Єдиний унікальний номер 722/294/24
Номер провадження 3/722/160/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2024 року м.Сокиряни

Суддя Сокирянського районного суду Чернівецької області Ратушенко О.М., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.185-10 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

07.02.2024 року на розгляд Сокирянського районного суду Чернівецької області надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.2 ст.185-10 КУпАП.

В протоколі про адміністративне правопорушення ЗхРУ №250966 складеного 31.01.2024 року інспектором прикордонної служби 2 категорії водій 3 групи інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_2 , зазначено, що 31.01.2024 року о 01 год. 00 хв. ОСОБА_1 спільно з громадянином ОСОБА_3 під час затримання прикордонним нарядом «Група реагування» за спробу незаконного перетину державного кордону з України в Республіку Молдова, на напрямку прикордонного знаку 0106 що на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в адміністративних межах АДРЕСА_2 , вчинив злісну непокору законному розпорядженню прикордонного наряду, а саме: при його виявленні, після поданої прикордонним нарядом команди, жестами та словами «Стій! Прикордонний наряд», вчинив спробу втечі від прикордонного наряду, проте в ході переслідування був затриманий.

Своїми діями громадянин ОСОБА_1 порушив вимоги п.п.8,10 Положення про прикордонний режим, затвердженого постановою КМУ №1147 від 27.07.1998 року, відповідальність за що передбачена ч.2 ст.185-10 КУпАП.

09.02.2024 року від ОСОБА_1 на адресу суду надійшли письмові пояснення по справі, згідно яких вину у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.185-10 КУпАП не визнає, справу просив розглянути без його участі.

За таких обставин, суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі правопорушника, так як відповідно дост.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).

Згідно ст.268 КпАП України явка правопорушника у вказаній категорії справ не є обов`язковою, тому суд вважає за можливе розглянути справу без його особистої участі.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та письмові пояснення ОСОБА_1 приходжу до наступного висновку.

У відповідності до ст.1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Стаття 9 ч.1 КУпАП зазначає, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, повне, всебічне з`ясування обставин по справі.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення), місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвище, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості необхідні для вирішення справи. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Згідно ст.129 Конституції України, однією з основних засад судочинства, є забезпечення доведеності вини.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що у наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом ( посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Частиною 2 статті 185-10 КУпАП передбачено відповідальність за злісну непокору законному, розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні чи здійсненням прикордонного контролю в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України або контрольних пунктах в`їзду-виїзду, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України.

Об`єктивними ознаками складу зазначеного адміністративного правопорушення полягає у вчиненні такого діяння: відкритої відмови виконати законне розпорядження чи вимогу, військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні або члена громадського формування: а охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України, а так само іншого умисного невиконання зазначених розпоряджень та вимог. Розпорядження та вимоги, які зазначені у диспозиції статті мають бути законними, тобто походити від правомочних осіб та знаходитися у межах їхньої компетенції. Права органів, підрозділів, військовослужбовців та працівників Державної прикордонної служби України викладено уст. 20 Закону України «Про Державну прикордонну службу України».

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 11.10.2011 року за №10-рп/2011 надав тлумачення визначенню непокори: «Слово "непокора" означає відмову від виконання або ігнорування виконання певної вимоги."»

Як роз`яснив Пленум Верховного суду України у Постанові №8 від 26.06.1992 року «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів» злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, члена громадських формувань з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку, або відмова, виражена у зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок (п.7).

Отже, для наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185-10 КУпАП необхідно встановити чи були законні розпорядження, а також чи була відмова виконати законне розпорядження чи вимогу військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Пункт 7 Положення «Про прикордонний режим», затвердженого Постановою КМУ №1147 від 27.07.1998 року, передбачено, що громадяни України в`їжджають у прикордонну смугу та контрольований прикордонний район, перебувають, проживають або пересуваються в їх межах на підставі документів, що посвідчують їх особу.

Згідно п.10 вказаного Положення, особи, зазначені у пунктах 7 та 8 цього Положення, на вимогу уповноважених осіб Державної прикордонної служби та органів Національної поліції, а також членів громадських формувань з охорони громадського порядку і державного кордону, зобов`язані пред`являти відповідні документи, передбачені цими пунктами.

На підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185-10 КУпАП, складено протокол серії ЗхРУ №250966, згідно якого 31січня 2024 року, близько 01 год. 00 хв., під час затримання прикордонним нарядом «Група реагування» за спробу незаконного перетину державного кордону з України в Республіку Молдова, на напрямку прикордонного знаку 0106 що на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в адміністративних межах АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 спільно з громадянином ОСОБА_3 вчинив злісну непокору законному розпорядженню прикордонного наряду, а саме: при його виявленні, після поданої прикордонним нарядом команди, жестами та словами «Стій! Прикордонний наряд», вчинив спробу втечі від прикордонного наряду, проте в ході переслідування був затриманий. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.12 ст.20 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», внаслідок чого вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185-10 КУпАП.

Інші наявні в матеріалах справи письмові докази, зокрема протокол про адміністративне затримання від 31.01.2024 року, протокол особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 31.01.2024 року, письмові пояснення старшого прикордонного наряду ОСОБА_2 від 31.01.2024 року та схема затримання від 31.01.2024 року, не є беззаперечними доказами вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, оскільки не містять у собі відомостей на підтвердження наявності в його діях умислу на невиконання законного розпорядження працівника Державної прикордонної служби України.

З наданих до суду доказів неможливо встановити наявність в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185-10 КУпАП, оскільки суду не надано жодного доказу (фото-, відеофіксації) того, що останній вчинив злісну непокору вимозі прикордонника.

Разом з ти, як вбачається з письмових пояснень ОСОБА_1 , які він надіслав до суду, останній пояснив, що 30.01.2024 року їхав зі своїм товаришем та його дружиною в м.Чернівці з метою купівлі автомобіля. По дорозі вони заблукали та під`їхали до КПП, де до них одразу підійшли прикордонники, перевірили їхні документи та відпустили. Після цього вони продовжили рухатись у зворотному напрямку, однак в цей час їх наздогнав автомобіль і сказав їм зупинитись. Тоді його товариш запропонував під`їхати до поліції для з`ясування обставин їхньої зупинки, оскільки в полі він не буде зупинятись. Будучи у відділенні поліції вони надали пояснення та їх відвезли до відділення прикордонної служби, де в подальшому відносно нього та його товариша було складено адміністративні протоколи.

За таких обставин, на підставі вищевикладених норм закону, суд вважає, що в матеріалах справи, окрім протоколу про адміністративне правопорушення, відсутні належні та допустимі докази, що у своїй сукупності доводять наявність в діях ОСОБА_1 , складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185-10 КУпАП, зокрема: факту злісної непокори законному розпорядженню військовослужбовця Державної прикордонної служби України.

Будь-яких інших доказів на підтвердження чи спростування наявності чи відсутності адміністративного правопорушення, а також винності ОСОБА_1 у його вчиненні, суду не надано.

У відповідності до положень ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За загальним правилом склад адміністративного правопорушення - це сукупність установлених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак, наявність яких характеризує діяння як адміністративне правопорушення (проступок).

Відтак відсутність будь-якої з названих ознак виключає наявність складу адміністративного правопорушення.

При ухваленні судового рішення суддею враховано практику Європейського Суду з прав людини, яка згідно статті 17 Закону України «Про виконання та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року застосовується як джерело права.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення.

У справі «Карелін проти Росії»(«Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення частини першої статті 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Отже під час розгляду справи про адміністративне правопорушення суддя не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка по суті становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді. Суддя також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином суддя неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22.10.2010 року № 23-рп/2010 зазначив (п. 4), що Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: юридична відповідальність особи має індивідуальний характер; обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Відповідно до ч.3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З урахуванням наведеного, при вирішенні даної справи суд виходить з принципу презумпції невинуватості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та керується стандартом доведення вини «поза розумним сумнівом».

За змістом частини 1 статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.284 КУпАП, по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

Згідно п.1 ч.1 ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження, по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи наведене, вважаю, що дослідженими доказами не доведено наявності в діях ОСОБА_1 умислу на вчинення здісної непокори законному розпорядженню прикордонного наряду, а відповідно не доведено його вини у вчиненні даного адміністративного правопорушення.

У зв`язку із викладеним, суд прийшов до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст. 185-10 КУпАП, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП є підставою для закриття провадження у справі.

З огляду на закриття провадження у справі без накладення на особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, адміністративного стягнення, судовий збір, в порядку ст.40-1 КУпАП, стягненню не підлягає.

Тому, керуючись ст.ст. 247 ч.1 п.1, 283, 284 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Справу про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.185-10 КУпАП щодо ОСОБА_1 , закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку її оскарження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подачі апеляційної скарги через Сокирянський районний суд Чернівецької області.

Суддя О.М.Ратушенко