ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/821/27/24 Справа № 705/5015/23 Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАПГоловуючий у І інстанції Гудзенко В. Л. Доповідач в апеляційній інстанції Соломка І. А.
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2024 року м. Черкаси

Суддя Черкаського апеляційного суду Соломка І.А., при секретарі Бєлан О.В., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення № 705/5015/23 щодо ОСОБА_1 , що надійшли з Уманського міськрайонного суду Черкаської області за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Оржеховської А.О., -

в с т а н о в и л а:

Постановою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20 листопада 2023 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік; постановлено стягнути на користь держави судовий збір у сумі 536 гривень 80 коп.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 13.09.2023 о 20 год. 55 хв. в м. Умань по вул. Михайлівській керував автомобілем Volkswagen Golf, д.н. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився на приладі DRAGER ALCOTEST ARAM- 2291, в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.9 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду, вважаючи її незаконною та необґрунтованою, представник ОСОБА_1 адвокат Оржеховська А.О. подала апеляційну скаргу в якій просила скасувати постанову Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20.11.2023 про накладення адміністративного стягнення та визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а провадження у справі закрити за ч.4 ст.247 КУпАП.

Апеляційні вимоги обгрунтувала тим, що суд проігнорував те, що правопорушення ОСОБА_1 здійснювалося в стані крайньої необхідності.

Так, його дядькові ОСОБА_2 стало погано, піднявся тиск, він перебував у критичному стані, ОСОБА_1 зателефонувала мати та попросила приїхати і відвезти дядька до лікарні. Розуміючи складність стану важкохворого дядька та те, що він вжив трохи пива, ОСОБА_1 попросив хлопців, які працювали з ним та були тверезими, але не вміли водити автомобіль, підстрахувати його та допомогти фізично у тому, щоб довезти важкохворого дядька до лікарні, а тому на думку апелянта своїми діями ОСОБА_1 відвертав настання більшої можливої шкоди життю та здоров`ю пристарілого та важкохворого дядька ОСОБА_2 , ніж суспільна небезпека від порушення ПДР України, з огляду на виявлений у ОСОБА_1 стан алкогольного сп`яніння, про перебування в якому, як і про стан крайньої необхідності, він повідомив поліцейських відразу після зупинки.

Зазначає, що судом не було задоволено клопотання про виклик та допит свідків, зокрема, не було викликано та допитано ОСОБА_3 , який був серед хлопців, які перебували у машині ОСОБА_1 в час вчинення правопорушення. Вважає, що фактично допиту свідків зазначених у протоколі не було здійснено, а зміст їх письмових пояснень є сумнівним, а тому такі пояснення є нічим іншим як припущенням та недопустимим доказом.

Апелянт вказує, що на відеозапису і з бодікамер неможливо повністю побачити яким чином поліцейські відібрали пояснення у свідків, на більшості відео видно як працівник поліції виписує протокол про адміністративне правопорушення у своїй машині, в той час як свідки стоять збоку від машини поліцейських і їх майже не фіксує камера.

Вважає, що працівник поліції допустив низку незаконних дій відносно ОСОБА_1 , а саме: безпідставно зупинив автомобіль ОСОБА_1 , зупинка водія поліцією «просто так» не є законною, тому всі подальші вимоги поліції до нього, зокрема й проходження огляду на стан сп`яніння, водій виконувати не зобов`язаний.

Перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, заслухавши думку представника ОСОБА_1 - адвоката Оржеховської А.О., яка підтримала вимоги апеляційної скарги та просила її задовольнити, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Апеляційний суд відповідно до положень ст.294 КУпАП переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст.245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Як регламентують приписи ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винувата особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, які зазначені у ст. 251 КУпАП.

Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, а саме:

- даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 185424 від 13.09.2023 року, в якому викладені обставини правопорушення;

- даними результату тесту з застосуванням приладу «ALCOTEST DRAGER» 6810, ARАМ-2291, згідно результату вміст алкоголю в крові ОСОБА_1 1,46 % проміле ;

- даними акту огляду на стан алкогольного сп`яніння;

- даними письмових пояснень ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від 13.09.2023;

- даними письмових пояснень ОСОБА_1 , який в протоколі про адміністративне правопорушення в поясненнях особи, яка притягується до адміністративної відповідальності вказав: «Випив пиво та їхав машиною за кермом»;

- даними відео з нагрудного відео реєстратора поліфцейського, згідно якого підтверджуються обставини, викладені в протоколі, а саме те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volkswagen Golf, д.н. НОМЕР_1 , та на місці зупинки працівниками поліції продув прилад «ALCOTEST DRAGER» 6810, який показав 1, 46 % проміле вмісту алкоголю в його крові.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 визнав свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та власноручно написав у протоколі про адміністративне правопорушення: «Випив пиво та їхав машиною за кермом». При цьому слід зазначити, що у протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не вказав на те, що він діяв у стані крайньої необхідності.

Представник ОСОБА_1 адвокат Оржеховська А.О. просила апеляційний суд закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 на підставі ч.4 ст.247 КУпАП, вважаючи, що він діяв у стані крайньої необхідності.

Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що, як судом першої інстанції, так і апеляційним судом, були досліджені письмові пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які були запрошені працівниками поліції при проходженні освідування ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер», і які пояснили, що в їх присутності ОСОБА_1 водій Volkswagen Golf, д.н. НОМЕР_1 , продув прилад ALCOTEST, який показав, 1.46 ‰, що свідчить про перебування його в стані алкогольного сп`яніння під час керування транспортним засобом, і цю обставину засвідчили вказані свідки власним підписом (а.с.4,5).

Апеляційним судом був переглянутий диск з відеозаписом події від 13.09.2023 за участю ОСОБА_1 з якого вбачається, що працівниками поліції був зупинений автомобіль Volkswagen Golf, д.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який підтвердив, що саме він керував автомобілем Volkswagen Golf (відео 1-71170__0014 21:06:08). Під час розмови з ОСОБА_1 працівниками поліції у нього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння. На запитання працівників поліції чи вживав він спиртне, ОСОБА_1 зазначив, що вживав спиртне (відео 1-71170__0014 21:06:15). Працівниками поліції ОСОБА_1 було запропоновано пройти освідування на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер», на що останній погодився, при цьому зазначив «кінець моїм правам, по любому кінець», та запитав працівників поліції щодо проходження освідування «чи немає більше ніякого способу?» (відео 1-71170__0014 21:06:51).

Апеляційний суд зазначає, що дійсно, як про це вказує апелянт, на запитання працівника поліції «куди ви їдете хлопці», ОСОБА_1 сказав, що «на Умань, нам треба забрати дядька» (відео 1-71170__0014 21:07:32).

Однак, слід зауважити, що в подальшому у спілкуванні з працівниками поліції, та при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, а подія фіксувалася за допомогою бодікамер працівників поліції, відеозапис події тривав 13.09.2023 з 21:05:24 по 21:35:24, ОСОБА_1 жодного разу не вказав про те, що він був вимушений сісти за кермо автомобіля для того, щоб відвезти свого дядька до медичного закладу, тобто він не зазначав в про те, що діяв в стані крайньої необхідності.

Не говорили про це і інші особи, які перебували в якості пасажирів у автомобілі під керуванням ОСОБА_1 , а тому доводи апелянта про те, що працівниками поліції та судом першої інстанції було проігноровано ту обставину, що ОСОБА_1 перебував в стані крайньої необхідності, є неспроможними.

В матеріалах справи дійсно є довідка з медичної установи амбулаторії загальної практики сімейної медицини КНП «ЦПМСД» Паланської сільської ради Черкаська обл., Уманський р.н., с.Ладижинка (а.с.49) про те, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , маючи ряд встановлених медичних діагнозів 15.10.2023 був доставлений бригадою швидкої медичної допомоги в хірургічне відділення Уманської ЦРЛ та знаходився на стаціонарному лікуванні, що в свою чергу спростовує доводи ОСОБА_1 про те, що він мав терміново доставити до медичного закладу свого дядька ОСОБА_2 , оскільки дана довідка засвідчує про перебування ОСОБА_2 у тяжкому становищі 15.10.2023 та доставлення його до медичного закладу бригадою швидкої допомоги, а ОСОБА_1 керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння та був зупинений працівниками поліції 13.09.2023, тому будь-які докази, що свідчили б про те, що ОСОБА_1 у вказану дату та час їхав до свого хворого дядька для того, щоб відвезти його до медичного закладу відсутні, що в свою чергу спростовує вищевикладені апеляційні доводи.

Як вбачається з відео, ОСОБА_1 пройшов освідування на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер», який показав у нього наявність алкоголю 1,46‰, будь-якої незгоди з результатами зазначеного проходження на освідування на алкогольне сп`яніння ОСОБА_1 не висловив (відео 1-71170__0014 21:07:32).

Твердження апелянта про те, що з відео бодікамер поліцейських неможливо встановити яким чином відбиралися пояснення у свідків, а тому дані пояснення не можуть бути належним доказом, є безпідставними, оскільки з відео вбачається, що працівники поліції , встановивши анкетні дані свідків, відібрали пояснення у них, і ці пояснення свідки підписали.

Щодо доводів апелянта про те, що відеозапис не містить всієї процедури відібрання працівниками поліції пояснень свідків, а зафіксовано лише складання протоколу про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає необхідним зазначити, що огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння працівниками поліції проведено з дотриманням ст.266 КУпАП, відповідно до якої він проводиться з використанням спеціальних технічних засобів. Апеляційний суд зауважує, що суд при розгляді справи аналізує лише той об`єм доказів, який наданий суду. Обов`язок поліцейського вести відеозйомку безперервно не є абсолютним та відповідно до вимог п. п. 5, 8 Розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису поліцейський має право відступити від цих вимог за певних умов.

Твердження апелянта про те, що судом першої інстанції було проігнороване клопотання про виклик та допит свідків, зокрема, не було допитано ОСОБА_3 , є неспроможними, оскільки відповідно до ст.272 КУпАП суд може викликати в судове засідання та дачі пояснень особу, про яку є дані, що їй відомі, які небудь обставини, що підлягають установленню по даній справі, проте виклик свідка та його допит в судовому засіданні є правом суду, а не його обов`язком.

При цьому, слід зазначити, що під час перегляду відеозапису було встановлено, що з боку працівників поліції відсутні будь-які ознаки впливу на ОСОБА_1 та упередженості до нього з боку останніх. Дії працівника поліції в частині правомірності складання протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 та його представником адвокатом Оржеховською А.О. не оскаржувались в передбаченому законом порядку. Заперечень до адміністративного матеріалу за складеним протоколом про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не подав, що в свою чергу свідчить про погодження останнього зі складеним відносно нього протоколом.

Доводи апелянта про безпідставність зупинки автомобіля, є недоречними, оскільки автомобіль Volkswagen Golf, д.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції з дотриманням вимог ст.35 Закону України «Про Національну поліцію».

Апеляційний суд вважає, що вимоги ч.2 ст.251, ст.256, 265-2, 266, 268 КУпАП, а також «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» поліцейськими дотримано.

Оцінюючи кожен вищенаведений доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись ч. 1 ст. 251 та ст. 252 КУпАП, не вбачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам.

Апеляційний суд приходить до висновку, що сукупність зазначених доказів доводять, що 13.09.2023 ОСОБА_1 о 20 год. 55 хв. керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, за що ч.1 ст.130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність.

Згідно зі ст.17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Відповідно до статті 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

У разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує».

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, у особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається.

Ці обставини є питанням факту й встановлюються в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Апелянт посилається на те, що ОСОБА_1 перебував у стані крайньої необхідності, коли керував транспортним засобом, оскільки йому необхідно було терміново відвезти дядька до медичного закладу, так як він через хворобу перебував у тяжкому стані, і йому загрожувала небезпека його життю та здоров`ю.

При цьому апелянт в судовому засіданні апеляційної інстанції не надала доказів перебування дядька ОСОБА_1 - ОСОБА_2 13.09.2023 в тяжкому стані в зв`язку з хворобою, в результаті якої була необхідність транспортування його до медичного закладу.

Тому доводи апелянта про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення є необґрунтованими. Таку позицію слід розцінювати як намагання ОСОБА_1 уникнути встановленої законом відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.

Узагальнюючи викладене, апеляційний суд звертає увагу, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд приходить до висновку, що місцевим судом ОСОБА_1 обґрунтовано визнано винуватим у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП; що адміністративне стягнення на нього накладено згідно зі ст. ст. 33-35 КУпАП, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст.23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

Тому, вважаю, що постанова міськрайонного суду щодо ОСОБА_1 є законною, обґрунтованою та вмотивованою, і її слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу адвоката Оржеховської А.О. - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и л а :

Постанову Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20 листопада 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Оржеховської А.О. - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя І.А. Соломка