Справа 556/3474/23
Номер провадження 3/556/3/2024
П ОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2024 року Володимирецький районний суд Рівненської області

в складі головуючого - судді Котик Л.О.

при секретарі Соловей Г.С.

за участю особи, відносно якої складено Протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1

адвоката Яременка В.В.

розглянувши матеріали, що надійшли від ВП №1 Вараського РВП ГУНП в Рівненській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , не працює, -

за ч.1 ст.130 КУпАП,

в с т а н о в и в:

Згідно Протоколу про адміністративне правопорушення від 21.11.2023 року серії ААД №584256, ОСОБА_1 21.11.2023 року, біля 22 год. 20 хв. в смт. Володимирець по вулиці Ольги Кобилянської, керував транспортним засобом марки «BMW118і», державний номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.9А Правил дорожнього руху.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вини, у вчинені адміністративного правопорушення, не визнав.

Захисник правопорушника адвокат Яременко В.В. в судовому засіданні зазначив, що всупереч встановленому порядку фіксації, працівники поліції не забезпечили ведення безперервної відеозйомки. Під час зупинки транспортного засобу поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки (ч. 2 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію»). Безпідставна зупинка автомобіля є незаконною. На відеозаписі з нагрудної камери працівника поліції не міститься підтвердження, чому працівники поліції зупинили транспортний засіб ОСОБА_1 , немає озвученої причини зупинки. Водій пройшов тест на стан сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Alcotest Drager 6810», результати тестів становлять 2.18 проміле та 2.27 проміле. ОСОБА_1 не погоджується з даними результатами, так як прилад показав хибний результат. Операцію «Градуювання» має право та можливість здійснювати виключно офіційний уповноважений представник виробника за методиками та з програмним забезпеченням виробника. Вважає, що показники приладу є недійсними і не можуть бути доказом у справі, оскільки отритмані з порушенням правил експлуатації приладу. При освідуванні ОСОБА_1 термін калібровки алкотестера минув. Працівниками поліції порушено порядок огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння. Долучений до матеріалів справи відеозапис не є безперервним, деякі файли без звуку і зображення. Таким чином в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. З огляду на зазначене просить закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши правопорушника, адвоката, дослідивши письмові матеріали, відеоматеріали на оптичних дисках, суд приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.130 ч.1 КУпАП.

Згідно з п.1 ст.247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються діяння, які є адміністративними правопорушеннями та відповідальність за них. Органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України).

Згідно ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Ч. 1 статті 130 КпАП України передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, або відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження у встановленому порядку огляду на стан сп`яніння.

Суб`єктом правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є водії транспортних засобів.

Водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі (п. 1.10 ПДР).

Об`єктивна сторона правопорушення виражається у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пункт 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, передбачає, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з п. 2.9а Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Чинне законодавство, в т.ч. й ПДР, не містить визначення терміну «керування транспортним засобом». Таке визначення було наведено в п. 27 Пленуму ВСУ від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Відповідно до п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23.12.2005 під керуванням транспортним засобом слід розуміти виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Так, касаційний адміністративний суд в складі Верховного Суду в рішенні по справі №404/4467/16-а від 20 лютого 2019 року зазначив, що само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування. Проте, зазначення «водія» унеможливлює правозастосування вказаного визначення в розумінні ст. 130 КУпАП, оскільки суттєво зменшує коло осіб, які можуть бути притягнуті до відповідальності за керування у нетверезому стані.

Таким чином, під керуванням транспортним засобом слід розуміти виконання функцій водія від запуску двигуна та початку руху до повної зупинки транспортного засобу та вимкнення двигуна.

При цьому, перебування особи в стані алкогольного сп`яніння не передбачає керування у такому стані транспортним засобом.

На відеозаписах, доданих до протоколу від 21.11.2023 року серії ААД №584256, не зафіксовано факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом марки «BMW118і», державний номерний знак НОМЕР_1 . Мало місце лише спілкування працівників поліції з ОСОБА_1 , відсутній сам факт зупинки транспортного засобу у русі, за кермом якого перебував би ОСОБА_1 . Зафіксовано, що стоїть автомобіль, до нього підходять поліцейські. Тобто, така обов`язкова умова притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, як перебування особи у стані сп`яніння під час керування транспортним засобом та зупинення його працівниками поліції 21.11.2023 р. - відсутня.

