ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 619/5460/23 Головуючий І інстанції Калиновська Л.В.
Провадження № 33/818/447/24 Суддя доповідач Гєрцик Р.В.
Категорія: ст.124, ч.4 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 травня 2024 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Гєрцика Р.В.

секретаря судового засідання Соболєвої Є.Є.

за участю захисника Задорожньої В.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника Задорожньої В.О. на постанову судді Дергачівського районного суду Харківської області від 11 січня 2024 року у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 124, ч.4 ст.130 КУпАП, щодо ОСОБА_1

УСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Згідно постанови судді, 05.11.2023 о 18 год. 30 хв. в смт Мала Данилівка на вул. Малоданилівський шлях, 17 ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 21102 номерний знак НОМЕР_1 та при виїзді з прилеглої території, а саме парковочного карману магазину «Продукти», не надав дорогу автомобілю «Лексус» номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , який рухався по вул. Малоданилівський шлях, та скоїв з ним зіткнення.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 10.2 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 124 КУпАП.

Крім того, 05.11.2023 о 18 год. 30 хв. в смт Мала Данилівка на вул. Малоданилівський шлях, 17 ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 21102 номерний знак НОМЕР_1 та після дорожньо-транспортної пригоди за його участі вживав алкогольні напої, з його слів пиво. Водій ОСОБА_1 відмовився продувати газоаналізатор та проходити огляд в медичному закладі.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.10є ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.4 ст. 130 КУпАП.

Постановою судді Дергачівського районного суду Харківської області від 11 січня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.4 ст.130 КУпАП, та відповідно до ч.2 ст.36 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 34 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 536 грн 80 коп.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисник Задорожня В.О. просить постанову судді скасувати та винести нову постанову, якою провадження у справі за ст.124, ч.4 ст.130 КУпАП закрити з підстав передбачених п.1 ч.1 ст.247 КУпАП

В обґрунтування заявлених апеляційних вимог посилається на те, що час на відеозаписі не відповідає часу складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Вказує, ОСОБА_1 погоджувався пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння як на місці так і в медичному закладі, однак працівник поліції зволікав з таким оглядом та схиляв Кульгу В.В. до протиправних дій та в подальшому самостійно зробив висновок, що ОСОБА_1 відмовився пройти огляд. Будь-яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 вживав алкогольні напої після ДТП матеріали справи не містять.

Зазначає, що матеріали справи не містять відеозаписів події ДТП, які б могли беззаперечно довести наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями ОСОБА_1 та наслідками ДТП. ОСОБА_1 не погоджувався зі схемою ДТП, а тому відмовився її підписувати, Так, ОСОБА_1 дотримався п.10.2. ПДР України та виїжджаючи заднім ходом з місця стоянки на головну дорогу, він надав дорогу транспортним засобам, що рухаються по ній, оскільки якби він не дотримався зазначених вимог ПДР України, то автомобіль ВАЗ повинен був отримати пошкодження правої частини, а автомобіль Лексус пошкодження передньої частини, а тому працівниками поліції не зібрано належних та допустимих доказів на підтвердження порушення ОСОБА_1 п.10.2 ПДР України.

Мотиви суду

Перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП, заслухавши захисника на підтримання вимог апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення, визначеного приписами ч. 1 ст. 9 КпАП України.

Відповідно до положень ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Слід також звернути увагу, що відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод(далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Згідно з приписами ч.2 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У рішенні Європейського суду у справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року відображено послідовну рекомендацію цієї міжнародної установи про пріоритетність неформального розуміння поняття «обвинувачення» національними судами.

Положеннями ст.9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Склад правопорушення - сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення і є підставою для притягнення суб`єкта правопорушення до адміністративної відповідальності.

Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

В п.1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Складом правопорушення є наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

При цьому, суд (суддя) повинен обґрунтовувати свої висновки про винуватість лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих не спростованих презумпцій факту (рішення ЄСПЛ "Коробов проти України" №39598/0з від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування.

