Справа № 344/4355/24
Провадження № 33/4808/482/24
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Руденко Д. М.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2024 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Сендецького В.Р.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 квітня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 квітня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 до державного бюджету судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 02.03.2024 року о 01 год. 50 хв. в м. Івано-Франківську по вул. Галицька (Пасічнянський міст) транспортним засобом «Mercedes Benz», д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився зі згоди водія, у встановленому законом порядку за допомогою спеціального технічного приладу Alcotest Drager 7510. Результат огляду 2.66 проміле. Своїми діями гр. ОСОБА_1 порушив п. 2.9 «а» ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову Івано-Франківського міського суду від 01.04.2024 року та винести нову постанову, якою закрити провадження по справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Вважає зазначену постанову суду необґрунтованою та такою, що ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також його прав та охоронюваних законом інтересів.

Посилається на те, що суд першої інстанції неповно з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив та не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення справи.

Вважає, що матеріали справи не містять належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження його винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вказує, що законних підстав для зупинки транспортного засобу під його керуванням у працівників поліції не було і в матеріалах справи немає документального підтвердження законності такої зупинки. Разом з тим, суд першої інстанції не перевірив правомірність зупинки транспортного засобу.

Звертає увагу на те, що при дослідженні доказів суд першої інстанції не взяв до уваги, що працівниками поліції не було проінформовано водія про можливість скористатися юридичним захистом, що свідчить про порушенням його права на захист.

Крім того, на думку апелянта, поліцейськими порушено порядок огляду на стан алкогольного сп`яніння, оскільки останні, діючи всупереч положенням ст. 256 КУпАП, не роз`яснили йому права та обов`язки, що підтверджується відеозаписом. Внаслідок невиконання поліцейськими зазначеного обов`язку, він був необізнаний з тим, що має право висловити незгоду із результатами огляду та пройти огляд в медичній установі МОЗ України.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 , просить взяти до уваги, що факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності.

Таким чином, поліцейськими було порушено порядок зупинки транспортного засобу, внаслідок чого проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння було неправомірним і суд першої інстанції повинен був визнати його результати недійсними.

Перед судовим розглядом ОСОБА_1 додатково подав письмові пояснення у яких повторно заперечує визнання своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Просить звернути увагу на те, що він є учасником бойових дій, який 30.09.2023 р. отримав вибухову травму, а саме: ЗЧМТ, струс головного мозку. Акубаротравма без преформації барабанних перетинок. Вогнепальні осколкові поранення м`яких тканин правого передпліч з пошкодженням серединного та променевого нервів, вогнепальне осколкове сліпе поранення правого колінного суглобу(видалення стороннього тіла). Дотичне осколкове поранення щічної ділянки зліва. Сторонні тіла (осколки) правого ліктьового суглобу, правого передпліччя. Посттравматична нейропатія правого ліктьового і променевого нервів. Повідомляє, що перед складанням протоколу діяв в умовах крайньої необхідності, оскільки у нього раптово стався приступ, який пов`язаний з отриманою вибуховою травмою і була термінова нагальна потреба поїхати в аптеку чи лікарню. Через негативний досвід виклику швидкої, яка прибуває невчасно та відсутність довіри до служб таксі він, перебуваючи у стані афекту та стані відчаю, вирішив сісти сам за кермо. Позитивні результати тестів щодо перебування його в стані алкогольного сп`яніння пояснює тим, що до зупинки він вживав спиртовмісні ліки Барбовал. За цих обставин вважає, що маючи незначний вміст алкоголю в крові і помиляючись щодо свого стану, для відвернення реальної загрози своєму здоров`ю, сідаючи за кермо діяв в умовах крайньої необхідності. Просить скасувати оскаржену постанову, а провадження у справі закрити.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник адвокат Сендецький В.Р. підтримали вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просили скасувати постанову суду та закрити провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову судді необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку та інші.

Апеляційний суд також неодноразово звертав увагу на недосконалість КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року та вказував на необхідність здійснення правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.

Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. («Пономарьов проти України»)

Так, під час апеляційного розгляду справи, судом апеляційної інстанції у повному обсязі були реалізовані права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності щодо права скористуватись юридичною допомогою професійного захисника та були перевірені її доводи щодо невинуватості у вчиненні правопорушення, внаслідок чого було встановлено, що вони є безпідставними та повністю спростовуються сукупністю досліджених доказів.

Апеляційний суд вважає, що допущені судом першої інстанції порушення процесуального закону не можуть бути безумовною підставою для скасування судового рішення та ухвалення іншого судового рішення аналогічного за своїм змістом.

Апеляційний суд вважає, що підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції можуть бути тільки істотні порушення вимог процесуального законодавства, які перешкодили суду правильно встановити фактичні обставини та надати вірну оцінку сукупності досліджених доказів та прийти до обґрунтованого висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення.

Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства.

Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття провадження суд не закрив провадження по справі, або коли рішення було ухвалено незаконним складом суду.

Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення.

Так, враховуючи, що в своїх ОСОБА_1 та його захисник адвокат Сендецького В.Р. посилаються на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення, суд апеляційної інстанції у повному обсязі перевірив вищевказані доводи та прийшов до висновку, що вони повністю спростовуються сукупністю досліджених судом доказів.

Так, зі змісту доводів ОСОБА_1 та його захисника адвоката Сендецького В.Р. вбачається, що вони вважають, що працівники поліції безпідставно зупинили транспортний засіб та провели огляд на стан сп`яніння в порушення вимог ст.266 КУпАП, що свідчить про недопустимість отриманих доказів. При цьому, заперечують перебування ОСОБА_1 у стані сп`яніння та стверджують, що останній діяв в умовах крайньої необхідності, перебуваючи у стані афекту, намагаючись відвернути загрозу для свого здоров`я.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Дослідивши у повному обсязі сукупність зібраних по справі доказів та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, з врахуванням всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зокрема, згідно даних протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №351499 від 02.03.2024 (а.с. 1) встановлено, що ОСОБА_1 02.03.2024 о 02 год. 53 хв. у місті Івано-Франківську, по вул. Галицькій (міст Пасічна) керував транспортним засобом марки Mercedes-Benz, д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку із застосуванням приладу Драгер 7510 (0286). Результат 2.66% проміле. Тест №715. Своїми діями гр. ОСОБА_1 порушив п. 2.9 «а» ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Зі змісту доводів апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 не заперечує факту керування транспортним засобом та посилається виключно на порушення процедури огляду на стан сп`яніння, складання адміністративних матеріалів, не роз`яснення йому прав та обов`язків, передбачених ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, невручення копії протоколу.

Відповідно до виписаних у статтях 254, 255, 256 КУпАП положень, протокол про адміністративне правопорушення це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії» Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

За змістом ст. 256 КУпАП, протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Апеляційний суд вважає, що обвинувачення висунуте ОСОБА_1 є конкретним, оскільки зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що він звинувачується у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, тобто порушенні вимог п. 2.9 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Протокол складений уповноваженою особою інспектором взводу 1 роти 1 БУПП в Івано-Франківській обл. ДПП молодшим лейтенантом поліції Огерук А.М. із заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП та підписаний уповноваженою особою та особисто ОСОБА_1 , що стверджено власноручним підписом останнього.

При цьому, з протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_2 був присутній при його складанні, ознайомлений із його змістом, йому були роз`яснені права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП.

У графі протоколу, де передбачені пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зазначено що ОСОБА_1 пояснює чому керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння (дослівно): «по таблетки в аптеку, бо в мене слабе серце», що свідчить про розуміння ним висунутого обвинувачення, визнання факту керування транспортним засобом.

Додатково в протоколі зазначено про те, що водій від керування транспортним засобом відсторонений шляхом передачі транспортного засобу тверезому водію.

На переконання апеляційного суду, протокол про адміністративне правопорушення містить достатні дані про те, що ОСОБА_1 був під власноручний підпис ознайомлений зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення та отримав копію протоколу про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що зміст висунутого обвинувачення було доведено ОСОБА_2 під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, що підтверджується даними протоколу про адміністративне правопорушення в сукупності з даними акту огляду на стан алкогольного сп`яніння, направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 02.03.2024 (а.с. 4), роздруківки приладу «Alcotest Drager 7510» (а.с. 2), а також іншими даними, що містяться в матеріалах провадження, в їх сукупності.

Так, згідно з даними акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, огляд ОСОБА_1 проведений у зв`язку з виявленими ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, порушення координації рухів за допомогою приладу «Alcotest Drager 7510», результати огляду на стан сп`яніння 2,66 проміле. (а.с. 3).

Згідно даних направлення в КНП «ПОКЦПЗІФОР» на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, складеного 02.03.2024 року о 02 год. 45 хв., внаслідок огляду, проведеного поліцейським у водія ОСОБА_1 виявлено ознаки сп`яніння: виражене тремтіння пальців рук, запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, поведінка, що не відповідає обстановці. Огляд не проводився. (а.с. 4)

Відповідно до роздруківки приладу «Alcotest Drager 6810", огляд ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на стан сп`яніння проведений 02.03.2024 о 02:22 год. за допомогою приладу «Alcotest Drager 7510», прилад № ARLМ - 0286, дата калібрування 12.10.2023, принтер № ARLK - 0070, тест № 715, результат 2,66 проміле. Роздруківка приладу «Alcotest Drager 7510" підписана поліцейським (а.с. 2).

Відповідно до рапорту ст.інспектора СОВ УКЗ ГУНП в Івано-Франківській області майора поліції Беринця Н. від 02.03.2024, під час несення служби 02.03.2024 року близько 01:50 год. у м. Івано-Франківськ по вул. Галицька на мості до мікрорайону Пасічна ним був зупинений автомобіль марки «Мерседес Бенз`д.н.з. « НОМЕР_1 » під керуванням ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В ході спілкування з водієм ОСОБА_1 , в останнього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів та поведінка, яка не відповідає обставинам, які свідчили про вживання даним громадянином алкоголю. Після чого він зателефонував на чергову частину «102», для того, щоб повідомити про підозру водія на факт алкогольного сп`яніння та скерування наряду патрульної поліції (а.с.5).

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вказаний рапорт працівника поліції за своїм правовим змістом є службовим документом, яким поліцейський інформує керівництво про законність своїх дій.

Разом з тим, дані вищевказаного рапорту працівника поліції повністю узгоджуються з іншими матеріалами справи в частині послідовності дій працівників поліції, щодо оформлення ними протоколу про адміністративне правопорушення.

Так, відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.

Судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав відеозаписи належним та допустимим доказом, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяє повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення. (а.с. 9).

Відеозаписом зафіксовано, як патрульний поліцейський транспортний засіб 02.03.2024 року о 02 год. 09 хв. під`їжджає до блокпосту на якому зупинено автомобіль марки «Mercedes Benz», д.н.з. НОМЕР_1 , після чого працівники поліції розпочинають спілкуватися з водієм ОСОБА_1 , який висловлює незадоволення діями військовослужбовців, які зупинили транспортний засіб під його керуванням на блокпосту та безпідставно його утримують, хоча він два роки воював, має поранення та був п`ять разів контужений. Працівники поліції пропонують ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці події за допомогою спеціально-технічного приладу Drager або в медичному закладі на його вибір. Відеозаписом зафіксовано, як ОСОБА_1 проходить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальної технічного приладу Drager внаслідок чого отримано позитивний результат 2,66% проміле. Зі змісту поведінки ОСОБА_1 та його коментарів, які він робить із застосуванням нецензурної лайки вбачається, що він передбачав, що технічний прилад покаже результат, який свідчить, що він перебуває у стані сильного алкогольного сп`яніння. Працівник поліції запитує ОСОБА_1 чи згідний він з отриманим результатом, однак останній не відповідає на це запитання, не висловлює жодних заперечень з приводу отриманого позитивного результату огляду та просить працівників поліції допомогти йому відвезти транспортний засіб за місцем його проживання. Відеозаписом зафіксовано, що працівник поліції повідомляє ОСОБА_1 , що стосовно нього буде складено протокол про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Працівник поліції роз`яснює ОСОБА_1 його права та обов`язки, складає протокол про адміністративне правопорушення та ознайомлює його зі змістом протоколу. ОСОБА_1 пояснює, що тільки звільнився з ЗСУ і на даний час тимчасово не працює, пише власноручно, що їхав по таблетки в аптеку, бо в нього слабке серце, підписує протокол та отримує його копію.

Дані відеозапису повністю узгоджуються із роздруківкою результатів огляду (а.с. 2), з даними акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 3) та направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння (а.с. 4).

Апеляційний суд вважає, що відеозаписи є вичерпно інформативними, належними та допустимими доказами, отриманими у встановленому законом порядку, дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

Порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння визначений ст. 266 КУпАП, приписами Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858 (далі - Інструкції), та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (далі - Порядку).

Відповідно до п. 2 Розділу І Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що незгода водія транспортного засобу із позитивним результатом проведеного огляду на стан алкогольного сп`яніння повинна бути висловлена в категоричній чіткій формі, а зі змісту процесуальної поведінки водія повинно вбачатись, що він дійсно вважає, що такий результат огляду не відповідає дійсності та погоджується пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі, оскільки не перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Матеріали провадження не містять жодних відомостей щодо неправомірних дій працівників поліції під час пропозиції ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, під час процедури його огляду та складання протоколу щодо нього про адміністративне правопорушення. Матеріали провадження також не містять даних щодо оскарження цих дій ОСОБА_1 як і не містять результатів такого оскарження.

Суд, дослідивши відеоматеріали, що містяться на оптичних дисках, встановив, що працівники поліції під час спілкування з ОСОБА_1 , виявивши в останнього ознаки алкогольного сп`яніння, діяли відповідно до приписів законодавства України, в межах своєї компетенції та виконуючи свої професійні обов`язки у відповідності до Закону України «Про Національну поліцію», а відтак обґрунтовано, на законних підставах запропонували водію пройти огляд щодо визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, на що останній добровільно погодився, пройшов такий огляд за допомогою спеціального технічного засобу та не заперечував правильність отриманого позитивного результату.

Відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, встановити послідовність даних, що містяться в матеріалах провадження, зафіксованих у протоколі про адміністративне правопорушення, в оскаржуваній постанові, а також заперечень, викладених в апеляційній скарзі та озвучених під час апеляційного перегляду постанови суду першої інстанції, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку ОСОБА_1 при фіксації обставин подій патрульними поліцейськими, проходженні ним огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння з допомогою Алкотестера «Драгер» та відмові від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі.

Перевіряючи доводи сторони захисту щодо неправомірності зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» з 24 лютого 2022 року запроваджено воєнний стан на всій території України який неодноразово продовжувався та діє на сьогодні.

У зв`язку із запровадженням в Україні воєнного стану тимчасово обмежуються конституційні права і свободи людини та громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також впроваджуються тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб.

За змістом ст. 15 Постанови Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2021 року № 1455 «Про затвердження Порядку встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан» (далі Постанова КМУ) патрулям на території, де встановлено особливий режим, в установленому законодавством порядку надано право перевіряти в осіб документи, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, та перепустки, а в разі їх відсутності - затримувати відповідних осіб та доставляти до органів або підрозділів Національної поліції для встановлення особи; у разі потреби проводити огляд речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, які перевозяться зазначеними особами. Крім того, тимчасово обмежувати або забороняти на вулицях та дорогах, окремих ділянках місцевості та в інших громадських місцях перебування або пересування осіб, рух транспортних засобів, зокрема транспортних засобів іноземних, консульських установ чи представництв міжнародних організацій; виводити осіб з окремих ділянок місцевості та об`єктів, евакуйовувати транспортні засоби, та ін..

Приписами ст. 20 Постанови КМУ визначено, що заходи з контролю в`їзду/виїзду поза межами блокпостів включають: виявлення порушення встановленого порядку переміщення осіб, транспортних засобів, вантажів (товарів) на територію, де встановлено особливий режим; затримання осіб, транспортних засобів, вантажу (товару), проведення їх огляду та передачу їх уповноваженим представникам правоохоронних органів.

Передбачено, що під час здійснення заходів з обмеження свободи пересування громадян України, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів не можуть бути обмежені права і свободи людини і громадянина, передбачені частиною другою статті 64 Конституції України, та повинні бути дотримані вимоги статей 12 і 13 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні (ст. 21 Постанови КМУ).

Апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що при оформленні поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху патрульна поліція керується Конституцією України, КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом МВС, МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, іншими нормативно правовими актами, що набули чинності в умовах введення на території України воєнного стану.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів.