Відповідно до ст. 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення

У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижуютьїї увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимогцієї статті, вважається недійсним.

У пункті 8 розділу ІІ Інструкції «Про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів що знижують увагу та швидкість реакції» затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 року № 1452/735 вказано, що форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до цієї Інструкції.

Згідно з пунктом 9 розділу ІІ вищевказаної Інструкції, з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Як вбачається з доданого до протоколу ААД №584256 направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 21.11.2023 року, ОСОБА_1 доставлений на огляд у заклад охорони здоров`я поліцейським СРПП ОСОБА_2 , що не зазначено в Протоколі про адміністративне правопорушення від 21.11.2023 року серії ААД №584256, ОСОБА_1 в лікарню не доставлявся.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15 листопада 2018 року в рамках справи № 524/5536/17, адміністративне провадження № К/9901/1403/17 зроблено правовий висновок, що відеозапис, поданий поліцією на підтвердження факту порушення водієм правил дорожнього руху, не може вважатися належним доказом у зв`язку з тим, що оскаржувана постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис.

Відповідно до імперативного припису частини другої статті 283 КУпАП, чітко передбачено імперативний обов`язок щодо зазначення технічного засобу яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Однак у Протоколі серії ААД №584256 немає посилань на технічний засіб за допомогою якого здійснено відеофіксацію. Також поліцейський не повідомив ОСОБА_1 , що ведеться відеофіксація.

Крім того, законом встановлений вичерпний перелік підстав для зупинки транспортних засобів, основний серед них - це порушення ПДР.

Пунктом 2 частини 1 статті 32 Закону України «Про національну поліцію» вказано, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Однак з доданих до протоколу матеріалів не вбачається, яка була причина зупинки автомобіля, і чи взагалі зупинявся транспортний засіб.

Окрім того, системний аналіз приписів п. 9 ч. 1 ст. 31 та ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» щодо застування працівниками поліції таких превентивних заходів, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, а також положень Інструкції № 1026, дає підстави для висновку про визначення чіткого переліку пристроїв, з допомогою яких поліції надано право проводити відеофіксацію.

Так, згідно вимог ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» передбачено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Відповідно до п.5 Розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом МВСУ 18.12.2018 р. № 1026, включення портативного відео реєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відео зйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відео реєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Розділом ІІІ цієї Інструкції передбачено, що відеореєстратор може бути встановлений усередині салону службового транспортного засобу та/або зовні для максимальної фіксації навколишньої обстановки та/або внутрішньої частини салону в спосіб, що не заважає огляду водія.

Включення відеореєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозапис ведеться безперервно до її завершення, при цьому в процесі включення відео реєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Залежно від наявних режимів відео реєстратора та освітлення відеозапис здійснюється у відповідному режимі денної або нічної зйомки.

Згідно з наказом Департаменту патрульної поліції НПУ від 03.02.2016 № 100, яким затверджено Інструкцію про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, передбачено:

а) необхідність відеофіксації: «використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) як превентивного поліцейського заходу є важливим елементом функціонування патрульної поліції, покликаним гарантувати чесність, відкритість та антикорупційну спрямованість діяльності патрульної поліції» (п. 1.3 Розділу І Інструкції);

б) випадки застосування такого превентивного заходу: нагрудна відеокамера (відеореєстратор) повинна активовуватись працівником патрульної поліції та знаходитись у режимі відеозйомки при будь-якому контакті з особами, зокрема, але не виключно: при оформленні дорожньо-транспортної пригоди; при перевірці документів; при поверхневому огляді; при загрозі використання фізичної сили, спеціальних засобів або вогнепальної зброї; при наданні допомоги особам; у випадках, коли усвідомлення особою факту відеофіксації її поведінки може сприяти вирішенню конфліктної ситуації. (п. 3.3 Розділу III Інструкції).

При цьому зазначається, що «після активації нагрудної відеокамери (відеореєстратора) все спілкування повинно бути записано безперервно» (п. 3.5 Розділу III Інструкції).

