Справа № 127/6698/24
Провадження № 33/801/403/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Венгрин О. О.
Доповідач: Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2024 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Войтко Ю. Б.,

з участю секретаря судового засідання: Кахно О. А.

розглянувши апеляційну скаргу адвоката Мороза Сергія Олександровича, подану від імені ОСОБА_1 , на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 11 квітня 2024 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Азербайджану, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, непрацюючого, проживаючого по АДРЕСА_1 , посвідка на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_1 (видана 20.06.2023, дата закінчення строку дії: 20.06.2024),

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП,

встановив:

Постановою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 11 квітня 2024 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, а також стягнуто з нього на користь держави судовий збір в розмірі 605 грн 60 коп.

Відповідно до обставин встановлених судовим рішенням, 22.02.2024 о 13-05 год. по вул. Пирогова м. Вінниці водій ОСОБА_3 керував автомобілем DAEWOO, р/н НОМЕР_2 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння (поведінка, що не відповідає обстановці, тремтіння пальців рук). Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння відмовився в закладі охорони здоров`я в присутності лікаря, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Своїми діями ОСОБА_3 вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції адвокат Мороз С. О. від імені ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, вважаючи, що оскаржувана постанова не відповідає практиці Європейською суду з прав людним, суперечить основним принципам та завданням КУпАП, а вказані у ній мотиви та висновки с хибними й поверхневими, просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що ОСОБА_3 не керував транспортним засобом, та не перебував у стані будь-якого сп`яніння. При цьому матеріали справи не містять доказів які б вказували на зупинку автомобіля під керуванням ОСОБА_4 відповідно і не містять підстав зупинки транспортного засобу. Вказує, що з незрозумілих причин суд першої інстанції при винесені оскаржуваної постанови двічі посилається на наявність складу адміністративного правопорушення у діях ОСОБА_4 , та описує вказаний склад, посилаючись на відмову особи від проходження огляду, однак цілком ігнорує ту обставину що ОСОБА_3 не керував транспортним засобом, тобто відсутня об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого, статтею 130 КУпАП. Зауважує, що ОСОБА_3 22.02.2024 пройшов огляд на стан сп`яніння, відповідно до наданої суду, разом з клопотанням про приєднання доказів, довідки КНП «ЦТЗ «Соціотерапія» ВОР від 22.02.2024 № 451, відповідно до якої ОСОБА_3 , не перебуває у стані сп`яніння.

Звертає увагу на порушення порядку проходження огляду на стан сп`яніння, порушення порядку складання матеріалів про адміністративне правопорушення, та істотне порушена та обмеження процесуальних прав ОСОБА_5 . Зокрема, йому не роз`яснено порядок проходження огляду на стан сп`яніння, передбачений ст. 266 КУпАП та Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під виливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої накатом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України віл 09 листопада 2015 року № 1452/735 (надалі «Інструкція»). Зазначає, що нерозуміння особою порядку проходження огляду на стан сп`яніння, в результаті його не роз`яснення працівниками поліції, призвело до складання цього протоколу про адміністративне правопорушення. При цьому, під час оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_6 взагалі не були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП. Окремо звертає увагу суду на те, що працівники поліції не тільки не роз`яснили йому право на перекладача та право користуватись правничою допомогою адвоката, оскільки він не являється громадянином України та перебуває на території країни нетривалий період часу для твердження, що останній мусить розуміти та володіти українською мовою. але ще й не залучили перекладача до оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення, адже саме працівники поліції відповідно до норм ст. 274 КУпАП повинні були залучити перекладача. Тому ОСОБА_7 не розумів та не міг розуміти, обставин які склались, та наслідків до яких може призвести ситуація, яка склалась у зв`язку з нероз`ясненням йому прав та обов`язків. До обставин які призвели до нібито відмови у проходженні огляду на стан сп`яніння призвело саме недотримання працівниками поліції вимог КУпАП. Окремо також звергає увагу на стан стресу та необхідність відвідати лікаря психіатра до якого був записаний ОСОБА_7 (докази які підтверджують дану обставину знаходяться в матеріалах судової справи).