У п. 4.1 рішення Конституційного суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010 КСУ дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

В розумінні ЄСПЛ справи про адміністративні правопорушення є кримінальним провадженням, тому до таких справ за аналогією можливо застосувати принципи кримінального процесу.

А відтак, у справах про адміністративні правопорушення, на які ЄСПЛ поширює кримінально правовий аспект, особа, щодо якої розглядається справа, та потерпілий додатково користуються гарантіями ст.6 Конвенції: право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника (за браком коштів), ін. Крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості.

Поширення стандартів кримінального провадження на справи про адміністративні правопорушення, безсумнівно, зумовлює необхідність дотримання особливих вимог до процедури збирання, подання та оцінки доказів, а також до вмотивованості судових рішень, які у разі визнання особи винною повинні містити відповідні достатні мотиви, які дали змогу спростувати презумпцію невинуватості та призначити пропорційне вчиненому покарання.

У рішенні у справі «Олег Колесник проти України» ЄСПЛ вказав, що вимоги пункту 3 статті 6 Конвенції слід розглядати як конкретні аспекти права на справедливий судовий розгляд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції, і завдання суду полягає у тому, щоб з`ясувати, чи був увесь зазначений процес, включно зі способом, у який здійснювався збір доказів, «справедливим» у значенні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, виражається у порушенні учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна (матеріальний склад). Ця норма є бланкетною та вимагає чіткого зазначення в протоколі про адміністративного правопорушення, які саме вимоги ПДР України було порушено особою, та саме ці порушення повинні знаходитися в прямому причинному зв`язку з настанням зазначених негативних наслідків.

Відповідно до вимог п. 26 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 23.12.2005 року "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, може бути будь-яка особа, яка бере безпосередню участь у процесі руху на дорозі, як пішохід, водій, пасажир, погонич тварин. При цьому пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна має бути наслідком порушення Правил дорожнього руху.

Як дослівно вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 012998 від 05.11.2023 року, о 18 год. 30 хв. в смт Мала Данилівка по вул. Малоданилівський шлях, 17 водій автомобіля ВАЗ 21102 д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 при виїзді з прилеглої території, а саме парковочного карману магазину «Продукти», не надав дорогу автомобілю «Лексус» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , який рухався по вул. Малоданилівський шлях, та скоїв з ним зіткнення, чим завдав матеріальну шкоду.

В діях ОСОБА_1 , згідно протоколу про адміністративне правопорушення, вбачається порушення п.10.2 Правил дорожнього руху України.

Нормами КУпАП не надано процесуальних повноважень суду надавати іншу кваліфікацію діям особи, ніж ту яка вказана у протоколі про адміністративне правопорушення, принаймні, виходити за межі обвинувачення (фактичних обставин правопорушення, встановлених протоколом про адміністративне правопорушення).

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі: презумпції невинуватості ( ст. 62 Конституції). Тягар доведення складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган, разом з тим, особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння правопорушення.

Пунктом 10.2 ПДР України передбачено, що виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній, а з`їжджаючи з дороги - велосипедистам і пішоходам, напрямок руху яких він перетинає.

Разом з цим, як убачається зі схеми місця ДТП від 05.11.2023 року автомобіль «Лексус» д.н.з. НОМЕР_2 зазнав пошкоджень: деформація лівого порогу (ступенька), ліва передня та ліва задня двері, заднє ліве крило, задній лівий диск, а автомобіль ВАЗ 21102 д.н.з. НОМЕР_1 отримав пошкодження: деформація переднього бамперу, праве переднє крило, декоративна решітка радіатора.

Крім того, з письмових пояснень потерпілого ОСОБА_2 вбачається, що він 05.11.2023 року близько 18.30 год рухався з м.Харкова в м.Дергачі та в смт.Мала Данилівка по вул. Малоданилівський шлях на перехресті він зупинився на забороняючий знак світлофора. Позаду нього зупинився автомобіль ВАЗ 21102 д.н.з. НОМЕР_1 з увімкненим лівим покажчиком повороту, через декілька секунд вказаний автомобіль різко здійснив поворот направо в сторону магазину «Продукти», в результаті чого автомобілю було завдано пошкодження, а саме з лівої сторони подряпини на задній та передній дверях.

Також, відповідно до письмових пояснень свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вбачається, що вони були пасажирами в автомобілі Лексус д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , та коли вони зупинились на перехресті на забороняючий знак світлофора, то через деякий час відчули удар в автомобіль з лівої сторони. Після цього вони вийшли з автомобіля та побачили автомобіль ВАЗ 21102 д.н.з. НОМЕР_1 , який здійснив удар.

Таким чином, апеляційний суд констатує, що письмові пояснення потерпілого та свідків щодо траєкторії руху автомобілів, характеру пошкоджень логічно та об`єктивно не відповідають обставинам, зазначеним поліцейським в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 012998 від 05.11.2023 року.

Апеляційний суд погоджується з доводами апелянта про те, що якби ОСОБА_1 не дотримався п.10.2 ПДР України, то автомобіль ВАЗ повинен був отримати пошкодження задньої правої частини, а автомобіль Лексус пошкодження передньої правої частини.

Пунктом п.1.10 ПДР України визначено, що учасник дорожнього руху - особа, яка бере безпосередню участь у процесі руху на дорозі як пішохід, водій, пасажир, погонич тварин, велосипедист, а також особа, яка рухається в кріслі колісному.

Згідно п.2.3б ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Відповідно до п. 10.1 ПДР України перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Згідно п. 13.1. ПДР України, водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Апеляційний суд констатує, хоча, відповідно до матеріалів справи, а саме схеми місця ДТП, пояснень потерпілого та свідків, а також відомостей відеозапису, здійсненого працівниками після того, як вони прибули за викликом на місце ДТП в діях ОСОБА_1 вбачаються порушення п.2.3б, 10.1, 13.1 ПДР України, причинно наслідковим зв`язком яких стало ДТП за участю автомобіля ВАЗ 21102 д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Лексус» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , в результаті яких автомобілі зазнали пошкоджень.

Однак, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 інкримінується порушення Правил дорожнього руху, а саме п. 10.2 ПДР України, що не узгоджується з встановленими фактичними обставинами справи.

Отже, диспозиція ст. 124 КУпАП є бланкетною, оскільки містить посилання на правила дорожнього руху, а тому для визначення суті правопорушення та вирішення питання про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення необхідно встановити, які пункти правил дорожнього руху були порушені особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, та у чому полягали такі порушення, а тому суд вправі приймати рішення щодо доведеності чи недоведеності вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення лише в межах тих пунктів вказаних Правил, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення і навпаки, не вправі самостійно встановлювати порушення тих пунктів Правил, які в протоколі не зазначені, та цілком відрізняються за своїм змістом та характером, оскільки це уповноважена робити лише особа, яка, відповідно до вимог ст. 255 КУпАП наділена правом складати протокол про адміністративне правопорушення.

При цьому суд апеляційної інстанції звертає увагу, що не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка є викладом обставин складу адміністративного правопорушення, що ставиться у вину особі, винуватість якої у скоєнні правопорушення має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки суд, діючи таким чином, порушує вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, перебираючи на себе функції прокурора та позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

У справі "Малофєєва проти Росії" ("Malofeyeva v. Russia", рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення ч. 3 ст. 6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення ("проведення несанкціонованого пікету"), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства РФ така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

У справі "Карелін проти Росії" ("Karelin v. Russia", заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, за протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №012998 від 05.11.2023 року.

Вказаних обставин судом першої інстанції належним чином перевірено не було, а тому наявні в матеріалах справи докази, на які послався суд першої інстанції в своїй постанові в частині визнання ОСОБА_1 винним за ст.124 КУпАП, не можна визнати належними, а тому доводи апеляційної скарги захисника в цій частині є слушними та підлягають задоволенню, а постанова суду першої інстанції скасуванню із закриттям провадження в справі в цій частині на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, за протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №012998 від 05.11.2023 року, складеного стосовно ОСОБА_1 .

Разом з цим переглядаючи доводи апелянта щодо відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП, апеляційний суд вважає такі доводи необґрунтованими, виходячи з наступного.

Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

В п.1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Складом правопорушення є наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

Пункт 2.10 Правил дорожнього руху визначає перелік дій водія, які він зобов`язаний вчинити в разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, повідомити до поліції про ДТП та чекати прибуття працівників поліції, вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, та п.п. «є», який інкримінується ОСОБА_1 передбачено, що до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки).

Тобто, заборона для водія вживати алкоголь, в разі причетності його до дорожньо-транспортної пригоди, визначена умовою повідомлення поліції про подію та часом прибуття працівників поліції на місце пригоди до проведення медичного огляду.

Відповідальність за ч.4 ст.130 КУпАП настає, коли особа, яка керувала транспортним засобом, після дорожньо-транспортної пригоди за її участю вживає алкоголь, наркотичні засоби, психотропні речовини, їх аналоги, а також лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану сп`яніння, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.

За приписами ст. 266 КУпАП слідує, що огляд особи, у даному випадку, яка керувала транспортним засобом, на стан алкогольного сп`яніння, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

При цьому, огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.

Отже, за наведеного, закон чітко визначає обов`язок з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено інкриміноване адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні.

Крім того, при перевірці доведеності вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.130 КУпАП, необхідно з`ясувати не тільки час і місце вчинення дорожньо-транспортної пригоди і причетність цієї особи до неї, а також час і місце вживання цією особою алкоголю після ДТП і сам факт вживання алкоголю після ДТП.

Так судовим розглядом встановлено, що 05.11.2023 року о 18 год. 30 хв. в смт Мала Данилівка на вул. Малоданилівський шлях, 17 ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 21102 номерний знак НОМЕР_1 та після дорожньо-транспортної пригоди за його участі вживав алкогольні напої, з його слів пиво. Водій ОСОБА_1 відмовився продувати газоаналізатор та проходити огляд в медичному закладі.

Внаслідок зазначених подій та встановлених фактичних даних працівником поліції складено протокол про адміністративне правопорушення ААД №012982 від 05.11.2023 року.

Крім того, факт вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 130 КУпАП ОСОБА_1 крім протоколу, також підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, яким судом надано належної оцінки, а саме:

- оглянутими відомостями відеозапису із нагрудної камери інспектора патрульної поліції, які беззаперечно доводять зазначені в протоколах події та обставини правопорушення з боку водія ОСОБА_1 ;

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 05.11.2023 року;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 05.11.2023 року, де зафіксований відмова ОСОБА_1 від проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння ;

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 05.11.2023 року, відповідно до якого огляд не проводився, оскільки ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння;

- письмовими поясненнями свідків щодо обставин ДТП від 05.11.2023 року за участю водія ОСОБА_1 .

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Апеляційний суд приймає до уваги те, що захисником в апеляційній скарзі не оскаржується те, що саме ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 21102 номерний знак НОМЕР_1 та мала місце подія ДТП за його участю.

Крім того, факт керування автомобілем ОСОБА_1 при обставинах, зазначених в протоколі про адміністративні правопорушення, підтверджується сукупністю та узгодженістю доказів, зібраних у справі, які дають об`єктивні підстави вважати, що саме ОСОБА_1 05.11.2023 року керував автомобілем.

Перевіряючи доводи захисника про те, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння є необґрунтованими та такими, що спростовуються відомостями відеозапису з нагрудних камер працівників поліції.