Якщо із відеозапису з нагрудної камери працівників патрульної поліції, що здійснюють оформлення адміністративного правопорушення, вбачається, що він є не безперервним та постійно переривається, то його не можна вважати належним та допустимим доказом по справі.

Зазначене кореспондує із позицією викладеною в постанові Верховного Суду від 18.07.2019 по справі № 216/5226/16-а.

Тобто, з вище наведеного слідує, що відеореєстратор поліцейського повинен бути ввімкнений від самого початку контакту з особою до закінчення складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно цієї особи.

В даному випадку, у матеріалах справи відсутній оригінал відеозапису з нагрудної камери, а лише додані два DVD диски, що є копією відеозапису, тобто відсутнє джерело походження відеозапису. Таким чином, відеозапис, долучений поліцейським до матеріалів справи на диску DVD не може бути взятий до уваги як належний доказ. Не долучені до справи працівниками поліції свідоцтва, що стосується технічного приладу "відеокамери", не дають можливості встановити той факт, що відеозапис на камеру у відношенні ОСОБА_1 було проведено спеціальним технічним засобом, який входить до вичерпного переліку технічних засобів, що використовуються в підрозділах поліції для виявлення та фіксування порушень правил дорожнього руху. Ці обставини в свою чергу позбавляють можливості перевірити та зробити висновок про те, чи були поліцейським, під час складання даного протоколу, дотримані вимоги законодавства щодо оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, та чи не було порушено прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, під час його складання.

Відсутність безперервного відеозапису ставить під сумнів законність проведення поліцейськими вказаних дій та позбавляє можливості об`єктивно перевірити обставини пов`язані із виявленням та фіксацією адміністративного правопорушення. Таким чином, працівники поліції, що здійснювали оформлення адміністративного правопорушення, порушили вимоги ст. 266 КУпАП, Закону України «Про національну поліцію» та Інструкції № 1026.

Також, Верховний суд у своїй постанові від 18.07.2019 у справі № 216/5226/16-а вказав, що доказом порушення ПДР не може бути відеозапис з нагрудної камери поліцейського, якщо він не відображає відомостей про вчинення правопорушення, а лише містить процесуальну послідовність учинюваних процесуальних дій (винесення постанови, складання протоколу).

Із відеозаписів, переглянутих в судовому засіданні, вбачається, що вони не є безперервним, зйомка 1 відеофайла на першому диску починається не з моменту зупинення транспортного засобу марки «BMW118і», державний номерний знак НОМЕР_1 , просто стоїть автомобіль на узбіччі дороги, і до неї підходять поліцейські, на другому та третьому фрагменті видно як поліцейський пропонує пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння, на що ОСОБА_1 погоджується. Крім того, на четвертому та п`ятому відеофайлах відображено рух транспортного засобу по проїзній частині дороги, чи керував ОСОБА_1 даним транспортним засобом і що це за автомобіль з відеофайлів не зрозуміло, хоча у протоколі про адміністративне правопорушення зазначено: 21.11.2023 року, біля 22 год. 20 хв. в смт. Володимирець по вулиці Ольги Кобилянської, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «BMW118і», державний номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Четвертий-шостий фрагменти відеозапису без звуку. Другий диск містить в собі три фрагменти відеозаписів: перший відображає проїздну частину дороги, на узбіччі якої стоїть транспортний засіб, другий фрагмент без зображення та звуку, на третьому видно як поліцейський роз`яснює ОСОБА_1 права, зачитує протокол, роз`яснює його зміст, перебуваючи в салоні службового автомобіля. Тобто, з відеозаписів встановлено, що мало місце лише спілкування працівників поліції з ОСОБА_1 , складання протоколу відносно останнього.

Крім того, як видно з відеофрагментів, поліцейські не представилися. А відповідно до ч.3 ст.18 Закону України «Про національну поліцію» звертаючись до особи, або у разі звернення особи до поліцейського, поліцейський зобов`язаний назвати своє прізвище, посаду, спеціальне звання та пред`явити на її вимогу службове посвідчення, надавши можливість ознайомитися з викладеною в ньому інформацією, не випускаючи його з рук.