З урахуванням викладеного, вважає, що відсутні належні та допустимі докази, які б вказували на наявність в діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення, оскільки складений стосовно нього протокол не може слугувати належним та допустимим доказом винуватості особи у скоєні адміністративного правопорушення. Вказує, що висновок КНП ЦТЗ «Соціотерапія» ВОР щодо результатів огляду з метою виявлення стану сп`яніння № 0246 від 22.02.2024, не містить результатів огляду, натомість в ньому зазначено про відмову особи від проходження медичного огляду. Вважає, що висновок медичного огляду не є документом призначеним для фіксації відмови водія від огляду, а тому не може слугувати належним та допустимим доказом винуватості ОСОБА_4 у вчиненні ним адміністративного правопорушення. Зазначає, що диск та матеріали відеозапису наявні на ньому, не можуть слугувати належними та допустимими доказами оскільки: відеоматеріали на зазначеному диску не велись у безперервному вигляді, крім того на них відсутні будь-які обставини, які вказують на зупинку транспортного засобу DAEWOO д.н.з. НОМЕР_2 , чи керування вказаним транспортним засобом громадянином ОСОБА_8 , що свідчить про порушення працівниками поліції вимог чинного законодавства. Щодо направлення на проходження огляду на стан сп`яніння, то вказане направлення ОСОБА_6 не вручалось та навіть не надавалось для огляду, та у жодному разі не може свідчити про винуватість особи у скоєнні адміністративного правопорушення. Також вказує, що рапорт, виконаний поліцейським, не може бути належним доказом, адже по своїй природі він являється суб`єктивним документом працівників поліції, який не передбачений ні КУпАП, ні КПК України, ні іншим законодавством, що може мати хоча б якесь відношення до провадження у справах про адміністративні правопорушення. Фактично даний документ являє собою письмові пояснення працівника поліції, що не може бути доказом, відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої у справі № 524/5741/16-а від 20 травня 2020 року. Отже вважає, що матеріали цієї справи не містять жодних належних та допустимих доказів, які б поза всяким розумним сумнівом вказували на наявність у діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні ОСОБА_4 та його захисник - адвокат Кузьмін Є. О. підтримали доводи викладені в апеляційній скарзі та просять її задовольнити.

Апеляційний суд, згідно з вимогами статті 294 КпАП України, переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, що досліджувалися судом першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно зі статтею 245 КпАП України завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Положеннями частин 1, 2 статті 7 КпАП України передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 251 КпАП України передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 22.02.2024 серії ААД №383367, о 13-05 год. 22.02.2024 по вул. Пирогова м. Вінниці водій автомобіля DAEWOO, р/н НОМЕР_2 , ОСОБА_3 керував автомобілем з явними ознаками наркотичного сп`яніння (поведінка, що не відповідає обстановці, тремтіння пальців рук). Від проходження медичного освідування на факт вживання наркотичних речовин відмовився в закладі охорони здоров`я в присутності лікаря, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковані працівниками поліції за частиною 1 статті 130 КпАП України.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного або іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного або іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Правопорушення вважається вчиненим з моменту відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з того, що згідно з статтею 266 КпАП України особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції визначає Інструкція, затверджена наказом МВС, МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735.

Відповідно до пунктів 2, 4, 7 Розділу І Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно п. 6 Інструкції, огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування Міністерством охорони здоров`я та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). Для визначення у водія стану наркотичного сп`яніння обов`язкове проведення лабораторних досліджень, що визначено у п. 7 розділу III Інструкції.

Пунктом 12 Розділу ІІ Інструкції передбачено, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Отже, нормами законодавства передбачено, що у разі виявлення у водія ознак алкогольного сп`яніння, у даному випадку алкоголю з ротової порожнини, почервоніння обличчя, тремтіння пальців рук, про що вказано у направленні на огляд водія з метою виявлення стану сп`яніння, працівник поліції мав право запропонувати йому пройти відповідно до встановленого порядку огляд на стан сп`яніння.

За змістом статей 254, 255, 256 КпАП України протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КпАП України, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.

Відповідно до статті 256 КпАП України у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення), місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище перекладача, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності і, при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Зазначені вище вимоги особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення виконані, зокрема, у ньому чітко вказано суть адміністративного правопорушення та нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

Отже, протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_4 сумніву не викликає, оскільки складений та підписаний уповноваженою особою відповідно до вимог статей 254, 256 КАП України, тому є належним і допустимим доказом по справі.

Водночас ОСОБА_3 від підпису у протоколі про адміністративне правопорушення не відмовився, в графі «пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності» є власноручні письмові пояснення ОСОБА_4 про те, що він записаний на приймання до лікаря-психіатра і запізнюється до нього.

У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що згідно диспозиції даної частини статті, для настання адміністративної відповідальності, не має значення причина відмови особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції за виключенням обставин, які встановлені ст. 17 КУпАП.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`яніння щодо її бажання проходити огляд на стан сп`янінням у встановленому законом порядку.

Також суд звертає увагу, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення та дослідженого відеозапису встановлено, що з часу пред`явлення вимоги пройти огляд 13 год. 05 хв., до часу складання протоколу про адміністративне правопорушення 13 год. 50 хв. пройшов значний час, який значно більший за час, необхідний для проходження огляду на стан сп`яніння враховуючи, що транспортний засіб знаходився біля КНП ЦТЗ Соціотерапія ВОР, а тому доводи захисту про те, що ОСОБА_3 запізнювався до лікаря не заслуговують на увагу.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 через незнання законів не розумів своїх прав, процедури заповнення протоколу та процедури огляду на стан наркотичного сп`яніння, суд апеляційної інстанції не бере до уваги, оскільки відповідно до приписів ст.68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, а незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності. Крім того, з досліджених матеріалів справи та пояснень ОСОБА_4 вбачається, що останній проживає на території України, має посвідку на тимчасове проживання в Україні, вільно володіє російською мовою, розуміє українську. При відмові ОСОБА_4 від проведення огляду, останній, не оспорюючи факт перебування його в статусі водія, не посилався на те, що він не розуміє мову та потребує перекладача, про що також написав письмову заяву в суді. Також відеозаписом підтверджується, що він цілком усвідомлює той факт, що з ним спілкуються поліцейські, оформляючи, при цьому, стосовно нього адміністративні матеріали, будь-яких труднощів в ході спілкування між ними, або ж не розуміння якихось аспектів, не виникало. На цьому ж відео зафіксовано як лікар-нарколог роз`яснює йому наслідки відмови від проходження огляду.

Оцінка наведеного вище, не дає підстав погодитись із доводами захисника про порушення чи обмеження, у цьому конкретному випадку, права особи на захист, у тому числі, і у контексті безпідставного не залучення перекладача.

Зафіксовані відеозаписом обставини, які були здійснені поліцейським за допомогою нагрудного відеореєстратора, безумовно стосуються вчинених правопорушень саме ОСОБА_4 , що надає можливість повно та об`єктивно дослідити їх, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Досліджений судом відеозапис має достатньо високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі.

Не спростовують вірні висновки суду першої інстанції доводи захисту про те, що ОСОБА_3 не керував транспортним засобом, оскільки відсутній запис зупинки транспортного засобу працівниками поліції. Проте такі заперечення виникли лише в суді. З дослідженого відеозапису встановлено, що ОСОБА_3 не заперечував факту керування транспортним засобом, не вказав такі заперечення в протоколі про адміністративне правопорушення, розумів наслідки за керування транспортним засобом в стані сп`яніння й намагався домовитися з працівниками поліції щодо уникнення відповідальності.

Пояснення ОСОБА_4 про те, що відмова від проходження огляду на стан сп`яніння була зумовлена психоемоційним станом внаслідок хвороби не підтверджена відповідними доказами, при цьому суд за його клопотанням надавав час на надання суду таких доказів.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.93 N 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 N 1306 (із змінами та доповненнями).

Відповідно до п. 1.1 Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Пункт 1.3 ПДР України зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до п. 1.9 Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Європейський суд з прав людини зазначав, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» від 09 липня 1997 року). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії» від 20 травня 2010 року).

Таким чином, сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції не знайшов підтвердження доводів апелянта щодо порушення його процесуальних прав при розгляді справи судом першої інстанції, а порушення вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність винуватості апелянта у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення, відсутні.

За таких обставин та з урахуванням положень статей 268, 294 КпАП України апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КпАП України, а відтак постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 11 квітня 2024 року слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 251, 268, 289, 294 КпАП України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Мороза Сергія Олександровича, подану від імені ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 11 квітня 2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду Ю. Б. Войтко