Так з відеозапису вбачається, що прибувши за викликом на місце ДТП 05.11.2023 року працівники поліції здійснили опитування учасників ДТП в тому числі і ОСОБА_1 , який надавав пояснення та підтвердив, що він став учасником ДТП та після цього випив пива, яке купив в магазині поруч, поки чекав приїзду поліції. Пояснив, що не знав, що не можна вживати алкоголь після ДТП та до приїзду поліції. Також, з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 на пропозицію поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановлений законом порядку відмовляється, пояснивши це тим, що під час керування автомобілем він не вживав алкоголь, а почав вживати алкоголь після ДТП зайшовши до магазину та вжив багато пива.

Таким чином, відеозапис, який містить фактичні дані щодо обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, є належним доказом у справі про адміністративне правопорушення, як це передбачено ст. 251 КУпАП.

Зміст відеозапису є логічним, послідовним, а тому апеляційний суд вважає, що зафіксована на відеозаписі інформація є достатньою та об`єктивно підтверджує обставини, що мають значення для справи та узгоджуються з іншими наявними в матеріалах справи доказами.

Таким чином, відомості, зафіксовані на вказаному відеозаписі, повністю спростовують доводи апелянта та свідчать, що поліцейський діяв з дотриманням вимог ст.266 КУпАП та Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», якою визначено порядок проведення огляду водіїв на стан сп`яніння.

За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення.

Поряд з цим, належить взяти до уваги те, що відповідно до ст.267 КУпАП огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, може бути оскаржено заінтересованою особою у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) відносно органу (посадової особи), який застосував ці заходи, або до суду.

Однак, як було встановлено дії службової особи що складала протокол та фіксувала правопорушення, в порядку передбаченому чинним законодавством, не оскаржувалися в порядку ст.267 КУпАП . Отже, твердження апелянта щодо неправомірності дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-якими судовим рішенням або висновком компетентного органу.

Відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, визначений вичерпний перелік ознак алкогольного сп`яніння, що узгоджується із тими ознаками, що були виявлені працівниками поліції у ОСОБА_1 , а тому апеляційний суд дійшов висновку, що дії працівників поліції під час складання протоколу відповідали вимогам цієї інструкції та іншим нормативним актам.

З огляду на викладені обставини, на час висловлення пропозиції ОСОБА_1 з боку працівників поліції щодо проходження відповідного огляду на місці або у медичному закладі у водія не було достатніх підстав відмовлятись від такої законної вимоги або ставити її під сумнів, а тому суд апеляційної інстанції вважає, що доказів які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді, а тому підстав для скасування постанови судді та закриття справи на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУПАП, як на тому наполягає апелянт, апеляційний суд не вбачає.

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Відповідно до ст.33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Застосовуючи такий вид адміністративного стягнення, передбачений санкцією ч.4 ст. 130 КУпАП, як штраф з позбавленням права керування транспортним засобом строком на три роки, суд першої інстанції враховував характер вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, те, що його дії характеризуються умисною формою вини, складають підвищену суспільну небезпечність, становлять небезпеку дорожньому руху та несуть загрозу для життя і здоров`я його учасників.

Застосований районним судом до ОСОБА_1 вид адміністративного стягнення є справедливим та достатнім для її виправлення, а також запобігання вчиненню ним аналогічних правопорушень.

З огляду на викладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції підлягає зміні.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Задорожньої В.О. задовольнити частково.

Постанову судді Дергачівського районного суду Харківської області від 11 січня 2024 року щодо ОСОБА_1 змінити.

Провадження в справі щодо ОСОБА_1 в частині адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Виключити з мотивувальної та резолютивної частини постанови судді Дергачівського районного суду Харківської області від 11 січня 2024 року щодо ОСОБА_1 посилання на застосування ст.36 КУпАП.

В решті постанову судді Дергачівського районного суду Харківської області від 11 січня 2024 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Р.В. Гєрцик