ОСОБА_1 .

Так, зафіксовані відеозаписом обставини, які були здійснені поліцейським за допомогою нагрудного відео реєстратора, безумовно стосуються вчиненого правопорушення, що надає можливість повно та об`єктивно дослідити їх, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Досліджені судом відеозаписи мають достатньо високу інформативність, позбавлені упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі.

Апеляційний суд вважає, відповідно до матеріалів справи та відеозаписів з відеореєстраторів працівників поліції вбачається, що правовою підставою для пропозиції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння було саме виявлення працівником поліції явних ознак алкогольного сп`яніння у водія ОСОБА_1 .

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказаними відеозаписами зафіксовані реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, дозволяють встановити психологічне ставлення правопорушника до вчиненого правопорушення та інші обставини, які прямо вказують на нього, як на правопорушника.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи стосовно того, що ОСОБА_3 не може бути суб`єктом правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки відсутні докази, які підтверджують, що саме вона керувала транспортним засобом.

Апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених судом доказів разом із даними відеозапису, який долучений до протоколу про адміністративне правопорушення, доводять, що ОСОБА_1 керувала транспортним засобом та повинна була виконати вимоги працівника поліції щодо проходження огляду на стан сп`яніння.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що під керуванням транспортним засобом необхідно розуміти умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.(ВС/ККС № 751/11193/16 від 20.06.2019).

Апеляційний суд вважає що твердження про те, що керування транспортним засобом здійснюється тільки у тому випадку, коли внаслідок таких дій здійснюється рух (переміщення) транспортного засобу не відповідає правовому змісту, який було вкладено законодавцем у вказану правову норму.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів.

В рішенні №404/4467/16-а від 20.02.19 ВС/КАС зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зрушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Так, за своїм правовим змістом керування транспортним засобом полягає у отриманні реальної можливості контролювати використання транспортного засобу за своїм цільовим призначенням.

Про наявність такої можливості може свідчити отримання доступу до керування транспортним засобом, зокрема безпосереднє перебування на місці, яке передбачено для здійснення керування транспортним засобом, здійснення сукупності дій, які стосуються оцінки технічного стану транспортного засобу та вибір подальших керівних дій щодо використання транспортного засобу та їх реалізація.

Таким чином, дії спрямовані на використання транспортного засобу з метою його цільового призначення (включення запалення транспортного засобу, заведення двигуна автомобіля та інше ) необхідно вважати такими, що безпосередньо пов`язані із керуванням транспортним засобом.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає безпідставними доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_1 не може бути визнана суб`єктом правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки не керувала транспортним засобом.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 266 КУпАП у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій.

Зі змісту вищевказаної статті закону вбачається, що огляд у медичному закладі має більше правове значення, оскільки проводиться лікарем, який має відповідну професійну спеціалізацію та проводить огляд із застосуванням сукупності різних методів, які дозволяють йому отримати достатньо об`єктивний результат щодо перебування водія транспортного засобу у стані сп`яніння, який він оформлює у встановленому законом порядку та за який несе персональну відповідальність.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи сторони захисту про те, що працівниками поліції було порушено встановлений законом порядок проведення огляду на стан сп`яніння, оскільки зі змісту відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 добровільно відмовилась від проходження огляду на стан сп`яніння поліцейським за допомогою спеціального технічного приладу та погодилась пройти відповідний огляд у медичному закладі. Однак, в подальшому, будучи доставлена для проходження такого огляду до медичного закладу, відмовилась від проходження огляду на ста сп`яніння, чим порушила вимоги п.2.5 ПДР України.

Так, за своїм правовим змістом, згода водія транспортного засобу пройти відповідний огляд на стан сп`яніння полягає в тому, що водій погоджується виконувати та виконує всі законні вимоги лікаря, який проводить такий огляд та які спрямовані на отримання об`єктивного висновку щодо перебування водія у стані наркотичного сп`яніння.

Апеляційний суд неодноразово зазначав, що відмова водія виконувати вимоги лікаря, намагання самостійно контролювати порядок проведення огляду на стан сп`яніння та керувати лікарем і давати йому вказівки щодо визначення певних методів проведення обстеження, безпідставна відмова від здачі біологічних зразків та інші дії, які спрямовані на ускладнення виконання лікарем своїх обов`язків щодо огляду на стан сп`яніння свідчать про те, що водій транспортного засобу фактично відмовляється від проходження огляду на стан сп`яніння і не бажає проходити такий огляд добровільно.

Зокрема, зі змісту поведінки ОСОБА_1 в медичному закладі вбачається, що остання дійсно відмовилась від проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі, оскільки не виконувала вказівки лікаря медичного закладу та самовільно залишила місце проведення огляду.

Таким чином, суд приходить до висновку, що сукупність досліджених судом доказів, поза розумним сумнівом, доводить вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП, оскільки вона будучи водієм транспортного засобу, відмовилась від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан сп`яніння, чим порушила вимоги п.2.5 ПДР України.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП , за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та створює підвищену небезпеку, як для самого водія, так і для його пасажирів та інших учасників дорожнього руху і може призвести до тяжких непоправних наслідків.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що притягнення до адміністративної відповідальності водіїв, які не виконують вимоги п.2.5 ПДР пов`язано із необхідністю створення безпечних умов для учасників дорожнього руху, збереження життя і здоров`я громадян.

Підвищення ефективності впливу на дисципліну учасників дорожнього руху забезпечується чітким визначенням правових санкцій за вчинення такого правопорушення.

При цьому, апеляційний суд виходить з того, що при визначенні стягнення необхідно враховувати його виховну дію, оскільки покарання, повинно бути направлено не тільки на забезпечення виправлення правопорушника та попередження вчинення ним нових правопорушень, а також повинно бути спрямовано на попередження вчинення правопорушень іншими особами.

Застосовуючи справедливе стягнення за вчинене правопорушення, суд таким чином констатує, що відповідні діяння є суспільно небезпечними та за їх вчинення настають певні негативні наслідки.

Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

Суд першої інстанції, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу порушниці, ступінь її вини, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, призначив ОСОБА_1 справедливе стягнення, яке відповідає вимогам закону.

Керуючись ст. 294 КУпАП ,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника адвоката Сулими І.Р., який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 березня 2024 року щодо ОСОБА_1 за ст.130 ч.1 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв