Справа № 545/128/24
Провадження № 3/545/173/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" січня 2024 р. суддя Полтавського районного суду Полтавської області Стрюк Л.І., розглянувши справу про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Грушуваха Харківської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця, реєстраційний номер облікової картки податків: НОМЕР_1 , інші відомості суду не відомі,

за ч.2 ст.172-15 КУпАП, -

ВСТАНОВИЛА:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення 16.12.2023 старший лейтенант ОСОБА_1 неналежно виконував службові обов`язки чергового офіцера по стрілецькому батальйону, не контролював особовий склад, що призвело до вживання спиртних напоїв іншими військовослужбовцями, що підтверджується матеріалами службового розслідування. Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 2 ст. 172 15 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав, посилаючись на те, що до його посадових обов`язків не входив контроль за несенням служби солдатами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , оскільки це віднесене до компетенції безпосереднього командира підрозділу, у підпорядкуванні якого вони на той час перебували. Окрім того, такий контроль він не спроможний забезпечити з об`єктивних причин з огляду на те, що територія військового містечка не є закритою. Також факт вживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 16.12.2023 алкогольних напоїв не підтверджений ніякими доказами.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Листопад О.В. просив закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення та недоведеності вини ОСОБА_1 . Зазначив, що суду не надані докази, які підтверджують факт недбалого ставлення останнього до військової служби, зокрема, які обов`язки не виконував чи неналежним чином виконував та чи мав він реальну можливість їх виконувати належним чином. Також зміст протоколу не відповідає вимогам закону, оскільки не зазначене місце скоєння правопорушення, які саме обов`язки неналежно виконував ОСОБА_1 , та відсутній підпис особи, яка склала протокол.

Заслухавши пояснення особи, що притягується до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Такі дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення та іншими документами.

Згідно з ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Встановлено, що у тексті протоколу про адміністративне правопорушення не зазначене місце скоєння правопорушення та суть адміністративного правопорушення, зокрема, не зазначені особи(військовослужбовці), які вживали спиртні напої, та які саме обов`язки неналежно виконував ОСОБА_1 .

Так, частина 2 статті 172 15 КУпАП передбачає відповідальність військової службової особи за недбале ставлення до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду.

Об`єктивною стороною недбалості є невиконання або неналежне виконання службових обов`язків через недбале чи несумлінне ставлення до них.

Разом з тим, ні у протоколі, ні в доданих матеріалах службового розслідування відсутні відомості про нормативний акт, яким визначається компетенція військової службової особи, коло службових обов`язків, покладених на неї цим актом у встановленому законом порядку, які конкретні обов`язки й у якому порядку вона повинна була виконати у даній обстановці, у чому саме виявилися допущені нею порушення службових обов`язків, які наслідки спричинили ці порушення та чи перебувають вони у причинному зв`язку з наслідками, що настали.

Також не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження недбалого ставлення ОСОБА_1 до військової служби.

Згідно з приписами ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При цьому всі викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

Суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка визначає межі розгляду справи судом, оскільки є викладом обставин вчинення адміністративного правопорушення, що ставиться у вину особі, винуватість якої у скоєнні правопорушення має доводитися в суді, а не судом; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

При вирішенні цього питання слід врахувати характер правопорушення у розумінні гарантій статті 6 ЄКПЛ.

Адміністративне стягнення за правопорушення, передбачене частиною 2 статті 172 15 КУпАП, становить штраф від однієї до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (з урахуванням положень пункту 5 підрозділу 1 розділу XX Податкового кодексу України, складає від 17 000 грн до 34 000 грн) або арешт з утриманням на гауптвахті на строк від десяти до п`ятнадцяти діб.

Згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» розмір мінімальної заробітної плати у 2022 році становить 7100 грн.

Таким чином, передбачене законом адміністративне стягнення перевищує 2 розміри мінімальної заробітної плати.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, (далі ЄКПЛ) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини другої статті 8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини (зокрема, mutatis mutandis рішення у справі OZTURK v. GERMANY від 21 лютого 1984 року, пункт 53), справи про адміністративні правопорушення даної категорії, враховуючи, зокрема, розмір та характер стягнень, для цілей статті 6 ЄКПЛ належать до справ із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення. Відтак, на дану категорію справ поширюються гарантії статті 6 ЄКПЛ.

Конституційний Суд України у пункті 3.4 Рішення від 11 жовтня 2011 року № 10-рп/2011[2] зазначає, що з аналізу положень міжнародних актів, наведених у цьому Рішенні, не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення». У пункті 3.6 цього рішення Конституційний Суд України вказує, що відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним. У цьому ж рішенні Конституційний Суд України поширює певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відтак, на всі стадії оскарження у судах постанов у справах даної категорії на осіб, яких притягнуто до адміністративної відповідальності, поширюються всі гарантії статті 6 ЄКПЛ.

Так, ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч. 3 ст. 6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

У справі «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, від 20 вересня 2016 р.) Суд визнав порушення принципу безсторонності під час провадження, пов`язаного з адміністративним правопорушенням, проти заявника, на якому була відсутня сторона обвинувачення. Коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Підсумовуючи викладене, приходжу до висновку, що провадження у справі слід закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ч.2 ст.172-15, ст.ст. 247, 283, 284 КУпАП,

П О С Т А Н О В И ЛА :

Провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.2 ст.172-15 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Полтавський районний суд Полтавської області протягом 10 днів з дня винесення постанови шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя: Л.І.Стрюк