Номер провадження: 33/813/73/24
Головуючий у першій інстанції Іванчук В. М. Доповідач Копіца О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі головуючого: судді Копіци О.В., секретаря судового засідання Стоянової Л.І., розглянувши його апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського райсуду м. Одеси від 20.07.2023, стосовно:

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Локачі, Локачинського р-ну Волинської обл., громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який проходить військову службу у в/ч НОМЕР_1

- про накладення стягнення за вчинення адміністративногоправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеною постановою суду 1-ої інстанції ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто судовий збір у сумі 536 грн. 80 коп.

Відповідно до вказаної постанови, 30.05.2023 о 17 год. 45 хв., в м. Одесі по вул. Академіка Корольова, біля будинку № 5/2, водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «NISSAN», р/н НОМЕР_2 з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: порушення мови та координації рухів, зіниці очей не реагують на світло, після чого відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння за допомогою технічних засобів та у спеціалізованому медичному закладі.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погодився із оскаржуваною постановою, вважаючи її незаконною та необґрунтованою з огляду на наступне:

- суд 1-ої інстанції розглянув справу за його відсутності та без належного повідомлення, що є порушенням його прав;

- ознаками наркотичного сп`яніння у відповідності до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння є наявність однієї чи декількох ознак алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота), звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло, сповільнена або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови, почервоніння обличчя або неприродна блідість. Оскаржуваною постановою його визнано винуватим у тому, що він керував автомобілем із ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: порушення мови та координації рухів, зіниці очей не реагують на світло. Однак, такі ознаки не відповідають ознакам, які виявлені працівниками патрульної поліції, а саме: звужені зіниці очей, які не реагують на світло, поведінка, що не відповідає обстановці, підвищена жвавість. Натомість, така ознака як «зіниці очей не реагують на світло» в Інструкції не зазначена, а «порушення мови та координації рухів» поліцейським взагалі виявлена не була. Окрім того, у постанові зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння за допомогою технічних засобів, однак саме такого проходження поліцейський не пропонував та в протоколі про це не зазначено. Водночас, така ознака як підвищена жвавість також не узгоджується з Інструкцією, оскільки не конкретизовано підвищена жвавість мови чи ходи. Таким чином, суд самостійно змінив суть правопорушення, вийшовши за межі обвинувачення, що є неприпустимим.

Посилаючись на наведені обставини, ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду та провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

29.03.2024 на адресу апеляційного суду надійшли письмові доповнення від ОСОБА_1 , в яких він вказує на те, що він не відмовлявся від проходження огляду, натомість поліцейський фактично наполягав на тому, щоб він відмовився від проходження огляду, оскільки результат буде очевидно позитивним.

У судові засідання апеляційного суду ОСОБА_1 неодноразово не з`явся та звертався до суду із клопотаннями про відкладення судових засідань у зв`язку із його перебуванням на військовій службі. Востаннє, 29.03.2023 на адресу апеляційного суду надійшли додаткові пояснення ОСОБА_1 , у яких він також просив закрити провадження по справі у зв`язку із відсутністю в його діях складу правопорушення, а у разі якщо суд вважатиме його пояснення недостатніми просив перенести судове засідання.

Натомість, Згідно з ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.06.2006, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 за №475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (1989), суд зазначив, що сторона зобов`язана «демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань».

ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» наголошує, що особа, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Дана справа про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 знаходиться у провадженні судді Копіци О.В. з 09.10.2023 і до теперішнього часу вона розглянута не була, в той час, як ч. 4 ст. 294 КУпАП встановлено, що апеляційний перегляд постанови судді у справах про адміністративне правопорушення здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.

Апеляційний суд враховує посилання ОСОБА_1 відносно того, що він позбавлений можливості взяти участь у судовому засіданні оскільки проходить військову службу, водночас зауважує, що він не вперше звертається до апеляційного суду із клопотанням про відкладення судового засідання та про зупинення провадження у справі, що свідчить про те, що він не позбавлений засобів електронного зв`язку.

Відтак, ОСОБА_1 не був позбавлений права прийняти участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції за допомогою власних засобів зв`язку, а також він мав можливість скористатись правовою допомогою адвоката для представництва та захисту його інтересів, чого ним зроблено не було.

Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Оскільки судом були вжиті всі можливі заходи для забезпечення права ОСОБА_1 на доступ до суду, з метою розгляду справи в розумні строки, апеляційний суд дійшов висновку про можливість розглянути справу за відсутності апелянта.

При цьому апеляційний суд враховує, що положеннями ч. 2 ст. 268 КУпАП не передбачена обов`язкова присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності при розгляді справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до положень ч.ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує на те, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Аналіз матеріалів провадження свідчить про те, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України за кваліфікуючими ознаками відмова особи яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння повністю доведена та підтверджується дослідженими судом апеляційної інстанції наступними доказами:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №027649 (а.с.2);

- направленням на огляд водія т/з з метою виявлення ознак наркотичного сп`яніння (а.с.3)

- матеріалами відеофіксації адміністративного правопорушення;

Апеляційний суд констатує, що зібрані у справі про адміністративні правопорушення стосовно ОСОБА_1 докази є належними, допустимими та такими, що відповідають вимогам ст. 251 КУпАП.

Доводи ОСОБА_1 відносно того, що він не був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, яке було призначене на 20.07.2023 апеляційний суд вважає обґрунтованими, натомість його право на доступ до суду було компенсоване апеляційним судом, а отже не є безумовною підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Апеляційний суд приймає до уваги посилання апелянта відносно того, що ознаки наркотичного сп`яніння у постанові суду та у протоколі дещо відрізняються, натомість основною ознакою об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Відповідно до змісту відеозапису ОСОБА_1 , на виконання вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції працівниками патрульної поліції було запропоновано останньому пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння саме у медичному закладі.

Дійсно, як вбачається зі змісту відеозапису, працівник поліції зауважив, що у медичному закладі з високою долею імовірності буде підтверджено факт його перебування у стані наркотичного сп`яніння, натомість працівниками поліції йому було запропоновано пройти огляд у медичному закладі, та непереборних перешкод пройти перевірку у порядку, встановленому законом ОСОБА_1 очевидно не мав.

Що стосується твердження ОСОБА_1 відносно того, що він не перебував у стані наркотичного сп`яніння, оскільки відповідно до медичного призначення приймає Гідазепам, апеляційний суд додатково зауважує, що гідазепам відноситься до похідних бензодіазепіну, відноситься до лікарських препаратів, які знижують увагу та швидкість реакції, внаслідок чого, відповідно до вимог п. 2.9 а) ПДР України, керування транспортними засобами під їх впливом забороняється.

Істотних та переконливих доводів, які б свідчили про недопустимість доказів, які містяться в матеріалах справи або спростовували висновки судді першої інстанції в оскаржуваній постанові про доведеність вини ОСОБА_1 та були підставою для її скасування або зміни, не наведено, та під час апеляційного розгляду не встановлено.

У відповідності до п. 1) ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Насамкінець, враховуючи викладене в своїй сукупності, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції залишити без змін як законну та обґрунтовану.

Керуючись ст.ст. 7, 251, 252, 266, 280, 283, 294 КУпАП апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Київського районного суду м. Одеси від 20.07.2023, про накладення стягнення на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.В. Копіца