Номер провадження: 33/813/960/24
Номер справи місцевого суду: 523/2607/24
Головуючий у першій інстанції Сувертак І. В. Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі головуючого судді Дришлюка А.І.

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 04 березня 2024 року по адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 04 березня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено відповідне адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік та стягнено судовий збір на користь держави у розмірі 605,60 грн (а.с. 9-10).

Не погоджуючись із вказаною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану постанову скасувати та винести нову, якою направити матеріали адміністративної справи для розгляду до суду першої інстанції. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що вину у вчиненні інкримінованого правопорушення визнає у повному обсязі та вказує на обставини, що передували подіям, які відбувалися 04 лютого 2024 року, а саме керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Таким чином, ОСОБА_1 звертає увагу суду на те, що у день вчинення правопорушення останній втратив побратимів, так як він є військовим. Раніше жодного разу не притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ч.1 ст.1 30 КУпАП та просить повернути вилучене працівниками поліції посвідчення водія та скасувати адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Також вказує, що з боку військової частини у свою чергу вже застосовано санкції, а саме було виписано догану та позбавлено заробітної плати строком на 3 місяці (а.с. 12-13).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 26.03.2024 року було відкрито апеляційне провадження та справу призначено до розгляду (а.с. 16-17).

В судове засідання 23.04.2024 року з`явилася безпосередньо особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , яким були надані певні пояснення з-приводу подій, що відбувалися в день складення протоколу, в тому числі повідомлено, що наразі перебуває на військовій службі та посвідчення водія йому потрібне для виконання його безпосередній обов`язків. При цьому, безпосередньо в судовому засідання останнім було долучено відповідний пакет документів з військової частини на підтвердження наведених відомостей.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення апелянта, апеляційним судом встановлено наступне.

Приймаючи оскаржувану постанову щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції виходив із того, що вина останнього повністю доведена та підтверджується матеріалами справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 734822 від 04.02.2024 року, чеком приладу «Драгер» та долученим до протоколу відеозаписом подій.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, однак вважає за потрібне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Матеріалами протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 734822 встановлено, що ОСОБА_1 04.02.2024 року в м. Одеса пров. 8й Чорноморський керував транспортним засобом Ford Mondeo, державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей. Огляд на стан сп`яніння було проведено на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Драгер» з результатом 1,52 проміле, чим порушив вимоги п. 2.9 а Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно п. 2.9а Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За положеннями ч. 1 ст. 130 КУпАП, об`єктивна сторона даного правопорушення полягає в керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Зазначені в протоколі обставини підтверджуються в свою чергу долученим працівниками поліції до матеріалів справи відеозаписом з боді камер, проаналізувавши який, апеляційний суд вважає за необхідне зауважити, що дане відео містить повне, чітке та послідовне відтворення подій, які відбувалися в день складення протоколу про адміністративне правопорушення. Згідно долученого відеозапису подій, відповідна фіксація відбувається безпосередньо з моменту зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , в якого в ході спілкування було виявлено певні ознаки алкогольного сп`яніння (00 хв. 45 сек., 01 хв. 57 сек.), про наявність яких останньому було повідомлено та запропоновав пройти огляду на стан сп`яніння за допомогою газоаналізатору «Драгер», згідно результатів якого особа перебувала в стані алкогольного сп`яніння (01 год. 03 хв.). Від проходження огляду у спеціалізованому закладі охорони здоров`я, ОСОБА_1 відмовився, що також вбачається з долученого відеозапису подій. Зазначені обставини, в тому числі й саме факт керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, не спростовується та підтверджується безпосередньо особою, відносно якої складено протокол, що в свою чергу вбачається з відеозапису подій, змісту апеляційної скарги та особистих пояснень даної особи, наданих в суді апеляційної інстанції в судовому засіданні, під запис. Відповідно, з наведених обставин справи вбачаються правильні висновки суду першої інстанції щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого останньому адміністративного правопорушення.

Натомість, звертаючись до суду із апеляційної скаргою, ОСОБА_1 також повідомляє, що він є військовослужбовцем та посвідчення водія йому потрібне для виконання покладених на нього безпосередніх обов`язків, а тому просить оскаржувану постанову скасувати. На підтвердження наведених обставин, апелянтом безпосередньо в судовому засіданні було надано для огляду відповідний пакет документів та долучено до матеріалів справи копію довідки від 02.03.2023 року, згідно якої ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 з 14.01.2023 року, в тому й безпосередньо копію військового квитка, з якого вбачається відомості щодо основної спеціальності, в тому числі й безпосередньо запис згідно якого останній виконує в тому числі також обов`язки водія. За наведених встановлених апеляційним судом обстави справи, слід зазначити.

Санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП не передбачає застосування альтернативного стягнення у разі вчинення відповідного адміністративного правопорушення.

Разом з тим, відповідно до положень ст. ст. 23, 33 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень.

Стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника ступінь його вини майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. Адміністративні стягнення має на меті покарання порушника, запобігання скоєнню нових правопорушень.

Натомість, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 (заява №10249/03). У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»». Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним».

Разом з тим, положення ч. 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Згідно Указу Президента України від 22.12.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 року №2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому Указами Президента України строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався та триває станом на сьогодні.

Зважаючи на вищенаведені встановлені обставини справи, а саме факту перебування особи, яка притягується до відповідальності на військовій службі, з урахуванням розумності та пропорційності щодо застосування адміністративного стягнення передбаченого положеннями ч. 1 ст. 130 КУпАП, в тому числі й безпосередньо інтересів держави, зважаючи на продовжений воєнний стан по всій території України, оскільки наявність водійського посвідчення необхідне особі для виконання безпосередніх покладених на нього обов`язків та відповідних завдань в Збройних Силах України, що вбачається в свою чергу з долучених останнім до матеріалів справи копій документів, апеляційний суд вважає, що застосування такого виду адміністративного стягнення як позбавлення права керування транспортними засобами не буде в повній мірі відповідати принципу розумності в даному випадку та не відповідатиме, в першу чергу, інтересам держави. При цьому апеляційним судом також враховано щире каяття ОСОБА_1 , виключність обставин та відсутність фактів притягнення його до адміністративної відповідальності за попередній період.

Таким чином, за наведених обставин справи, апеляційний суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції в частині позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами строком на один рік. Натомість в іншій частині дана постанова підлягає залишенню без змін, зважаючи на доведеність наявними матеріалами справи наявності в діях особи складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись 294 КУпАП України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 04 березня 2024 року скасувати в частині накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік.

В іншій частині залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк