Справа № 298/1622/23
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.02.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/752/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 03.10.2023.

Цією постановою:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець м. Сватове Сватівського району Луганської області, мешканець АДРЕСА_1 , непрацюючий, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 200 (двохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 536 (п`ятсот тридцять шість) грн 80 коп. судового збору.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 013051 від 30.08.2023 та постанови суду від 03.10.2023 вбачається, що 30.08.2023 о 19 год 05 хв на околиці населеного пункту Волосянка Ужгородського району Закарпатської області, на відстані 4500 метрів до лінії державного кордону в районі 176 прикордонного знаку Республіки Польща, був виявлений та затриманий ОСОБА_1 під час спроби незаконного перетинання державного кордону в пішому порядку з України в Республіку Польща поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон в умовах воєнного стану. Своїми діями порушив вимоги ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон» від 04.11.1991, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову судді від 03.10.2023 скасувати та закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення. Вказує на те, що насправді у нього не було наміру перетинати державний кордон, він приїхав на Закарпаття, оскільки бере участь у розвитку монастиря в с. Сухий Ужгородського району і того дня він запізнився на потяг, а працівники прикордонної служби запропонували йому підвезти його з села Сянки до села Волосянка, де потім запропонували йому зробити декілька фото і підписати папери, сказавши, що це проста формальність. Він був у пригніченому стані через сімейні обставини, а тому не надав значення тому, що підписує, в цей момент йому було байдуже. Крім того, зазначає, що в суді надав пояснення по суті, однак він не мав доказів на їх підтвердження, а тому, виходячи з тих матеріалів, які були в суді, переживаючи за те, що його знову затримають, формально визнав вину. Разом з тим, стверджує, що він

-2-

ніколи не перебував в району 176 прикордонного знаку, відстань 4500 метрів не може вважатися відстанню в районі конкретного прикордонного знаку, оскільки є досить значною. Він перебував в с. Волосянка та не перетинав й не спробував перетинати лінію держаного кордону України. Його затримали в самому населеному пункті, куди він прибув на автомобіля разом з особою у військовій формі. Таким чином, перебування у с. Волосянка Закарпатської області, яке знаходиться вздовж траси Львів-Ужгород, особи, яка є громадянином України, не можу свідчити про спробу незаконного перетину кордону.

Будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на розгляд справи щодо нього не з`явився. Останній рухом справи не цікавився, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв, а тому враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, а тому апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 , що не може розцінюватись як порушення його прав, передбачених ст. 268 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи щодо ОСОБА_1 належним чином дотримані.

Протоколом про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 013051 від 30.08.2023 стверджується, що 30.08.2023 о 19 год 05 хв, на околиці населеного пункту Волосянка Ужгородського району Закарпатської області, на відстані 4500 метрів до лінії державного кордону в районі 176 прикордонного знаку Республіки Польща був виявлений та затриманий ОСОБА_1 під час спроби незаконного перетинання державного кордону в пішому порядку з України в Республіку Польща поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон в умовах воєнного стану. Своїми діями порушив вимоги ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон» від 04.11.1991, та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

-3-

Викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення підтверджуються протоколом про адміністративне затримання від 30.08.2023, письмовими поясненнями ОСОБА_3 та начальника відділення інспекторів прикордонної служби ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ОСОБА_4 від 30.08.2023; копією паспорта громадянина України, виданого на ім`я ОСОБА_1 ; довідкою про результати проведення фільтраційно-перевірочних заходів від 30.08.2023 з додатком; фототаблицею затримання; схемою порушення та іншими матеріалами справи.

Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України від 04.11.1991, та його винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

Поряд з тим, жодного доказу, який би ставив під сумніви правомірність складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , останнім не надано.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які б давали підстави вважати, що начальник групи моніторингу обстановки ВІПС « ІНФОРМАЦІЯ_3 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » 94 Яловчук І. С. був упередженим при складанні щодо ОСОБА_1 протоколу за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, що в нього були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, а також про його зацікавленість у результатах розгляду справи, у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги й на такі не посилався ОСОБА_1 .

Тому, апеляційний суд приходить до висновку, щоначальник групи моніторингу обстановки ВІПС « ІНФОРМАЦІЯ_3 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » 94 ОСОБА_3 діяв у межах наданих йому повноважень.

Разом з тим, під час розгляду апеляційної скарги, не встановлено й будь-яких даних про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, примусу чи інших дій, які призвели до примусового визнання ним вини у вчиненні адміністративного правопорушення, а також підписання протоколу та інших наявних у матеріалах справи документів.

Крім того, не надано доказів того, що відносно ОСОБА_1 був вчинений моральний тиск чи незаконні дії з боку прикордонного наряду, що призвело до підписання процесуальних документів. Між тим, апеляційний суд бере до уваги відсутність будь - яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 оскаржував незаконні дії працівників прикордонної служби, які склали відносно нього протокол про адміністративне правопорушення у передбачений законом спосіб.

З урахуванням наведеного вище, доводи апеляційної скарги про те, що в ході розгляду справи суд першої інстанції дав невірну оцінку матеріалам справи, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про наявність у діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, що в свою чергу дає обґрунтовані підстави вважати, що вказані доводи спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.

-4-

Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд враховує те, що в апеляційній скарзі ОСОБА_1 не посилався на конкретні докази та обставини, які б підтверджували вказані факти та спростовували б висновки суду першої інстанції про наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

Апеляційний суд критично оцінює доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 лише їхав у с. Сухий до монастиря, де планував проживати певний час, оскільки жодних доказів на підтвердження вказаних обставин ним не надано. Натомість таке твердження ОСОБА_1 не узгоджується з його письмовими поясненнями, згідно яких він мав намір незаконно перетнути державний кордон України з Республікою Польща, чим самим здійснив спробу незаконного перетину державного кордону з України в Польщу. Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд розцінює зазначені доводи як обраний спосіб захисту та спробу уникнути адміністративної відповідальності.

Доводи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні докази того, що він вчинив спробу перетнути державний кордон України, оскільки відсутня наявність прямого умислу, суб`єктивна та об`єктивна сторони адміністративного правопорушення, є неприйнятними, з огляду на таке.

Відповідно до диспозиції частини першої статті 204-1 КУпАП, передбачена відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_1 , суть вчиненого ним правопорушення полягає у спробі незаконного перетину державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України.

Згідно ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

Отже, ознакою об`єктивної сторони правопорушення, за яке передбачена відповідальність частиною першою статті 204-1 КупАП є, зокрема, перетинання або спроба перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України.

Таким чином, незважаючи на наведені в апеляційній скарзі доводи, а також те, що ОСОБА_1 не мав умислу незаконно перетинати державний кордон з України в Республіку Польща, апеляційний суд оцінює, як обрану лінію захисту з метою уникнення адміністративної відповідальності, оскільки вони спростовуються сукупністю належних та допустимих доказів, повно та всебічно досліджених судом першої інстанції.

-5-

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріалами справи доведено, що ОСОБА_1 30.08.2023 о 19 год 05 хв, здійснив спробу незаконного перетинання державного кордону з України до Республіки Польща поза пунктами пропуску через державний кордон України в межах контрольованого прикордонного району, на напрямку 176 прикордонного знаку на відстані близько 4500 метрів від державного кордону України, внаслідок чого ОСОБА_1 був виявлений начальником групи моніторингу обстановки ВІПС « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ВПС «Стужиця» ОСОБА_3 .

Таким чином, докази покладені судом в обґрунтування винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, визнаються належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного, та є такими, що не викликають сумніву.

При розгляді справи цим доказам суд дав належну оцінку, а тому твердження ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, не знайшли свого підтвердження і такі відхиляються.

Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, що ставиться йому за провину.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та, на думку апеляційного суду, є спробою уникнути адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення.

За таких обставин, наявні у матеріалах справи докази у своїй сукупності є підтвердженням в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, отже судом першої інстанції під час розгляду справи дотримано вимоги ст. 279, 280 КУпАП, доводи апеляційної скарги свого підтвердження не знайшли, а адміністративне стягнення, яке накладено на нього у межах санкції ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення, і в свою чергу є необхідним і достатнім для виправлення і виховання ОСОБА_1 у дусі точного та неухильного додержання законів та запобігання новим правопорушенням.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови, апеляційним переглядом не встановлено.

Також, апеляційний суд констатує, що при вирішенні питання про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, суд першої інстанції належним чином врахував вимоги ст. 33 КУпАП, характер та обставини вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини та майновий стан, і прийшов до вірного висновку про необхідність накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, яке на думку апеляційного суду, сприятиме вихованню правопорушника в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, тобто відповідає передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування постанови судді, при апеляційному перегляді не встановлено.

-6-

На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі ОСОБА_1 не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.

Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга ОСОБА_1 без задоволення.

При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що ОСОБА_1 не було надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а постанову судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 03.10.2023 щодо нього, - без змін.

Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя