Справа № 127/4244/24
Провадження № 33/801/298/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Іванченко Я. М.
Доповідач: Оніщук В. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2024 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Оніщук В. В., з участю секретаря судового засідання Литвина С. С., розглянувши апеляційну скаргу адвоката Пашковського Єгора Ігоровича в інтересах ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 12 березня 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 12 березня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122-2 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк шість місяців, а також стягнуто в дохід держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

У постанові суду зазначено, що 02 лютого 2024 року о 09 год 40 хв в м. Вінниця по вул. Соборна, 91, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «BMW 530», д.н.з. НОМЕР_1 , не виконав законну вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу, яку поліцейський здійснив сигнальним диском з червоним сигналом, вказуючи на цей транспортний засіб та подальше місце його зупинки, чим порушив вимоги п.п. 2.4, 8.9а Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 122-2 КУпАП.

При ухваленні оскаржуваної постанови суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122-2 КУпАП доведена належними та допустимими доказами.

Не погоджуючись із вказаною постановою суду, захисник ОСОБА_1 адвокат Пашковський Є. І. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність постанови суду першої інстанції та винесення її за неповного дослідження обставин справи, просив постанову скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що вимога працівника поліції була подана без дотримання розділу 8 п. 8.9 ПДР України, тобто поліцейський не вказав на відповідний транспортний засіб та подальше місце його зупинки.

Працівниками поліції не надано належного відеодоказу невиконання ОСОБА_1 вимог про зупинку транспортного засобу.

До того ж зупинку ОСОБА_1 працівники поліції проводили у межах дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено».

Окрім того при розгляді справи суддя Вінницького міського суду порушив таємницю нарадчої кімнати, оскільки перед проголошенням у судовій залі постанови не видалявся до нарадчої кімнати.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_1 - адвокат Пашковський Є. І. апеляційну скаргу підтримав з посиланням на викладені у ній підстави.

ОСОБА_1 у судове засідання, призначене на 04 квітня 2024 року не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки не повідомив.

Враховуючи положення ст. 268 КУпАП, відповідно до яких присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ст. 122-2 КУпАП, не є обов`язковою, а також керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд вважає можливим проведення судового розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 .

Заслухавши доводи захисника ОСОБА_1 - адвоката Пашковського Є. І., проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи і дослідивши обставини справи, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно зі статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення в першу чергу зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також чи винна дана особа в його вчиненні і чи підлягає вона адміністративній відповідальності, і лише після цього вирішувати питання про можливість накладення адміністративного стягнення.

Положеннями частини сьомої статті 294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Відповідно до положень п. п. 1.1, 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно із пунктом 2.4 ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: а) пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1; б) дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність транспортного засобу; в) дати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) перевірку технічного стану транспортних засобів, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому технічному контролю.

Пунктом 8.9 ПДР України передбачено, що вимога про зупинку транспортного засобу подається поліцейським за допомогою: а) сигнального диска з червоним сигналом чи світлоповертачем або руки, що вказує на відповідний транспортний засіб та подальше місце його зупинки; б) увімкненого проблискового маячка синього і червоного або лише червоного кольору та (або) спеціального звукового сигналу; в) гучномовного пристрою; г) спеціального табло, на якому зазначається вимога про зупинку транспортного засобу. Водій повинен зупинити транспортний засіб у вказаному місці з дотриманням правил зупинки.

У результаті дослідження матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено такі обставини.

Відповідно до протоколу від 02 лютого 2023 року серії ААД № 383575, 02 лютого 2024 року о 09 год 40 хв в м. Вінниця по вул. Соборна, 91, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом марки «BMW 530», д.н.з. НОМЕР_1 , не виконав законну вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу, яку поліцейський здійснив сигнальним диском з червоним сигналом, вказуючи на цей транспортний засіб та подальше місце його зупинки, чим порушив вимоги п.п. 2.4, 8.9а Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 122-2 КУпАП (а. с. 1).

До матеріалів справи також долучені відеозаписи з міських вуличних камер та відеозапис з нагрудних камер поліцейських.

На відеозаписі міських вуличних камер зафіксовано рух автомобіля «BMW 530», д.н.з. НОМЕР_1 , о 09 год. 40 хв. по вулиці Пирогова у бік вулиці Соборної та у подальшому у бік вулиці Театральної.

Так, зафіксовано як по вул. Соборна, 91, працівник поліції за допомогою сигнального диска здійснює вимогу про зупинку автомобіля «BMW 530», д.н.з. НОМЕР_1 . При цьому чітко вбачається, що поліцейський відповідно до вимог п. 8.9 ПДР України вказує саме на цей автомобіль (оскільки у цей час повз працівників поліції рухається лише вказаний автомобіль), а також сигнальним диском з червоним сигналом вказує місце зупинки на узбіччі дороги.

Проте вимогу про зупинку ОСОБА_1 не виконує та продовжує рух далі у напрямку, як зазначалося, вулиці Театральної, де після переслідування його було зупинено.

На відеозаписі із нагрудної камери поліцейського встановлено як о 09 год. 42 хв. поліцейські підходять до автомобіля «BMW 530», д.н.з. НОМЕР_1 , за кермом якого знаходиться ОСОБА_1 . Працівник поліції представляється, запитує чому ОСОБА_1 не зупинився на вимогу, на що той пояснює, що не буде кожен раз зупинятись, як працівник поліції махає палкою, та що він по декілька разів на день їздить по вулиці Соборна, і раз на місяць працівники поліції його зупиняють.

Зазначене свідчить про те, що ОСОБА_1 свідомо не виконав законну вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу.

Таким чином доводи апеляційної скарги про порушення поліцейським під час зупинки п. 8.9 ПДР України, а також про відсутність доказів невиконання ОСОБА_1 вимог про зупинку транспортного засобу повністю спростовуються наявними у матеріалах справи належними та допустимими доказами.

Також апеляційний суд звертає увагу, що матеріали справи, зокрема, відеозапис не містить жодних доказів, що ділянка дороги, де працівники поліції здійснювали вимогу зупинки ОСОБА_1 , знаходиться у межах дії знаку 3.34 «Зупинка заборонена», а відтак він зобов`язаний був зупинитися на вимогу поліцейського, проте такого обов`язку не виконав.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд виснує, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду, зводяться до незгоди із ними, спрямовані виключно на уникнення покарання та факту невиконання ОСОБА_1 законної вимоги поліцейського про зупинку транспортного засобу не спростовують.

У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 26 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовані повно та об`єктивно, вина ОСОБА_1 доведена повністю, а його дії за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП кваліфіковані правильно, тому твердження скаржника про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122-2 КУпАП, є надуманими та безпідставними.

Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції ч. 1 ст. 122-2 КУпАП та відповідає положенням ст. ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення.

Строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ст. 38 КУпАП, не пропущені.

Щодо тверджень у апеляційній скарзі про те, що суддя першої інстанції перед проголошенням оскаржуваної постанови не виходив до нарадчої кімнати, то апеляційний суд зазначає таке.

Нормами ст. ст. 283, 284, 285 КУпАП регламентовано положення щодо постанови по справі про адміністративні правопорушення, зокрема передбачено, що у справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи. Постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Вказаними нормами вихід суду до нарадчої кімнати не передбачений.

Окрім того скаржник у апеляційній скарзі не зазначає яким чином були порушені права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, внаслідок не виходу суду до нарадчої кімнати.

Оскільки у ході апеляційного перегляду справи було встановлено, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив матеріали справи та наявні у ній докази, прийшовши до правильних висновків про наявність у діях ОСОБА_1 вини у вчиненні адміністративного правопорушення, яке йому інкримінується, підстав для скасування оскаржуваної постанови апеляційний суд не вбачає.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, тому її необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 245, 280, 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу адвоката Пашковського Єгора Ігоровича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 12 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького

апеляційного суду В. В. Оніщук