Апеляційний суд вважає, що таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Апеляційний суд неодноразово вказував на те, що керування транспортним засобом водієм, який підозрюється в тому, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан сп`яніння.

Відповідно до вимог ст.17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 не діяв у стані крайньої необхідності, не знаходився у стані необхідної оборони і не перебував у стані неосудності.

Так, відповідно до вимог ст.18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Апеляційний суд звертає увагу, що під час судового розгляду дійсно було встановлено, що ОСОБА_1 дійсно є учасником бойових дій та має захворювання, які пов`язані із отриманням поранень під час захисту Батьківщини.

Разом з тим, судом апеляційної інстанції не було встановлено обставин, які свідчать, що водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом, перебуваючи у стані крайньої необхідності, оскільки його здоров`ю загрожувала небезпека, яку він міг відвернути тільки шляхом вчинення адміністративного правопорушення.

Зокрема, зі змісту поведінки ОСОБА_1 , яку зафіксовано поліцейськими за допомогою персональних відео реєстраторів, вбачається, що останній не повідомляв про загрозу здоров`ю та погане самопочуття і не просив надати йому медичну допомогу.

Перевіряючи доводи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисника адвоката Сендецького В.Р. щодо справедливості призначеного стягнення, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що відповідно до вимог ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

Так, санкцією ст. 130 ч. 1 КУпАП передбачено стягнення у виді штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Так, відповідно до ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Апеляційний суд приймає до уваги доводи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисника адвоката Сендецького В.Р. про те, що накладення на правопорушника стягнення у виді позбавлення керування транспортним засобом обмежує його права та позбавляє можливості бути працевлаштованим на посаді, яка вимагає керування транспортним засобом.

Апеляційний суд приймає до уваги, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій та має захворювання, які пов`язані із отриманням поранень під час захисту Батьківщини та вважає, що у відповідності до вимог ст.34 КУпАП, вищевказані обставини необхідно враховувати як обставини, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення

Апеляційний суд вважає за необхідне прийняти до уваги в якості обставини, що пом`якшує відповідальність за правопорушення добровільне проходження ОСОБА_1 протирецидивного лікування алкогольної залежності (свідоцтво про проходження протирецидивного лікування алкогольної залежності №35353 від 19.04.2024 року а.п. 31)

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що санкцією частини 1 статті 130 КУпАП передбачено єдиний та безальтернативний вид стягнення, а саме призначення штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян з обов`язковим позбавленням правопорушника права керування транспортними засобами строком на один рік.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП , за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та створює підвищену небезпеку, як для самого водія, так і для його пасажирів та інших учасників дорожнього руху і може призвести до тяжких непоправних наслідків.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що притягнення до адміністративної відповідальності водіїв, які керують транспортним засобом у стані сп`яніння пов`язано із необхідністю створення безпечних умов для учасників дорожнього руху, збереження життя і здоров`я громадян.

Підвищення ефективності впливу на дисципліну учасників дорожнього руху забезпечується чітким визначенням правових санкцій за вчинення такого правопорушення.

Зокрема, встановлена законодавцем санкція за ч.1 ст. 130 КУПаП, якою передбачена відповідальність за керування транспортним засобом у стані сп`яніння, не передбачає призначення іншого стягнення ніж те, яке застосовано судом першої інстанції до правопорушника.

При вирішанні цього питання законодавець виходив з того, що міжнародний досвід забезпечення безпеки на дорогах свідчить, що одним з найпростіших і водночас найдієвіших способів примусити водіїв дотримуватися вимог Правил дорожнього руху є запровадження системи ефективного покарання.

При цьому, апеляційний суд виходить з того, що при визначенні стягнення необхідно враховувати його виховну дію, оскільки покарання, повинно бути направлено не тільки на забезпечення виправлення правопорушника та попередження вчинення ним нових правопорушень, а також повинно бути спрямовано на попередження вчинення правопорушень іншими особами.

Застосовуючи справедливе стягнення за вчинене правопорушення, суд таким чином констатує, що відповідні діяння є суспільно небезпечними та за їх вчинення настають певні негативні наслідки.

Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

Суд першої інстанції, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують відповідальність, призначив ОСОБА_1 стягнення, яке відповідає вимогам закону.

З огляду на наведене, підстав для скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 квітня 2024 року, щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв