Провадження № 33/811/396/24 Доповідач: Урдюк Т.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , захисника Назаркевича С.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу адвоката Назаркевича Сергія Михайловича в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на постанову судді Личаківського районного суду м. Львова від 22 лютого 2024 року про притягнення останньої до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в:

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь державного бюджету України судовий збір у сумі 536 грн 80 коп.

Згідно з постановою судді, 18 листопада 2023 року о 00 год. 30 хв. за адресою: м. Львів, вул. Личаківська, 146, ОСОБА_1 керувала транспортним засобом марки «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: розширені зіниці, які не реагують на світло, порушення координації рухів, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовилась, чим порушила вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Не погоджуючись із рішенням судді суду першої інстанції, адвокат Назаркевич Сергій Михайлович в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати постанову судді Личаківського районного суду м. Львова від 22 лютого 2024 року та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Оскаржувану постанову апелянт вважає винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню з огляду на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне з`ясування таких.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог апелянт покликається на те, що ОСОБА_1 була безпідставно зупинена працівниками поліції, оскільки не порушувала жодних правил дорожнього руху. З відеозаписів, наявних в матеріалах справи, вбачається, що поліцейські впізнали автомобіль, яким керувала ОСОБА_1 , оскільки водія такого в минулому начебто притягували до адміністративної відповідальності, розвернулись та поїхали за ним. Вказане свідчить про безпідставність переслідування та зупинки транспортного засобу.

Звертає увагу на те, що відеозаписи всупереч вимогам Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 № 1026, є неповними та не ведуться безперервно. Зокрема, відеозапис «clip-0» завершується о 00:19:00 год., а наступні відео «clip-1» та «clip-4» починаються з 00:29:18 год.

Вказує, що незважаючи на відсутність в ОСОБА_1 будь-яких ознак сп`яніння та її пояснення з цього приводу, працівники поліції безпідставно наполягали на проходженні нею медичного огляду. Вказані ними ознаки є надуманими, оскільки ОСОБА_1 сама пропонувала поліцейським посвітити їй в очі та перевірити реакцію зіниць на світло. Окрім того, тремтіння пальців рук було викликане тривалим перебуванням на вулиці при температурі повітря 0 градусів.

Вважає, що сам факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння не може свідчити про наявність у водія складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки вимога поліцейських про проходження такого огляду є безпідставною та не ґрунтується на вимогах закону.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не навів жодних мотивів відхилення більшості аргументів захисту та проігнорував такі в мотивувальній частині рішення, що є неприпустимим. Окрім цього, справа була розглянута судом за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та захисника, чим було грубо порушено норми процесуального права та право ОСОБА_1 на правову допомогу адвоката. Захисник Назаркевич С.М. подав клопотання про відкладення розгляду справи із доказами зайнятості в інших провадженнях, однак таке судом першої інстанції було безпідставно відхилено.

У судовому засіданні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та її захисник Назаркевич С.М. подану апеляційну скаргу підтримали та просили таку задовольнити.

Заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така не підлягає до задоволення.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апеляційної скарги, ці вимоги закону суддею суду першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок судді про доведеність винуватості останньої у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними у справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 18 листопада 2023 року серії ААД №600425 (а.с. 1), 18 листопада 2023 року о 00 год. 30 хв. за адресою: м. Львів, вул. Личаківська, 146, ОСОБА_1 керувала транспортним засобом марки «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: розширені зіниці, які не реагують на світло, порушення координації рухів, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовилась, чим порушила вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Зі змістом складеного протоколу ОСОБА_1 ознайомилася, надавши письмові пояснення про те, що не погоджується із рішенням поліції, та підписала такий у відповідних графах.

Так, пунктом 2.5 Правил дорожнього руху встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Поряд з тим, ст. 130 КУпАП України встановлено відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у випадку невиконання водієм вимог п. 2.5 ПДР полягає у відмові особи, яка здійснювала керування транспортним засобом та якій працівник поліції висловив вимогу пройти огляд на стан сп`яніння, пройти такий огляд.

Відповідно до п. 2-4 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 9 листопада 2015 року №1452/735 (далі Інструкція №1452/735) огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками наркотичного сп`яніння є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота), тобто порушення координації рухів, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці; звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи,мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

З протоколу серії ААД №600425 від 18 листопада 2023 року (а.с. 1) та направлення на огляд водія транспортного засобу (а.с. 3) вбачається, що такими ознаками у ОСОБА_1 були: розширені зіниці не реагують на світло, порушення координації рухів, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя.

З огляду на наведені ознаки, у поліцейського виникли підстави вважати, що водій ОСОБА_1 перебуває у стані наркотичного сп`яніння, наслідком чого стала вимога поліцейського до ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння. Вказаний факт також зафіксований поліцейським у направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у КНП ЛО «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень» (а.с. 3).

Наявним у матеріалах справи відеозаписом підтверджується, що працівник поліції пропонував ОСОБА_1 пройти огляд на визначення стану наркотичного сп`яніння в медичному закладі, однак вона відмовилась від проходження огляду, покликаючись на те, що вона нічого не вживає та поспішає до дитини.

Таким чином, відмовляючись від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, ОСОБА_1 , яка отримала посвідчення водія та знає Правила дорожнього руху, порушила вимоги п. 2.5 ПДР.

Покликання адвоката на те, що зупинка транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 була здійснена протиправно через відсутність у матеріалах справи доказів правомірності такої зупинки, апеляційний суд відхиляє та звертає увагу на таке.

З наявного у матеріалах справи рапорту інспектора взводу 1 роти 1 батальйону 1 УПП у Львівській області ДПП М.Зубика (а.с. 4) вбачається, що автомобіль марки «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 пересувався 18 листопада 2023 року о 00 год. 30 хв., тобто в комендантську годину, а також на ньому були присутні сліди можливого вчинення ДТП, а саме пошкодження лакофарбового покриття заднього бампера з лівої сторони, з огляду на що цей автомобіль був зупинений.

Водночас, за змістом Закону України «Про правовий режим воєнного стану», а також відповідно до Порядку здійснення заходів під час запровадження комендантської години та встановлення спеціального режиму світломаскування в окремих місцевостях, де введено воєнний стан, затвердженого постановою КМУ №573 від 8 липня 2020 року, на території, де запроваджено комендантську годину, забороняється перебування у визначений період доби на вулицях та в інших громадських місцях осіб без виданих перепусток, а також рух транспортних засобів.

Перепустка - це виданий комендатурою документ, що надає особам, зокрема тим, які керують транспортними засобами, дозвіл на перебування в певний період доби на території, де запроваджено комендантську годину.

Контроль за дотриманням особами комендантської години здійснюється патрулями, які підпорядковуються коменданту.

Під час дії комендантської години Збройні Сили, Держспецтрансслужба, Національна гвардія, Держприкордонслужба, Національна поліція, СБУ, ДФС, ДМС, ДСНС продовжують виконання своїх завдань відповідно до призначення та специфіки діяльності.

Патрулям на території, де запроваджено комендантську годину, в установленому законодавством порядку надано право, зокрема, перевіряти в осіб посвідчення, документи, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, документи, що підтверджують законність перебування на території України, перепустки, а в разі їх відсутності - затримувати відповідних осіб та доставляти в органи або підрозділи Національної поліції для встановлення особи, за потреби проводити огляд речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, які ними перевозяться.

Згідно з Порядком перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, затвердженим постановою КМУ від 29 грудня 2021 року №1456 уповноважена особа має право зупиняти транспортні засоби та вимагати пред`явлення нею документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, а також документів, що підтверджують відповідне право особи (посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію ТЗ), якщо зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення.

Все вищевказане узгоджується зі статтями 32, 35 Закону України «Про Національну поліцію».

Таким чином, за вказаних обставин зупинення поліцейськими автомобіля під керуванням ОСОБА_1 під час дії комендантської години і перевірка її документів є законними.

При цьому той факт, що працівники поліції у ході спілкування між собою зазначали про водія автомобіля, яким керувала ОСОБА_1 , і те, що його раніше начебто притягували до адміністративної відповідальності, не спростовує ні факту керування ОСОБА_1 автомобілем під час дії комендантської години, ні її відмови від проходження огляду на стан сп`яніння.

Подальша вимога пройти огляд на визначення стану наркотичного сп`яніння, висловлена ОСОБА_1 працівником поліції, була зумовлена виявленням у неї відповідних ознак сп`яніння, що належно зафіксовані в матеріалах справи. Чинне законодавство надає інспектору поліції повноваження запропонувати особі пройти огляд на визначення стану сп`яніння у випадку підозри, що особа перебуває у такому стані. У свою чергу, п. 2.5 ПДР встановлює обов`язок водія пройти огляд на стан сп`яніння на першу вимогу поліцейського. Втім, зазначений обов`язок ОСОБА_1 виконати відмовилася, відтак їй у провину ставиться невиконання власне п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність ст. 130 КУпАП.

Апеляційні доводи про те, що виявлені у ОСОБА_1 ознаки наркотичного сп`яніння є надуманими, не ґрунтуються на вимогах закону, адже захисник не був безпосереднім очевидцем події, а тому не може надавати оцінку ознакам сп`яніння, виявленим поліцейськими у ОСОБА_1 . Крім цього, перевірка наявності ознак сп`яніння у водіїв належить виключно до повноважень працівників поліції.

Твердження про те, що тремтіння пальців рук у ОСОБА_1 було викликане тривалим перебуванням на вулиці при нульовій температурі, апеляційний суд до уваги не бере, оскільки працівники поліції не зазначали про виявлення у ОСОБА_1 вказаної ознаки сп`яніння.

Покликання захисника на те, що представлений працівниками поліції відеозапис є неналежним доказом не знайшло свого підтвердження, оскільки відповідно до вимог ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність цієї особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що наявний відеозапис містить лише фрагменти події, то апеляційний суд зазначає, що для вирішення справи важливими є лише ті фактичні дані, зафіксовані за допомогою відеозапису, які свідчать про вчинення адміністративного правопорушення, або про протилежне. Відповідно до наданого відеозапису, на ньому, зокрема, відображено факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі, а саме: КНП ЛОР «Львівський обласний центр превенції та терапії узалежнень».

Не спростовують висновків судді суду першої інстанції і покликання на розгляд справи у відсутності ОСОБА_1 , оскільки суддя місцевого суду за клопотанням її захисника Назаркевича С.М. відкладав розгляд справи на іншу дату, втім, у судове засідання сторона захисту повторно не з`явилася, а в задоволенні чергового клопотання про відкладення розгляду справи суддя відмовив. При цьому апеляційний суд не вбачає жодних порушень у результатах розгляду заявленого адвокатом клопотання, адже задоволення клопотань сторони захисту, у тому числі і щодо відкладення розгляду справи, є правом, а не обов`язком суду.

Водночас, апеляційний суд бере до уваги, що правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП, не входить до переліку адміністративних правопорушень, визначених ч. 2 ст. 268 КУпАП, при розгляді яких присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою.

Інші доводи апеляційної скарги не містять покликання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність винесеної у справі постанови.

Таким чином, наявні у справі докази, яким суддя першої інстанції надав належну оцінку, у своїй сукупності поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а саме відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, та узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

При обранні ОСОБА_1 адміністративного стягнення суддя районного суду в оскаржуваній постанові в повній мірі врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, та наклав адміністративне стягнення відповідно до вимог ст. 33 КУпАП в межах безальтернативної санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

При розгляді справи суддею першої інстанції порушень вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП.

Ураховуючи наведене, порушень норм процесуального або матеріального права не було встановлено під час апеляційного перегляду, оскаржувана постанова судді є законною, обґрунтованою і такою, що відповідає фактичним обставинам справи.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

постанову судді Личаківського районного суду м. Львова від 22 лютого 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін, апеляційну скаргу адвоката Назаркевича Сергія Михайловича в інтересах останньої без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського апеляційного суду Т.М. Урдюк