Провадження № 33/824/1030/2024 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі головуючого судді Мельника Я.С.,

перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 13 грудня 2023 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення,передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 13 грудня 2023 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Не погоджуючись із цією постановою, 08 січня 2024 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та справу закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню особі, яка її подала, з огляду на наступне.

Право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду «за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватись у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб» (рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 р. у справі «Ешингдейн проти Сполученого Королівства»).

Частиною 2 ст.294 КУпАП визначено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувану постанову було винесеносудом першої інстанції 13 грудня 2023 року, а останнім днем строку на апеляційне оскарження є 25 грудня 2023 року.

Апеляційну скаргу подано до суду 08 січня 2024 року, тобто з пропуском встановленого законом строку на апеляційне оскарження.

Як на підставу поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, апелянт посилається на те, що постанову по справі було оприлюднено лише 03 січня 2024 року, про її існування йому стало відомо 07 січня 2024 року після перегляду реєстру судових рішень, а тому вважає дотриманим десятиденний процесуальний строк звернення до суду.

Перевіривши причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду, передбаченого ст. 294 КУпАП, апеляційний суд вважає необхідним відмовити апелянту у поновленні строку апеляційного оскарження з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 29 липня 2023 (а.с.9-10), 01 вересня 2023 року (а.с.31-33), 04 жовтня 2023 року (а.с.37), 15 жовтня 2023 року (а.с.41-43), 15 листопада 2023року (а.с.49) представник ОСОБА_1 - адвокат Харченко С.В. направляв до суду клопотання про перенесення розгляду справи. Судові засідання були відкладені на 16серпня 2023 року, далі на 04вересня 2023 року, далі на 04 жовтня 2023 року, 18 жовтня 2023 року, 01 листопада 2023 року,27 листопада 2023 року, 13 грудня 2023 року, проте, у судові засідання ОСОБА_1 не з`явився (а.с. 10-15).

Верховний Суд у постанові ККС від 24 вересня 2019 року у справі № 755/10138/16-к зробив висновок, що неявка учасників провадження свідчить про зловживання правами. Так, ВС вказав, що апеляційний суд дійшов правильного висновку про наявність у діях сторони захисту зловживання своїми правами, що має своїм наслідком безпідставне затягування процесу.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції зробив правильний висновок щодо можливості закінчення розгляду справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та його захисника, оскільки останнім неодноразово були направлені клопотання про перенесення розгляду справи. Проте, ОСОБА_1 , як і його представник Харченко С.В., будучи належним чином повідомленим про розгляд справи на 13 грудня 2023 року не подавав клопотання про відкладення розгляду справи з наведенням переконливих, поважних та об`єктивних підстав неможливості прибути в судове засідання.

Таким чином, ОСОБА_1 не вживав жодних заходів для того, щоб дізнатися про стан достеменно відомого йому провадження, яке безпосередньо стосується його інтересів, зокрема не подавав до суду заяв про отримання інформації щодо розгляду даної справи чи про отримання копії повного тексту оскаржуваної постанови.

Частиною 2 ст. 268 КУпАП визначено, що участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП не є обов`язковою.

Разом з тим, вказані у клопотанні обставини про те, що апелянту стало відомо проіснування постанови 07 січня 2024 року після перегляду реєстру судових рішень,не може бути визнано поважною причиною пропуску процесуального строку, оскільки згідно із положеннями КУпАП початок строку апеляційного оскарження постанови судді обраховується з дня винесення постанови і цей строк ніяким чином не пов`язаний з отриманням копії судового рішення або його оприлюдненням в Єдиному реєстру судових рішень.

Будь-яких інших об`єктивних обставин, пов`язаних з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для оскарження постанови судді у визначений законом строк ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не наведено.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі №3236/03 «Пономарьов проти України» зазначено, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Пономарьов проти України, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 3 квітня 2008 року).

Аналогічні висновки викладені Європейським судом з прав людини також у справах «Науменко проти України» від 9 листопада 2004 року, «Полтораченко проти України» від 18 січня 2005 року та «Тімотієвич проти України» від 08 листопада 2005 року.

Враховуючи вищевикладене, зазначені апелянтом підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження є непереконливими та неповажними, оскільки ним не надано доказів наявності істотних перешкод чи труднощів, які унеможливили вчасне оскарження постанови суду першої інстанції, а відтак суд апеляційної інстанції вважає, що ОСОБА_1 слід відмовити в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Солом`янського районного суду міста Києва від 13 грудня2023 року, а апеляційну скаргу відповідно до вимог ст.294 КУпАП повернути особі, яка її подала.

На підставі викладеного, та керуючись ст. 294 КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Солом`янського районного суду міста Києва від 13 грудня2023 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 13 грудня2023 року - повернути особі, яка її подала.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя: Ярослав МЕЛЬНИК