ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/2427/24
Провадження № 3/210/1262/24
П О С Т А Н О В А

іменем України

14 серпня 2024 року

Суддя Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Скотар Р.Є., розглянувши матеріал, який надійшов з Полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працює, місце проживання: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

До Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу 30 квітня 2024 року надійшов протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Дії ОСОБА_1 , які полягали в порушенні вимоги п. 2.9 а ПДР України, кваліфіковані за частиною 1 ст.130 КУпАП за ознаками керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №738205 від 22 квітня 2024 року, 22.04.2024 о 22 год. 15 хв. в Дніпропетровській області, м. Кривий Ріг, Металургійний район, вул. Вадима Гурова 118 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Mitsubishi Lanser днз НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Alkotest 6820, під час непреривної відеофіксації на портативний реєстратор «Motorola VB400» 5475750, що підтверджується тестом №119 від 22.04.2024, результат 1,09%. Факт руху зафіксовано на портативні реєстратори «Motorola VB400», 475750, 475744, 475743.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9а ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

До початку судового засідання, 26.06.2024 від захисника ОСОБА_1 адвоката Сагайдак Д.С. надійшло клопотання про закриття провадження у справі.

В обґрунтування клопотання захисник зазначає, що ОСОБА_1 повністю заперечує свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення за ознаками ч.1 ст.130 КУпАП та п.2.9.а ПДР України, так як 22.04.2024 року о 22:15 год. не керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Зазначає, що функції водія він не виконував. Згідно змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №738205 від 22.04.2024 року, ОСОБА_1 інкримінується керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння о 22:15 годині 22.04.2024 року, однак вказаний факт не підтверджується жодним належним, достатнім та допустимим доказом. Відеозаписи, додані до матеріалів справи навпаки спростовують вказаний факт, так як на них відбуваються розмови між поліцейськими та іншими громадянами починаючи з 22:03 год. та, відповідно, о 22:15 год. жодного руху транспортних засобів не зафіксовано.

Захисник зауважує, що відеозапис, який міститься в матеріалах справи на DVD диску складається з декількох окремих файлів і має кілька окремих коригованих частин, тобто не є безпреривним і міститься на диску не в повному обсязі, як того вимагає «Інструкція із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису». На вказаних записах відсутня фіксація події адміністративного правопорушення, а саме фіксація факту керування тією чи іншою особою транспортним засобом в певному місці в певний час.

Вважає, що вказані файли відеозапису, як докази не можна визнати належними, допустимими, достовірними та такими, які узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», і які свідчать про безсумнівну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Захисник зазначає, що екземпляр тесту газоаналізатора «Драгер» №1119 від 22.04.2024 року, доданий до матеріалів цієї справи, у своєму змісті не містить підпису особи, яка здійснювала відповідний огляд на стан сп`яніння, а відтак, цей документ сам по собі є не допустимим доказом у справі, так як його оформлено неналежним чином.

Будь-яких письмових пояснень щодо керування автомобілем у стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 не складав, а документ під назвою «Пояснення», який міститься в матеріалах справи, було складено самими поліцейськими. Під час спілкування на дворі було дуже темно (близько 23:00 год.), у зв`язку з чим, ОСОБА_1 проставив підписи на декількох аркушах паперу та допускає, що одним з них міг бути вказаний документ, зміст якого не відповідає об`єктивним та фактичним обставинам того дня.

В судовому засіданні 14.08.2024 року захисник Сагайдак Д.С. підтримав письмове клопотання, додатково зазначив, що ОСОБА_1 не перебував у стані алкогольного сп`яніння та транспортим засобом не керував. Крім того, патрульними поліцейськими ОСОБА_1 не було вручено направлення на огляд водія та акт огляду на стан алкогольного сп`яніння. Враховуючи викладене, просив справу про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Суд, дослідивши в судовому засіданні надані до справи докази, приходить до висновку, що провадження по справі підлягає закриттю з наступних підстав.

Матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 містять наступні докази: протокол про адміністративне правопорушення; направлення на огляд водія; тест Drager; акт огляду на стан алкогольного сп`яніння; пояснення; рапорт; довідка; два диска з відеозаписами.

17 липня 1997 року Верховна Рада України ратифікувала Європейську конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод. Отже, Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція) є частиною національного законодавства України, і підлягає застосуванню нарівні з національним законодавством України.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява N 7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні "кримінальному обвинуваченню" у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Наведене вказує на те, що при розгляді зазначеного вище правопорушення повинні застосовуватись принципи кримінального судочинства. У зв`язку із цим при розгляді справи про адміністративне правопорушення, при наданні оцінки доказам та вирішенні питань про доведеність вини у вчиненні адміністративного правопорушення, суд вважає за необхідне застосовувати відповідні положення кримінального процесуального закону, в тому числі і щодо сутності адміністративного правопорушення, яке за своєю юридичною природою фактично є обвинуваченням.

Частиною 1 ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість.

Стосовно доводів захисника, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом 22.04.2024 року о 22.15 год., суд вважає доводи обґрунтованими з огляду на наступне.

Пунктом 1.3. ПДР України, що кореспондується з п. 1.9 ПДР України на учасників дорожнього руху покладений обов`язок знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, за порушення цих Правил вони несуть відповідальність згідно з законодавством.

Пунктом 2.5 ПДР України визначено обов`язок водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до вимог п.2.9а ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Об`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, передбачає необхідність обов`язкової наявності кваліфікуючих ознак цього правопорушення, зокрема щодо керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Отже, чинне законодавство передбачає, що до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП може бути притягнена особа, яка є водієм і керує транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

З відеозапису, переглянутого в судовому засіданні, який є об`єктивним доказом у справі, незалежним від суб`єктивного сприйняття будь-якої особи вбачається, що рух автомобіля Mitsubishi Lanser днз НОМЕР_1 не зафіксовано, зупинка даного автомобіля працівниками поліції на відеозаписі також не зафіксована, докази того, що ОСОБА_1 22.04.2024 року о 22.15 год. керував транспортним засобом на відеозаписах відсутні.

Досліджений відеозапис «clip-6» (час 22:02 год.) розпочинається з моменту, коли працівники поліції підходять до автомобіля Mitsubishi Lanser днз НОМЕР_1 , який стоїть біля узбіччя в нерухомому стані з вимкненим двигуном. Відеозапис не містить інформації, яка свідчила б про те, що автомобіль здійснював рух.

Працівниками поліції не враховано, що під керуванням транспортним засобом розуміється вчинення технічних дій, пов`язаних з приведенням транспортного засобу в рух, зворушенням з місця, процесом самого руху аж до зупинки.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, судом встановлено відсутність доказів керування ОСОБА_1 22.04.2024 року о 22.15 год. транспортним засобом Mitsubishi Lanser днз НОМЕР_1 , оскільки ані відеозаписів, ані пояснень свідків, які були б свідками керування, ані будь-яких інших доказів, які можуть підтвердити факт керування ОСОБА_1 до матеріалів адміністративної справи не долучено.

Крім того, в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що факт руху автомобіля було зафіксовано на портативний реєстратор «Motorola VB400», проте відповідний відеозапис до матеріалів справи не долучено.

Окрім цього, в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом о 22.15 год., проте з досліджених відеозаписів вбачається, що починаючи з 22.02 год. до 23.24 год. ОСОБА_1 спілкується з працівниками поліції і транспортним засобом у зазначений час не керував, тому відомості викладені у протоколі є недостовірними.

Отже, доводи захисника, що ОСОБА_1 не керував 22.04.2024 року о 22.15 год. транспортним засобом, підтверджуються дослідженим відеозаписом, і жодними доказами не спростовується.

Суб`єктом відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП є лише водій транспортного засобу, тобто особа, яка ним керує. Тобто предметом доказування між іншим є і те, що певна особа керувала транспортним засобом будучи в стані алкогольного (наркотичного, тощо) сп`яніння, або за певними ознаками можна вважати, що перебувала в такому стані при відмові від проходження відповідного огляду.

Таким чином, з огляду на відсутність у матеріалах адміністративної справи доказів керування 22.04.2024 року о 22.15 год. ОСОБА_1 транспортним засобом, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 не можна вважати суб`єктом відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

Суд критично оцінює письмові пояснення ОСОБА_1 , оскільки з дослідженого відеозапису clip-8 вбачається, що працівник поліції текст пояснення складав власноручно на свій розсуд у присутності ОСОБА_1 ; ст..63 Конституції України не роз`яснив ОСОБА_1 ..

Крім того, відомості викладені в поясненнях суперечать дослідженому відеозапису, оскільки о 22.15 год. ОСОБА_1 спілкувався з працівниками поліції і не міг керувати транспортим засобом у зазначений час.

Вищевикладене є неприпустимим порушенням, відповідно викликає сумнів у достовірності таких пояснень

У поясненнях від 22.04.2024 року графа 8 у якій необхідно зазначити «Номер паспорта або документ, який засвідчує особу», і яка є обов`язковою для заповнення, є незаповненою, що є неприпустимим порушенням.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що долучені до матеріалів справи пояснення ОСОБА_1 є недопустимим та недостовірним доказом.

Також, суд звертає увагу, що долучений до матеріалів справи результат тесту №1119 спеціального технічного приладу Alkotest Drager ARHК-0118 ARHH-0820 від 22.04.2024 року не містить підпису інспектора поліції, у зв`язку з чим відповідний доказ є недостовірним та недопустимим.

Крім цього, дослідженим відеозаписом не зафіксовано результат тесту спеціального технічного приладу Alkotest Drager ARHК-0118 ARHH-0820.

Крім того, суд звертає увагу на наступні обставини.

Згідно п. 5 розділу II Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 18.12.2018 № 1026, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.01.2019 за № 28/32999, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Відповідно до п. 1 розділу VII Інструкції, під час виконання своїх повноважень поліцейським забороняються: 1) самовільне видалення відеозаписів з носіїв відеозапису, заміна цих носіїв, зміна їх системної дати та часу; 2) примусове виключення відеореєстраторів, у тому числі на вимогу сторонніх осіб; 3) перешкоджання здійсненню фото- і кінозйомки, відеозапису; 4) використання носіїв відеозапису у випадках, не пов`язаних із здійсненням ними повноважень поліції; 5) копіювання, передання інформації з відповідних носіїв стороннім особам.

Згідно п. 2 розділу VII Інструкції, поліцейський забезпечує належне виконання вимог цієї Інструкції.

Однак, дослідивши диск з відеозаписами долучений до матеріалів справи, суд звертає увагу, що долучений відеозапис фрагментарний, епізодичний, не є безперервним, відеозаписом не зафіксовано результат тесту спеціального технічного приладу Alkotest Drager ARHК-0118 ARHH-0820, не зафіксовано факт руху транспортного засобу Mitsubishi Lanser днз НОМЕР_1 , тобто не містить усіх обов`язкових відомостей для об`єктивного розгляду справи, що суперечить п. 5 розділу II Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 18.12.2018 № 1026, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що даний доказ не відповідає вимогам достовірності.

Окрім цього, пунктом 10 розділу 2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 року, передбачено, що акт огляду складається у двох примірниках, один з яких вручається водію, а другий залишається у поліцейського та/або долучається до протоколу про адміністративне правопорушення у разі встановлення стану сп`яніння.

Проте, інспектором поліції акт огляду складено в одному примірнику, ОСОБА_1 копію акта огляду не надано. В акті огляду, який долучено до протоколу про адміністративне правопорушення відсутній підпис ОСОБА_1 про отримання копії акта огляду, будь-яких інших доказів про вручення примірника акта огляду матеріали адміністративної справи не містять, таким чином поліцейськими було порушено порядок огляду водія транспортного засобу на стан алкогольного сп`яніння. На відеозаписах, досліджених у судовому засіданні не зафіксовано факт ознайомлення ОСОБА_1 з даним актом та не зафіксовано факт отримання акта огляду.

Згідно п. 8 розділу 2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до цієї Інструкції.

Проте, в матеріалах адміністративної справи відсутнє направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість, зазначене свідчить, що у встановленому законом порядку водія не направлено на проходження огляду на стан сп?яніння до закладу охорони здоров`я, таким чином поліцейськими було порушено порядок огляду водія транспортного засобу на стан алкогольного сп`яніння.

Досліджений відеозапис також не містить інформації про складання та вручення водію направлення для проходження огляду на стан сп?яніння в закладі охорони здоров`я.

Відповідно до ч. 1 ст. 266 КУпАП, особи, які керують транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами.

Проте, в протоколі про адміністративне правопорушення відповідний запис про відсторонення від керування автомобілем відсутній, як і відсутні в матеріалах справи протокол про відсторонення від керування автомобілем, або передачу його для керування іншій особі, що також ставить під сумнів обставини, викладені у протоколі щодо ОСОБА_1 .

До протоколу про адміністративне правопорушення долучено рапорт поліцейського, який не може вважатися об`єктивним доказом у справі, оскільки поліцейський є представником суб`єкта владних повноважень, що повністю узгоджується із правовою позицію, висловленою у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 15 квітня 2020 року №489/4827/16а.

Частиною 1 ст. 254 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що при вчиненні адміністративного правопорушення складається протокол.

При цьому сам по собі протокол не може бути беззаперечним доказом винуватості особи у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з огляду на наступне.

За своїм призначенням адміністративний протокол є процесуальним документом, який з припущенням свідчить про вчинення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, проступку. Правильність та точність складання адміністративного протоколу впливає на набування ним доказової сили, однак, виходячи з приписів статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, наявність протоколу не є достатньою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Слід зазначити, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом у даній справі, у розумінні статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним та беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, а обставини викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, і не викликали сумнівів у суду.

Отже, протокол про адміністративне правопорушення складений відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не може бути підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності, оскільки обставини, викладені у протоколі, не підтверджуються сукупністю доказів, тому, протокол не відповідає вимозі його достовірності.

Суд приходить до висновку, що надані матеріали адміністративної справи є суперечливими, не відповідають критеріям достовірності та належності, таким чином відсутні докази, які можуть свідчити «поза розумним сумнівом» про винуватість ОСОБА_1 .

Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь згідно ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав та основних свобод людини.

Враховуючи вищевикладене, склад адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП є недоведеним поза розумним сумнівом.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Конвенція 1950 року), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"застосовуються судами при розгляді справ як джерело права, а Європейський суд з прав людини притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Irelandv. theUnitedKingdom), п. 161, SeriesA заява № 25).

Приймаючи дане рішення, суддя керується принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого також сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України». Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Таким чином, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст. 130 КУпАП.

Згідно п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись п.1 ч.1 ст.247, ст.ст.252, 280, 283, 284 КУпАП, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення .

Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду через Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Суддя: Р. Є. Скотар