Отже два оптичних диски з відеозаписами, які надані як доказ, мають ознаки переривання, а саме відсутня основна вимога до фіксування правопорушення - безперервність відео фіксації, натомість наявна вибірковість відео файлів, що прямо заборонено Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, яка зареєстрована за № 28/32999 в Міністерстві юстиції України від 11 січня 2019 року.

В порушення вимог даної Інструкції, працівниками поліції додано до протоколу про адміністративне правопорушення у якості доказу диски, що містять у собі кілька самостійних окремих відеозаписів, які у своїй сукупності перериваються а тому в даному випадку їх неможливо зв`язати у єдине ціле. Ці відеозаписи відрізняються за своїм типом та у свою чергу були створені на різних записуючих пристроях. Зміст цих відео не містить жодних відомостей про особу, що здійснює відеозаписування, під час перегляду відеозаписів неможливо встановити хронологію та суть подій, що мали місце 21.11.2023 року, біля 22 год. 20 хв. в смт. Володимирець по вулиці Ольги Кобилянської, а також те, що відбувалося у ті проміжки часу, коли відеореєстратор поліцейського був вимкнений та не працював.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому КУпАП.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні рішення.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

При цьому, суд зазначає, що складання протоколу про адміністративне правопорушення - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень статті 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності. Тобто, протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №584256 від 21.11.2023 року, складений відносно ОСОБА_1 , сам по собі не є головним доказом події правопорушення.

Так, у протоколі про адміністративне правопорушення вказано, що до нього додається відеофіксація на оптичному диску, проте в матеріалах справи міститься два оптичних диски, які містять в собі окремі фрагменти відео матеріалів.

Частиною 5 ст. 266 КУпАП визначено, що огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Протокол про адміністративне правопорушення, серії ААД №584256 від 21.11.2023 року суд не бере до уваги як доказ вини ОСОБА_1 , оскільки викладені в ньому обставини про керування останнім 21.11.2023 року, біля 22 год. 20 хв. в смт. Володимирець по вулиці Ольги Кобилянської, транспортним засобом марки «BMW118і», державний номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, достовірно не підтверджені належними та допустимими доказами.

Частиною 1 ст. 254 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що при вчиненні адміністративного правопорушення складається протокол.

За своїм призначенням адміністративний протокол є процесуальним документом, який з припущенням свідчить про вчинення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, проступку. Правильність та точність складання адміністративного протоколу впливає на набування ним доказової сили, однак, виходячи з приписів статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, наявність протоколу не є достатньою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Слід зазначити, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказам у даній справі, у розумінні статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним та беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, і не викликали сумнівів у суду.

Отже, протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №584256, складений відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не може бути підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності, оскільки фактичні обставини, викладені у протоколі, не підтверджуються сукупністю доказів, а отже, протокол не відповідає вимозі його достовірності.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка, згідно зі ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини застосовується при розгляді справ як джерело права, зокрема справу «Пол і Одрі Едвардс проти Об`єднаного Королівства» (Paul and Audrey Edwards v. the United Kingdom) від 14 березня 2002 р., заява № 46477/99, суд зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з`ясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень.

До складеного протоколу про адміністративне правопорушення не долучено відповідних доказів, що відображають об`єктивну та суб`єктивну сторону правопорушення, а тому з урахуванням вказаного рішення ЄСПЛ суд вважає, що фабула адміністративного протоколу не відповідає обставинам справи.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що надані матеріали адміністративної справи є суперечливими, не відповідають критеріям достовірності та належності, відсутні докази, які б вказували на те, що поліцейські зупинили транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 , та безпосередньо виявили факт керування останнім транспортним засобом, в стані алкогольного сп`яніння, що дало підстави для висунення йому вимоги про необхідність проходження огляду на стан сп`яніння.

Суд зауважує, що на першому фрагменті відеозапису першого диску, доданому до протоколу від 21.11.2023 року серії ААД №584256, відео починається з того моменту, коли ОСОБА_1 перебуває в автомобілі, який стоїть на узбіччі дороги, поряд з працівниками поліції.

Жодного іншого доказу на підтвердження факту керування ОСОБА_1 автомобілем марки «BMW118і», державний номерний знак НОМЕР_1 , 21.11.2023 р., матеріали справи не містять.

Порядок проходження огляду на стан сп`яніння встановлений ст. 266 КУпАП, а також затверджений «Інструкцією про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою спільним наказом МВС та МОЗ України №1452/735 від 09 листопада 2015 року.

Розділом ІІ вищезазначеної Інструкції встановлено, що за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (п.1); поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки (п.3); огляд на стан сп`яніння проводиться з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції (п.4).

Проте, при проведенні працівниками поліції огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 та складання за його результатами протоколу про адміністративне правопорушення, не були дотримані наведені вимоги.

Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність» (який набрав чинності 01 жовтня 2016 року), засоби вимірювальної техніки, які застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології, є законодавчо регульованими засобами вимірювальної техніки, до яких відносяться і вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихається.

Пунктом 1 статті 17 вказаного Закону встановлено, що законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту.

Частиною 2 статті 8 вказаного Закону встановлено, що експлуатація засобів вимірювальної техніки, які застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології, здійснюється з дотриманням правил застосування таких засобів, встановлених у нормативно-правових актах, і вимог щодо їх експлуатації, встановлених в експлуатаційних документах на такі засоби.

Відповідно до чеків Drager Alcotest 6810, серійний заводський №АRВН-0049 дата останньої повірки приладу 21.12.2022.

Згідно листа ТОВ «АТЗТ Компанія «Сатурн Дейта Інтернешнл» №1053-12 від 21.12.2023, отриманого на адвокатський запит адвоката Яременка В.В., вказана організація є уповноваженим представником виробника концерну Drager Safety AG & Co.KGaA (Німеччина) в Україні з продажу приладів алко - та наркодіагностики і витратних матеріалів до них, має відповідний сертифікат та надає послуги сертифікованого сервісного центру для висококваліфікованого гарантійного та післягарантійного обслуговування, градуювання і повірки приладів, зокрема, газоаналізаторів для вимірювання вмісту алкоголю у видихуваному повітрі DragerAlcotest 6810.

Зокрема з 21.02.2014 до цього часу прилад Drager Alcotest 6810 серiйний заводський №АRВН-0049 до уповноваженого сертuфiкованого сервiсного центру Drager не надходив та, вiдповiдно, не обслуговувався, що є порушенням керiвництва з експлуатацiї.

У швидкому меню приладiв Drager Alcotest 6810 значення «Дата ост. калiбр.» та в роздрукiвцi принтера Drager Моbile Printег значення у рядку «ОСТ. КАЛІБРУВ.» вiдповiдають датi здiйснення останнiх операцiй «Сервiсне технiчне обслуговування» та «Градуювання», якi передбачені Настановою з експлуатацiї приладу Drager Alcotest 6810, та повиннi виконуватись 1 раз на 6 мiсяцiв навченим квалiфiюваним уповноваженим персоналом Drager.

У роздрукiвцi принтера Drager Моbile Printег серiйний заводський N№АRBM-5274 тесту №4824, що здiйсненuй 21.12.2023 о 23.22 за допомогою приладу Drager Alcotest 6810 серійний заводський № АRВН-0049, запис у рядку «ОСТ. КАЛІБРУВ.», який дорiвнюс «2022.12.21», вiдповiдає за змiстом запису, що датою останньої операцiї «Градуювання» та перевiрки точності є «21 грудня 2022».

Але, у зв`язку з тим, що останнi операцii «Сервiсне технiчне обслуговування», «Градуювання» та «Повiрка» газоаналiзатора Drager Alcotest 6810 серiйнuй заводський № НОМЕР_2 були проведені в уповноваженому сертифiкованому сервiсному центрi Drager Компанії «Сатурн Дейта Інтернешнл» 21.08.2013, а з 21.02.2014 до цього часу газоаналiзатор Drager Alcotest 6810 серiйний заводський № АRВН-0049 до уповноваженого сертифiкованого сервiсного центру Drager Компанії не надходив та, вiдповiдно, не обслуговувався, необхiдно зробити наступнi висновки:

Встановлено, що у приладi Drager Alcotest 6810 серiйнuй заводський № НОМЕР_2 у налаштуваннях неуповноваженими особами змiнена дата останньої операції «Градуювання» з 21.08.2013 (дата останнього градуювання в офiцiйному сертифiкованому сервiсному центрi) на 21.12.2022 (дата, яка зазначена у роздрукiвцi тесту №4824, що здiйсненuй 21.11.2023 о 23:22), тому, вищезазначене вказує на несанкцiонованuй доступ до налаштувань приладу зi cmopoни неупоноважених осіб з наступними можливими наслiдками: коригування градуювальної характеристики , псування програмного забезпечення, змiна будь-яких iнших налаштувань приладу тощо.

