ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1936/24 Справа № 175/7455/24 Суддя у 1-й інстанції - Заборський В. О. Суддя у 2-й інстанції - Мазниця А. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2024 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Мазниця А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні, за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , апеляційну скаргу, з клопотанням про поновлення строку апеляційного оскарження, ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2024 року щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

якого визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 2400 (двох тисяч чотирьохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800 (сорок тисяч вісімсот) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 років, без вилучення транспортного засобу, стягнуто судовий збір у розмірі 605 гривень 60 коп., -

ВСТАНОВИВ:

Згідно із оскаржуваною постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2024 року, 27.03.2024 о 13-00 год. на 958 км автодороги М-30 Дніпровського району Дніпропетровської області водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Mercedes Benz» Sprinter 413 СDІ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , разом із причепом Воrо Вr3, реєстраційний номер НОМЕР_2 , не маючи права керування таким транспортним засобом із відповідною категорією, чим порушив п.2.1а ПДР України. Правопорушення вчинено повторно, протягом року, за що відповідальність передбачена ч. 5 ст. 126 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить оскаржувану постанову скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що оскаржувана постанова суду є незаконною та необгрунтованою, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку із чим остання підлягає скасуванню. Зазначає, що до адміністративної відповідальності він раніше не притягувався, у зв`язку із чим кваліфікація його дій за ч. 5 ст. 126 КУпАП є помилковою.

В обґрунтування необхідності поновлення строку апеляційного оскарження вказує, що оскаржувану постанову було винесено без його участі, про її існування стало відомо лише 12 липня 2024 року під час ознайомлення з матеріалами справи, а тому вважає, що строк апеляційного оскарження пропущено з поважної причини.

Суд апеляційної інстанції, вислухавши ОСОБА_1 , вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду, приходить до наступних висновків.

Вирішуючи клопотання апелянта про поновлення строку апеляційного оскарження постанови суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне його задовольнити, оскільки згідно із оскаржуваною постановою суду розгляд справи відбувався 26 червня 2024 року без участі ОСОБА_1 , відомості про отримання останнім копії оскаржуваної постанови у межах строку апеляційного оскарження у матеріалах справи відсутні, а отже є підстави для висновку, що вказаний строк був пропущений з поважної причини.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги по суті, суд апеляційної інстанції зважає на те, що відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Під час апеляційного перегляду встановлено, що суд першої інстанції в порушення вимог ст. ст. 7, 9 КУпАП допустив спрощений підхід при розгляді адміністративного провадження за ч. 5 ст. 126 КУпАП, всебічно не`ясувавши всіх обставин події провадження у справах про адміністративні правопорушення. Такий висновок апеляційного суду ґрунтується на наступному.

Згідно ст. 7 КУпАПніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Під складом адміністративного правопорушення розуміється встановлена адміністративним законом сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

Диспозицією ч. 5 ст. 126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, вчинене повторно протягом року.

Відповідно до п.п. «а» п. 2.1. ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно ч. ч. 9, 10 ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353-XII, право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. Забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №690509 вбачається, що ОСОБА_1 27.03.2024 о 13-00 год. на 958 км автодороги М-30 Дніпровського району Дніпропетровської області керував транспортним засобом «Mercedes Benz» Sprinter 413 СDІ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , разом із причепом Воrо Вr3, реєстраційний номер НОМЕР_2 , не маючи права керування таким транспортним засобом, а саме відповідною категорією, чим порушив п.2.1 А ПДР України.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності доведеного факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

При цьому сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє від доведення правомірності свого рішення.

Як вбачається з наданих матеріалів, співробітниками поліції у якості доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, до протоколу додано лише рапорт поліцейського. При цьому в матеріалах справи відсутня картка обліку адміністративного правопорушення, копія постанови у справі про адміністративне правопорушення, або будь-які інші докази на підтвердження повторності вчинення правопорушення, у зв`язку із чим дана обставина не може вважатися доведеною, а відтак не є є доведеним і наявність у діях ОСОБА_1 складу інкримінованого адміністративного правопорушення.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що рапорт працівника поліції не може слугувати беззаперечним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові ВСУ від 20 травня 2020 року усправі № 524/5741/16-а.

Підсумовуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що матеріалами справи не підтверджено поза розумним сумнівом того, що ОСОБА_1 , у день, час та у місці, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення, керував транспортним засобом, не маючи при цьому права на керування ним, вчинивши таке правопорушення повторно протягом року. Повноваженнями щодо самостійної зміни кваліфікації вчиненого адміністративного правопорушення та вирішення питання про винуватість особи у вчиненні іншого адміністративного правопорушення, ніж інкриміноване згідно із протоколом про адміністративне правопорушення, суд апеляційної інстанції не наділений.

Оскільки відповідно до змісту ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, оскаржувану постанову суду належить скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

ПОСТАНОВИВ:

Строк апеляційного оскарження поновити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2024 року щодо ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 126 КУпАП, - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою провадження щодо ОСОБА_1 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП, - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду А.А. Мазниця