Номер провадження: 33/813/1223/24
Справа № 947/7519/24
Головуючий у першій інстанції Войтов Г. В.
Доповідач Котелевський Р. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.04.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Котелевського Р.І.,

за участю:

секретаря судового засідання Тьосової Я.В.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Київського районного суду м. Одеси від 27.03.2024 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

Оскарженою постановою ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 (сімнадцять тисяч) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, а також стягнуто судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Згідно з оскарженою постановою, ОСОБА_1 , 18.02.2024 року, о 07:00 год., на вул. Фонтанська дорога, 70 в м. Одесі, керував автомобілем «Ford Fusion», державний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: поведінка, що не відповідає обставинам, звужені зіниці, що не реагують на світло, а також виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

Не погоджуючись із постановою судді, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на незаконність та необґрунтованість постанови, стверджує про неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та дослідженим доказам та просить скасувати постанову.

Апелянт вказує, що місцевий суд безпідставно притягнув його до адміністративної відповідальності, оскільки він не вживає наркотичних засобів, хворобливий вигляд можливо мав, у зв`язку із тим, що хворіє та вимушений приймати ліки, які не заважають йому керувати транспортними засобами.

Також апелянт зазначає, що працівники поліції здійснювали на нього психологічний тиск, зокрема неодноразово пропонували проїхати до медичного закладу для проходження огляду.

На думку апелянта, працівники поліції склали протокол, оскільки він повідомив їм, що декілька днів раніше у нього вже забрали посвідчення на право керування транспортним засобом за скоєння іншого адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.

Крім того, апелянт в підтвердження відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення посилається на висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 22.02.2024 року №000592, який був складений через декілька днів після дати складення протоколу, при його повторній зупинці, відповідно до якого в нього не виявлено ознак сп?яніння.

Заслухавши ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та долучені докази; перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи; суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до висновку, що постанова судді першої інстанції в цілому є обґрунтованою та такою, що постановлена з дотриманням вимог КУпАП, за результатами повного та всебічного дослідження доказів.

Так, згідно протоколу серії ААД №731816 від 18.02.2024 року, водій ОСОБА_1 18.02.2024 року, о 07:00 год., на вул. Фонтанська дорога, 70 в м. Одесі, керував автомобілем «Ford Fusion», державний номер НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: поведінка, що не відповідає обстановці, звужені зіниці, що не реагують на світло, а також виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України (а.с.1).

Протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №731816 від 18.02.2024 року ОСОБА_1 власноручно підписав, зазначив, що пояснення по суті правопорушення надасть в суді.

Таким чином, факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджується протоколом серії ААД №731816 від 18.02.2024 року та диском з відеозаписами обставин події.

Апеляційний суд вважає, що зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З переглянутих судом відеозаписів просліджується чітка послідовність подій, які відбувались 18.02.2024 року, зокрема: на відеозаписі з реєстратору автомобіля працівників поліції зафіксовано рух автомобіля «Ford Fusion», державний номер НОМЕР_1 ,

Також на відеозаписах зафіксовано спілкування працівників поліції та ОСОБА_1 , повідомлення поліцейським про порушення водієм правил дорожнього руху України, у зв`язку із рухом ОСОБА_1 на автомобілі по дорозі із одностороннім рухом в іншому напрямку та перетинання подвійної суцільної лінії розмітки, повідомлення про винесення стосовно нього постанови за ст.122 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 340 грн. Також з відеозапису вбачається повідомлення поліцейським про виявлення у водія ознак наркотичного сп?яніння, пропозиція поліцейського проїхати до медичного закладу для проходження огляду, та роз`яснення, що у разі відмови буде складено протокол за ч.1 ст.130 КУпАП, а також зафіксовано факт відмови ОСОБА_1 від вказаного огляду.

Окрім цього, з відеозапису вбачається, що працівником поліції роз`яснено останньому про його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП.

Також, з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 повідомив працівникам поліції, що за аналогічне порушенням ним п.2.5 ПДР України у нього вже забрали посвідчення на право керування транспортними засобами.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 фактично не заперечує того факту, що на відеозаписі зафіксовано саме він, за подій, які відбувались 18.02.2024 року, зокрема його спілкування з працівниками патрульної поліції.

Апеляційний суд вважає, що об`єктивних даних зафіксованих на відео достатньо для підтвердження факту вказаних в протоколі обставин, та не вбачає підстав для визнання відеозапису неналежним та недопустимим доказом. За наведених обставин, даний доказ, з огляду на приписи ст.251 КУпАП, є належним та допустимим.

Будь-яких інших фактичних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів достовірність відеозапису апелянтом не надано. Не встановлено таких даних і під час апеляційного розгляду справи.

Більш того, в судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 визнав, що дійсно відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, оскільки поспішав.

Апеляційний суд звертає увагу, що однією із декількох цілей використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції є забезпечення об`єктивного розгляду справ уповноваженими органами шляхом створення додаткових належних доказів, а тому даний доказ, у розумінні ст.251 КУпАП, є належним і допустимими.

Апеляційний суд наголошує, що відмова особи від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння сама по собі містить склад адміністративного правопорушення, за яке передбачена адміністративна відповідальність. При цьому, незгода водія з діями працівників поліції щодо вказаних обставин не має жодного значення, оскільки такі дії є особистим волевиявленням особи, що не бажає пройти огляд. Тому, враховуючи те, що ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі, на що останній відмовився, що беззаперечно вказує на наявність в його діях складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до п.2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

На відеозаписах зафіксовано рух автомобіля «Ford Fusion», державний номер НОМЕР_1 , повідомлення поліцейським про виявлення у водія ОСОБА_1 ознак наркотичного сп?яніння та його відмова від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Тобто, дій, які б вказували на порушення поліцейськими порядку або Інструкції під час апеляційного розгляду скарги не встановлено та дії останніх були здійснені в межах наданих їм повноважень.

Доводи апелянта про те, що працівники поліції здійснювали на нього психологічний тиск є неспроможними та такими, що спростовуються відеозаписами, на яких зафіксовано спокійне спілкування працівників поліції та ОСОБА_1 , та роз`яснення його прав та обов`язків та не підтверджується жодного протиправного тиску чи примушування.

Апеляційний суд критично ставиться до доводів апелянта стосовно того, що він мав хворобливий вигляд, оскільки хворіє та вживає ліки, оскільки з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 не повідомляв працівникам поліції стосовно того, що хворіє та вживає ліки.

Медичних документів на підтвердження стану здоров?я ОСОБА_1 , останнім суду не надано.

Доводи ОСОБА_1 про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, з посиланням на висновок №000592 від 22.02.2024 року щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відповідно до якого ознак сп?яніння у ОСОБА_1 не виявлено, апеляційний суд визнає необґрунтованими, оскільки вказаний висновок датований 22.02.2024 року, тобто через декілька днів після події, яка досліджується в даній справі, та не спростовує можливості перебування ОСОБА_1 в стані наркотичного сп?яніння 18.02.2024 року, тобто в день коли було складено стосовно нього протокол за порушення ним п.2.5 ПДР України.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, зокрема у відмові від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, що є порушенням вимог п.2.5 Правил дорожнього руху України.

Накладаючи адміністративне стягнення, суддя першої інстанції дотримався загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, передбачених ст.33 КУпАП, врахувавши характер та обставини вчиненого правопорушення, особу правопорушника та обставини.

Крім того слід зазначити, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2017 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодилися нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки.

За викладених обставин, апеляційний суд визнає доводи апеляційної скарги необґрунтованими та вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, повністю доведена, а тому оскаржена постанова є законною, обґрунтованою та вмотивованою.

Водночас, у відповідності до положень ч.7 ст.294 КУпАП України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Апеляційним судом встановлені обставини, які тягнуть за собою зміну оскарженої постанови, оскільки місцевий суд не дотримався вимог ст. 283 КУпАП, з огляду на те, що в абзаці шістнадцятому мотивувальної частини постанови, суд припустився помилки та виклав обставини, які апеляційний суд визнає суперечливими.

Як вбачається зі змісту мотивувальної частини оскарженої постанови, розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №731816 від 18.02.2024 року за ч.1 ст.130 КУпАП, дослідивши докази наявні в матеріалах адміністративної справи, місцевий суд дійшов вірного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, через допущене ним порушення вимог п.2.5 Правил дорожнього руху, за його відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Разом з тим, зміст шістнадцятого абзацу мотивувальної частини оскарженої постанови не відповідає висновку суду та доказам на підтвердження винуватості особи, оскільки суд вказав, що в діях водія ОСОБА_1 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду, хоча в вину ОСОБА_1 не ставилось перебування з ознаками алкогольного сп?яніння, оскільки працівники поліції виявили в нього ознаки наркотичного сп?яніння.

Тобто суд помилково, окрім відмови ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, додатково зазначив про наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд звертає увагу, що диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність окремо за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, окремо за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Керування транспортним засобом особою, яка перебуває з ознаками наркотичного сп`яніння та з ознаками алкогольного сп?яніння не є тотожними поняттями.

Апеляційний суд відносить вказані посилання місцевого суду в абзаці шістнадцятому мотивувальної частини до очевидної технічної описки, яка допущена під час виготовлення оскарженої постанови за допомогою комп`ютерної техніки, яка фактично не впливає на правильність висновків суду та законність постанови про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

До початку апеляційного розгляду даної справи, на адресу апеляційного суду не надходило рішення місцевого суду щодо виправлення вказаної описки.

Враховуючи наведені обставини, оскільки встановлені судом недоліки оскарженої постанови можливо усунути за результатами апеляційного розгляду, суд приходить до висновку, що оскаржена постанова підлягає зміні, шляхом викладення в іншій редакції шістнадцятого абзацу мотивувальної частини постанови, з урахуванням встановлених апеляційним судом обставин справи та досліджених доказів.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову судді Київського районного суду м. Одеси від 27.03.2024 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаний винуватим за ч.1 ст.130 КУпАП - змінити.

Викласти абзац шістнадцятий мотивувальної частини постанови судді Київського районного суду м. Одеси від 27.03.2024 року в такій редакції:

«Суд, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом з явними ознаками наркотичного сп`яніння та відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння».

В іншій частині постанову судді першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення та оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Р.І. Котелевський