Компанiя «Сатурн Дейта Інтернешнл», як уповноважений представник виробника Drager в Українi, повiдомляє, що за таких обставин прилад Drager Alcotest 6810 серiйнuй заводський № АRВН-0049 не має законних пiдстав використовуватись з 21.02.2014 (через необхiднiсть здiйснити операції «Сервiсне технiчне обслуговування», «Градуювання» та, вiдповiдно, «Повiрка» газоаналiзатора, через 6 мiсяцiв, починаючи з 21.08.2013, у тому числi: дiагностику та контроль функцiонування, тестування всіх вузлiв приладу та програмного забезпечення, аналiз повiдомлень про несправностi (якщо наявні) та усунення помилок, усунення дрiбних несправностей, що не потребують замiни елементiв та вузлів,перевiрка пристрою вiдбору проб та налаштування параметрiв сенсора (за необхiдностi) датчиків потоку, температури з метою отримання допустимої похибки вимiрювання, попередня перевiрка точностi вимiрювання Drager Alcotest ), а його результати у зазначений перiод, зокрема 21.11.2023 ,отрuманi з порушенням правил експлуатацiї прuладу, що є порушенням Закону України «Про метрологiю та метрологiчну дiяльнiсть» No1314-VII вiд 05.06.2014 та Iнструкції про порядок виявлення у водiїв транспортних засобiв ознак алкогольного, наркотичного чи iншого сп`янiння або перебування пiд впливом лiкарських препаратiв. що знижують увагу та швидкiсть реакцiї, яка затверджена спiльним наказом МВС/МОЗ № 1452/735 вiд 09.11.2015.

Операцiю «Градуювання» має право та можливiсть здiйснювати виключно офiцiйний уповноважений представник виробника за методиками та з програмним забезпеченням виробника.

Пiд час змiнu дати «Градуювання» неуповноваженими особами вiдбувається несанкцiоноване втручання в роботу приладiв, що є порушенням чинного 3аконодавства, зокрема, ст.363 ККУ «Порушення правил екстуатацiї електронно-обчислювальних машин (комп`ютерiв), автоматизованих систем, комп`ютерних мереж чи мереж електрозв`язку або порядку чи правил захисту iнформацiї, яка в них оброблюється».

Модель приладу Drager Alcotest 6810 розроблялася бiльше 15 рокiв тому назад, коли ще не було настiльки суттєвих вимог , та можливостей здiйснювати бiльш надiйний захист iнформацiйної безпеки, алкотестерів, як наприклад, у сучасних газоаналiзаторах Drager Alcotest 7510 OIML з GРS, якi вiдповiдають Європейського стандарту OIML R 126 «Еvidеntiаl bгеаth analyzers», що наказом Мiнiстерства економiчного розвитку i торгiвлi України №1494 вiд 30.12.2014 прийнято як нацiональний стандарт ДСТУ OIML R 126 «Доказові аналізатори видихуваного повітря».

У зв`язку з тuм, що з 21.02.2014 до цього часу прилад Drager Alcotest 6810 серiйнuй заводський № АRВН-0049 до уповноваженого сертифiкованого сервiсного центру Drager Компанії не надходив та, вiдповiдно, не обслуговувався (якщо прилад не використовувався, то сенсор приладу цей перiод висихав, а у випадку, якщо прилад використовувався й обслуговування вiдбувалося неуповноваженими особами -вiдповiдно, з непередбачуваними наслiдками), а також через вік приладу (більше 13 років), не здійснено заміну сенсору (рекомендовано виробником кожні 5 років), а у такому станi прилад може давати похибки, що суттєво можуть перевищувати нормативнi, а цей процес може мати випадковий характер.

Вище наведене ставить під сумнів результати тестів.

Також суд зазначає, що у матеріалах справи наявна довідка Рівненського обласного центру з гідрометерології (Рівненський ЦГМ) від 08.12.2023 №17-01-15/388, що за даними репрезентативної до території Вараського району ( вт.ч. смт. Володимирець) Рівненської області метеостанції Сарни, 21 листопада 2023 року о 22.год. 00 хв. температура повітря становила 3,3 ° морозу. Водночас на роздруківках тестів Drager Alcotest 6810 за №№4823, 4824 від 21.11.2023 температура повітря зазначена «+13,0°С» та «+10,0°С» відповідно.

Таким чином результати огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп"яніння не підтверджені належними і допустимими доказами.

Тому, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутня об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи встановлені обставини, суд позбавлений можливості зробити беззаперечний висновок про вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому правопорушення, оскільки достовірно доказів того, що він керував транспортним засобом і при цьому перебував в стані сп`яніння, не надано.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого і при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Щодо формулювання суті адміністративного правопорушення, то Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену в протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винність у скоєнні якого певною особою має доводитись в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винності особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі Тейшейра де Кастор проти Португалії від 09.06.1998 року, п.54 рішення у справі Шабельник проти України від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод. Також ЄСПЛ неодноразово наголошував, зокрема, в рішеннях у справах Гурепка проти України (N2) від 08 квітня 2010 року, Лучанінов проти України від 09 червня 2011 року на необхідність суворого дотримання процедури притягнення особи до відповідальності (як кримінальної, так і адміністративної).

Грубі порушення допущені працівниками поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, зокрема, фіксації події, фрагменти якої відображені на диску із відео файлами, не дають уявлення про загальну картину обставин справи від початку до моменту складання протоколу. Отже, інформація, яка міститься в протоколі про адміністративне правопорушення, та розбіжності з відеозаписом події тягне за собою як результат недопустимості основного доказу протоколу про адміністративне правопорушення та решти доказів.

Згідно з положеннями ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 07 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь - які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

У свою чергу, наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», про котрий наголошує Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» («Ireland v. The United Kingdom», заява № 5310/71), та котрий застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту», на чому, власне, наголошується Європейським Судом з прав людини у його рішенні від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України» («Korobov v.Ukraine», заява № 39598/03).

Окрім того, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26 лютого 2019 року в справі №1-р/2019 вказав, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «indubioproreo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Розглядаючи справу про притягнення особи до адміністративної відповідальності слід керуватися принципом, згідно якого винність особи не може ґрунтуватись на припущеннях. Будь-які сумніви у винуватості особи повинні тлумачитися на її користь. Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». Варто зазначити, що «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1ст.130 КУпАП, санкція якої передбачає стягнення у вигляді накладення штрафу з позбавленням особи спеціального права на певний строк. Крім того, аналіз положення частини третьої статті 62 Конституції України «обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом» дає підстави для висновку, що обвинувачення у вчиненні злочину (адміністративного правопорушення) не може бути обґрунтоване фактичними даними, одержаними в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо. Статтею 62 Конституції України також передбачено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. В той же час, у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Однак, у даній справі, зібрані особою, уповноваженою відповідно до ст. 255 КУпАП на складання протоколів про адміністративні правопорушення, докази за своєю суттю залишають місце сумнівам, і як наслідок не узгоджуються із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», з огляду на наведене вище.

Як зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові у справі № 463/1352/16-а від 08.07.2020 у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Як зазначено в п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Оцінивши в сукупності надані докази, а також врахувавши встановлені в судовому засіданні обставини, суддя приходить до висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Таким чином, у суду відсутні підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, зважаючи на те, що достатніх доказів, які достовірно свідчать про наявність складу адміністративного правопорушення, визначеного ч. 1 ст. 130 КУпАП під час розгляду матеріалів в суді - не здобуто, а ті, що надані в якості підтвердження суддя оцінює критично з наведених вище обставин.

За таких обставин та враховуючи зазначені норми Закону, суддя приходить до висновку, що провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП слід закрити, відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 130 ч. 1, 245, 247, 251, 280, 294 КУпАП, ст. 62 Конституції України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови, до Рівненського апеляційного суду через Володимирецький районний суд Рівненської області.

Суддя: