Справа № 148/1360/24
Провадження № 33/801/671/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дамчук О. О.
Доповідач: Сопрун В. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі судді Сопруна В.В.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.5 ст.126 КУпАП, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Тульчинського районного суду Вінницької області від 02 липня 2024 року,

в с т а н о в и в:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №290705, 02 червня 2024 року близько 07.35 год м. Тульчині по вул. Леонтовича, ОСОБА_1 керував транспортним засобом Opel Omega, д.н.з. НОМЕР_1 , без посвідчення водія, тобто не маючи права керування таким транспортним засобом, чим порушив вимоги п. 2.1 (а) Правил дорожнього руху, тобто скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.5 ст. 126 КпАП України.

Постановою Тульчинського районного суду Вінницької області від 02 липня 2024 року визнано винним ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді адміністративного штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800 грн з позбавлення права керування транспортними засобами строком на п`ять років.

Не погодившись з постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає її незаконною, необґрунтованою, прийняту з неправильним застосуванням норм матеріального права. Просив постанову Тульчинського районного суду Вінницької області від 02 липня 2024 року змінити в частині стягнення. Виключити з мотивувальної та резолютивної частини постанови суду словосполучення «з позбавленням права керування транспортними засобами строком на п`ять років». В іншій частині постанову суду просить залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в матеріалах справи міститься інформація, згідно якої ОСОБА_1 не отримував посвідчення водія, тому покарання було призначене судом першої інстанції в межах санкції ч.5 ст.126 КУпАП, без врахування даного факту.

Європейський суд з прав людини наголошує, що особа, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про розгляд справи у відсутність належним чином повідомленого правопорушника ОСОБА_1 .

Неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи (ч.6 ст.294 КУпАП).

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ч.8 ст.294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно п. 2.1 «а» Правил дорожнього руху встановлено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно ч.ч.9 ст.15 Закону України «Про дорожній рух» право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії.

Висновки суду першої інстанції про наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП є правильними і узгоджуються з наявними та дослідженими судом доказами, зокрема:

-протоколом про адміністративне правопорушення серія ААД № 290705 від 02 червня 2024 року;

-копією постанови про накладення адміністративного стягнення на місці вчинення за ч.2 ст. 126 КУпАП серії БАД № 920645 від 21 лютого 2024 року.

Також, вказані обставини підтверджуються відеозаписом з місця події, відеофіксація велась на нагрудні бодікамери працівників поліції та особистими поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 фактично не погоджується із видом застосованого до нього адміністративного стягнення, а саме просить змінити постанову суду першої інстанції та застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами.

Свою позицію обґрунтовує тим, що оскільки він не отримував посвідчення водія, відтак його неможливо позбавити такого права.

Апеляційний суд вважає, що такі доводи апеляційної скарги є безпідставними виходячи з наступного.

Статтею 33 КУпАП визначено, що стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до положеньст.15 Закону України «Про дорожній рух» право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. Забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Положенням про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1993 року № 340, передбачено, що позбавлення водіїв права на керування транспортними засобами здійснюється відповідно до законодавства (п. 20).

Так, внаслідок порушення особою, незалежно від наявності чи відсутності у неї посвідчення подія, правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту створюється реальна небезпека для життя і здоров`я інших осіб та спричиняється відповідна шкода, а тому покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами в окремих випадках є необхідним з метою попередження спричинення такою особою шкоди здоров`ю чи навіть смерті іншим особам через порушення нею правил дорожнього руху в майбутньому, а також для дієвого впливу на сприйняття суспільством, у тому числі іншими водіями.

При цьому, слід звернути увагу на підвищену суспільну небезпечність дій осіб, які керують транспортними засобами, не маючи достатніх теоретичних і практичних знань та не отримавши у передбаченому законом порядку посвідчення водія, оскільки вірогідність настання дорожньо-транспортної пригоди у такому випаду є значно вищою, а тому попереджувальна мета покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами у такому випадку набуває особливого значення.

Підхід щодо неможливості призначення покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами особі, яка не отримувала посвідчення водія на право керування транспортними засобами, не відповідає засаді справедливості та принципу рівності всіх перед законом, а також нівелює попереджувальну мету покарання.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду викладеним в постанові від 04 вересня 2023 року у справі № 702/301/20.

В своєму рішенні від 29 червня 2007 року по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02) ЄСПЛ наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі».

З урахуванням зазначеного, апеляційний суд наголошує, що при вирішенні питання про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, не має жодного значення наявність або відсутність у особи, яка притягується до відповідальності, посвідчення на право керування транспортними засобами відповідної категорії.

Підсумовуючи, апеляційний суд вважає, що підстави для зміни постанови суду першої інстанції відсутні, оскільки стягнення судом на ОСОБА_1 накладено в межах санкції ч.5 ст. 126 КУпАП.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, тому її необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.126, ст.294 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Тульчинського районного суду Вінницької області від 02 липня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.126 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького

апеляційного суду В. В. Сопрун