Номер провадження: 33/813/121/24
Головуючий у першій інстанції Кічмаренко С.М.
Доповідач Котелевський Р. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.01.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Котелевського Р.І.,

за участю:

секретаря судового засідання Тьосової Я.В.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника Канікаєва Ю.О.,

законного представника потерпілих ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

представника потерпілих Колвана І.О., ОСОБА_3 та законного представника ОСОБА_4 адвоката Селюкова П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою захисника Канікаєва Ю.О. на окрему ухвалу судді Приморського районного суду м. Одеси від 20.10.2023 року по справі про притягнення до адміністративної відповідності ОСОБА_1 за ч.1 ст. 173-2 КУпАП,

встановив:

Згідно з оскарженою ухвалою, постановою Приморського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2023 року (справа №522/19766/23) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Водночас під час розгляду даної справи судом виявлені обставини, які свідчать про можливе вчинення ОСОБА_1 по відношенню до ОСОБА_4 кримінальних правопорушень передбачених ст.ст. 127, 146 КК України.

Оскарженою окремою ухвалою місцевого суду, встановлені обставини, які викладені в мотивувальній частині ухвали, доведено до відома Одеської обласної прокуратури, для реагування в межах повноважень.

Не погоджуючись з окремою ухвалою суду першої інстанції захисник Канікаєв Ю.О. подав апеляційну скаргу, в якій посилається на її незаконність та необґрунтованість, просить скасувати ухвалу, посилаючись на наступне:

-потерпілими в даній справі є ОСОБА_2 , 2017 р.н., та ОСОБА_3 , 2021 р.н., а ОСОБА_4 , як матір дітей, є їх законним представником та не має статусу потерпілої, так само як і адвокат Селюков П.В., у якого були відсутні повноваження на представництво інтересів малолітніх дітей, оскільки ордер надавався суду лише на представництво ОСОБА_4 , що суперечить ст.270 КУпАП, яка не передбачає можливості представництва адвокатом законного представника, про що було заявлено відвід, який не було задоволено;

-наданий суду відеозапис є недопустимим доказом, оскільки отриманий у незаконний спосіб та наданий суду особою, яка не мала не це відповідних повноважень;

-клопотання сторони захисту про допит свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишено без задоволення, чим порушено пункт d) ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод;

- ОСОБА_1 , за протоколом інкримінується, що він нібито в присутності дітей у паркінгу ТРЦ «Гагарін-плаза» виражався нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою та взяв дружину за шию рукою, однак вказані обставини, окрім пояснень ОСОБА_4 , не підтверджено іншими доказами.;

-в справі наявний висновок про відмову у реєстрації кримінального провадження, що свідчить про наявність відповідного процесуального рішення. Таке процесуальне рішення, може бути скасоване лише або слідчим суддею, або прокурором. Винесення окремої ухвали, не передбачено чинним КУпАП та порушує КПК, який не дозволяє реєструвати кримінальні провадження за заявами, по яких є нескасоване процесуальне рішення про відмову у реєстрації кримінального провадження у ЄРДР, чим суд, фактично нівелює допустимість доказів, зібраних за результатами такого кримінального провадження.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника Канієва Ю.О., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; законного представника ОСОБА_4 та представника Селюкова П.В., які просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги; дослідивши матеріали справи; суд приходить до висновків про таке.

Відповідно до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси по справі №522/19766/23 від 20 жовтня 2023 року ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП у відношенні власних дітей ОСОБА_2 (2017 року народження), ОСОБА_3 (2020 року народження).

В той же час, суд першої інстанції провівши розгляд матеріалів справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП, в якому потерпілими є малолітні діти ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , допитавши ОСОБА_4 , дослідивши відео запис з паркінгу ТРЦ «Гагарін Плаза» та відео запис опитування малолітнього ОСОБА_2 фахівцем-психологом Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз міністерства юстиції України, а також медичний висновок, який підтверджує факт наявності у ОСОБА_4 тілесного ушкодження у виді перелому носу, дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 можуть вбачатися ознаки кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.127 та ч.ч.1, 2 ст.146 КК України.

Крім того, під час розгляду справи в суді першої інстанції, судом також було встановлено наявність в провадженні СД ВП №5 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області кримінального провадження №0000234, внесеного до ЄРДР за ч.1 ст.125 КК України, за фактом подій, які мали місце того ж дня, що й обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД №003654, за результатами якого суд першої інстанції визнав ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Допитана судом першої інстанції, а також в апеляційному суді, ОСОБА_4 повідомила, що після подій, які стали підставою для складання протоколу про адміністративне серії ВАД №003654 від 28.09.2023 року щодо ОСОБА_1 , останній на паркінгу в ТРЦ «Гагарін плаза» продовжив свої агресивні дії, кричав, лаявся штовхав та наносив удари ОСОБА_4 у присутності дітей, яка благала чоловіка вирішити ситуацію без дітей, відвести її та дітей до дому, повернути її телефон, однак ОСОБА_1 запхав її в автомобіль та повіз її з дітьми в невідоме для неї місце. В дорозі ОСОБА_1 наносив їй удари та штовхав її в обличчя, в результаті чого вона билась головою об скло автомобіля. Далі, ОСОБА_1 привіз ОСОБА_4 разом з дітьми до невідомої квартири, розташованої в АДРЕСА_1 . Застосовуючи силу, ОСОБА_1 завів ОСОБА_4 та дітей, як потім останній стало зрозумілим, до квартири, в якій він мешкає. В квартирі ОСОБА_1 заштовхнув ОСОБА_4 до кухні, яку розмежовують прозорі скляні двері від кімнати де він залишив дітей. Після чого, на протязі декількох годин ОСОБА_1 утримував проти волі ОСОБА_4 , наносив їй численні удари по голові, потилиці, а потім зламав ніс нанісши удар телефоном в голову. Через деякий час знущань та побоїв, ОСОБА_1 погодився відвести ОСОБА_4 з дітьми до дому.

Таким чином, врахувавши показання та інформацію яка містилась в документах, які були надані ОСОБА_4 місцевий суд прийняв оскаржену окрему ухвалу.

Апеляційний суд погоджується з таким рішення місцевого суду, з огляду на таке.

Частиною 1 статті 28 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому що принижує його гідність, поводженню чи покаранню, а також Конвенцію «Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу із цими явищами» (Стамбульська конвенція), яка була ратифікувала Україною 20 червня 2022 року та набрала чинності 01 листопада 2022 року.

Відповідно до п. а ч.1 Конвенції її цілями є захист жінок від усіх форм насильства й недопущення, кримінальне переслідування та ліквідація насильства стосовно жінок і домашнього насильства.

Частиною 1 ст.2 Конвенції визначено, що ця Конвенція застосовується до всіх форм насильства стосовно жінок, у тому числі домашнього насильства, яке зачіпає жінок непропорційно.

Частиною 1 ст. 5 Конвенції встановлено, що сторони утримуються від вчинення будь-яких актів насильства стосовно жінок і забезпечують, щоб державні органи, посадові особи, представники, установи та інші учасники, які діють від імені держави, діяли відповідно до цього зобов`язання.

Частиною 2 ст. 5 Конвенції задекларовано, що сторони вживають необхідних законодавчих та інших заходів для забезпечення належної уваги до недопущення, розслідування, покарання та забезпечення компенсації стосовно актів насильства, які підпадають під сферу застосування цієї Конвенції та які вчинені недержавними учасниками.

Згідно ч.2 ст.18 Конвенції сторони вживають необхідних законодавчих або інших заходів згідно з національним законодавством для забезпечення існування належних механізмів здійснення ефективного співробітництва між усіма відповідними державними органами, у тому числі судовими органами, прокуратурою, правоохоронними органами, місцевими та регіональними органами, а також неурядовими організаціями та іншими відповідними організаціями й суб`єктами, для захисту й підтримки жертв і свідків усіх форм насильства, які підпадають під сферу застосування цієї Конвенції, у тому числі шляхом звернення до загальних і спеціалізованих служб підтримки, зазначених у статтях 20 та 22 цієї Конвенції.

Водночас чинний КУпАП, окрім положень статті 284, не містить правових норм реагування судом, як органом, що здійснює розгляд адміністративних матеріалів згідно своєї компетенції, в разі виявлення під час розгляду справи про адміністративне правопорушення можливих ознак вчинення в ході такого розгляду кримінального правопорушення.

Натомість, на переконання апеляційного суду, застосувавши загальні принципи верховенства права та аналогію закону суд першої інстанції на законних підставах прийняв рішення про необхідність звернення до міжнародного законодавства та норм ЦПК, які містять такий інститут судового реагування, як окремі ухвали.

Апеляційний суд звертає увагу, що положення КАС містять інститут судового реагування у виді окремої ухвали. Зокрема, ч. 9 ст.249 КАС регламентує, що окрема ухвала стосовно порушення законодавства, яке містить ознаки кримінального правопорушення, надсилається прокурору або органу досудового розслідування, які повинні надати суду відповідь про вжиті ними заходи у визначений в окремій ухвалі строк. За відповідним клопотанням прокурора або органу досудового розслідування вказаний строк може бути продовжено.

На переконання апеляційного суду, в такому випадку окрема ухвала несе в собі контрольно-кримінальну функцію, направлену на перевірку ознак кримінального правопорушення.

За наведених підстав апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції мав право, більш того, був зобов`язаний постановити окрему ухвалу у разі наявності підстав вважати, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , встановлені обставини, які можуть вказувати на наявність ознак кримінального правопорушення.

Враховуючи наведене апеляційний суд вважає, що із встановлених судом першої інстанції під час судового розгляду обставин, суд обґрунтовано прийняв рішення щодо доведення встановлених обставин до відома Одеської обласної прокуратури для реагування в межах повноважень.

При цьому, апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи захисника Канікаєва Ю.О. щодо наявності у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП висновку про відмову у реєстрації кримінального провадження, що на думку захисника свідчить про наявність відповідного процесуального рішення, яке у передбаченому законом порядку не скасоване, з огляду на таке.

Із матеріалів судової справи вбачається, що 07.08.2023 року, ОСОБА_4 в інтересах своїх малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_2 звернулась до ВП №5 ОРУН №1 ГУНП в Одеській області із заявою про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ст.173-2 КУпАП.

Вказана заява зареєстрована в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» (ЖЄО) ВП №5 ОРУН №1 ГУНП в Одеській області за №10913. Того ж дня, супровідним листом за підписом заступника начальника ВП-начальника СВ матеріали передані у зв`язку з відсутністю даних, які б вказували на наявність кримінального правопорушення та неможливістю у зв`язку з цим внесення відомостей до ЄРДР, передані для їх розгляду згідно Закону України «Про звернення громадян», або в порядку, визначеному розділом ІV КУпАП.

Зазначені обставини, по-перше, вказують на відсутність процесуального рішення про відмову у реєстрації кримінального провадження у ЄРДР, передбаченого КПК України, за наслідками розгляду заяви ОСОБА_4 . По-друге, висновок по справі по адміністративне правопорушення не є процесуальним рішенням, яке може бути оскаржене у зв`язку з поданням заяви про вчинення такого правопорушення, оскільки особа не подавала заяву про вчинення кримінального правопорушення та зверталась не у власних інтересах, а інтересах дітей.

Крім того, в даній справі місцевим судом не ухвалювалось самостійне рішення про зобов`язання правоохоронного органу внести до ЄРДР відомостей про вчинення кримінального правопорушення, а лише доведено до відома Одеської обласної прокуратури обставини, викладені в мотивувальній частині ухвали для реагування в межах повноважень прокуратури.

Оцінка доводів захисника Канікаєва Ю.О. щодо відсутності повноважень у адвоката Селюкова П.В. на участь у розгляді справи в суді першої інстанції; щодо відмови в задоволенні клопотання сторони захисту з приводу допиту у суді першої інстанції понятих, присутніх під час складення протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 ; необґрунтованої відмови місцевим судом в задоволенні клопотання сторони захисту про допит свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ; відсутності доказів на підтвердження факту події правопорушення та наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП; надана судом в ухвалі Одеського апеляційного суду від 10 січня 2024 року, постановленої за результатами розгляду апеляційної скарги сторони захисту на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 20.10.2023 року по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

За викладених обставин, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника Канікаєва Ю.О. та скасування оскарженої окремої ухвали місцевого суду.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника Канікаєва Ю.О. залишити без задоволення.

Окрему ухвалу судді Приморського районного суду м. Одеси від 20.10.2023 року, якою обставини, викладені в окремій ухвалі доведено до відома Одеської обласної прокуратури для реагування в межах повноважень залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення й оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Р.І. Котелевський