ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/16680/23

Провадження № 33/4820/23/24

Суддя Хмельницького апеляційного суду Кулеша Л.М., з участю секретаря судового засідання Селезньової М.Д., захисника Бездітного В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м. Хмельницькому, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Бездітного В.В. на постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07.08.2023 року,

в с т а н о в и л а:

Цією постановою, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого у АДРЕСА_1 , приватного підприємця,

визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 34 000 (тридцять чотири тисячі) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки, без оплатного вилучення транспортного засобу.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 536 грн. 80 коп. судового збору.

За постановою суду, ОСОБА_1 22.06.2023 року о 14 год. 36 хв. по вул. Вінницьке шосе, 1, у м. Хмельницькому, повторно, протягом року, керував транспортним засобом «MAXXTER FALCON», без номерного знаку, з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів) та всупереч вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України відмовився від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Не погоджуючись з оскаржуваною постановою суду, захисника ОСОБА_1 адвокат Бездітний В.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить дану постанову суду скасувати, провадження закрити, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Вважає постанову суду незаконною, необґрунтованою та невмотивованою, а висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки відповідно до правил ПДР електроскутер, яким керував ОСОБА_1 , не являється механічним транспортним засобом, який має лише електричний двигун потужністю 1000Вт.

Окрім того, ОСОБА_1 не перебував в статусі водія, так як не підпадав під визначення «водій» закріплене в ПДР.

Крім того, транспортний засіб, яким керував ОСОБА_1 не потребує посвідчення водія категорії А1 та реєстрації даного транспортного засобу у сервісному центрі, а тому, на останнього, не покладався обов`язок закріплений п.2.5ПДР, порушення якого інкримінується йому.

За таких обставин, на думку апелянта, ОСОБА_1 не являється суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП.

В доповненнях до апеляційної скарги захисник Бездітний В.В. просить врахувати те, що на його думку працівниками поліції не надано жодного доказу обґрунтованої зупинки транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 .

Вказує, що матеріали справи не містять доказів відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом (електроскутером).

Апелянт звертає увагу на відеозапис, який долучений до матеріалів справи, оскільки він не фіксує ознак за якими можна ідентифікувати транспортний засіб (електроскутер) чи особу, яка ним керувала. Останній не є першоджерелом інформації, тому не може бути визнаний належним доказом. Окрім того, даний відеозапис містить ознаки монтажу невідомим програмним забезпеченням та не є безперервним відеоматеріалом, яким не зафіксовано процедуру проведення огляду водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, в закладі охорони здоров`я, і відмови ОСОБА_1 від проходження такого огляду в присутності поліцейського. Захисник вважає, що неповне фіксування всіх подій свідчить про порушення працівниками поліції Інструкції про порядок використання нагрудних відеокамер, що ставить під сумнів дані докази.

Крім того, посилається на те, що письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не доводять вини ОСОБА_1 в інкримінованому йому правопорушенні, оскільки дані пояснення, заздалегідь, надруковані і лише в частині біографічних даних заповненні письмово, що є недотриманням вимог до письмового документу. Окрім того, у даних поясненнях відсутній час їх складання, а зазначені свідки були залучені після зупинки транспортного засобу і у медичний заклад такі не їздили, тому не могли передбачити факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі.

Заслухавши пояснення захисника, на підтримку апеляційної скарги, заслухавши свідка, перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП, та перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення, визначеного приписами ч. 1 ст. 9 КУпАП.

Згідно з вимогами ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Слід також звернути увагу, що відповідно до приписів ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод(далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Згідно з приписами ч.2ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 251, 252КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У рішенні Європейського суду у справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року відображено послідовну рекомендацію цієї міжнародної установи про пріоритетність неформального розуміння поняття «обвинувачення» національними судами.

Положеннями ст.9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Склад правопорушення - сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення і є підставою для притягнення суб`єкта правопорушення до адміністративної відповідальності.

Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

В п.1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Так, п.2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За невиконання вимог пункту 2.5 ПДР України, наступає відповідальність, передбачена ст.130 КУпАП.

Диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за ч.2 ст.130 КУпАП наступає за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Складом правопорушення є наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

При цьому, суд (суддя) повинен обґрунтовувати свої висновки про винуватість лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих не спростованих презумпцій факту (рішення ЄСПЛ "Коробов проти України" №39598/0з від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування.

Однією з головних умов огляду водія транспортного засобу на стан сп`яніння є не лише наявність достатності підстав вважати, що водій перебуває у стані сп`яніння чи в нього маються ознаки такого стану, а й та обставина, що він саме у такому стані керував транспортним засобом.

Тому для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.130 КУпАП, за порушення вимог п. 2.5 ПДР України, матеріали справи мають містити належні та допустимі докази, для підтвердження обставин, а саме:

- керування особою транспортним засобом у конкретних час і місці;

-вимоги поліцейського до такої особи пройти, відповідно до встановленого порядку, огляд на стан наявності чи відсутності стану алкогольного сп`яніння;

-наявність категоричної відмови особи пройти відповідно до встановленого порядку огляду на стан такого сп`яніння.

З матеріалів справи вбачається, що відносно ОСОБА_1 був складений протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 041685 від 22.06.2023, з якого слідує, що ОСОБА_1 , 22.06.2023 о 14 год. 36 хв. в м.Хмельницькому, по вул. Вінницьке шосе,1, повторно, протягом року керував транспортним засобом «MAXXTER FALCON», без номерного знаку, з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у лікаря-нарколога, що підтверджується висновком №957 від 2.06.2023, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч.2 ст.130 КУпАП.

Захисником в апеляційній скарзі і в суді заперечується вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, при цьому, на противагу складеному протоколу працівниками поліції, захисник зазначив, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі, що підтверджується змістом його пояснень у протоколі. Такий огляд проведений йому з порушенням вимог ч.3 ст.266 КУпАП, а тому повинен бути визнаний недійсним.

Вказані доводи апелянта знайшли своє підтвердження в суді апеляційної інстанції, під час дослідження доказів, а саме, відеозапису зазначених подій, які інкримінують ОСОБА_1 , і з яких можна зробити висновок, що у матеріалах справи відсутні докази пропозиції лікаря ОСОБА_4 пройти ОСОБА_1 огляд на виявлення стану алкогольного сп`яніння в медичній установі, а також докази відмови ОСОБА_1 пройти такий огляд у медичному закладі. Фактично дані відеозапису з нагрудної камери працівника поліції містять відомості про те, що ОСОБА_1 ставить підпис в журналі та на певному документі, який не оголошується ні лікарем, на працівником поліції. Тобто, на відеозаписі зафіксовано завершальний етап процедури огляду, що не дає можливість апеляційному суду перевірити процедуру проходження огляду ОСОБА_1 , у повному обсязі, зокрема встановити такий важливий елемент диспозиції, інкримінованого йому правопорушення, а саме відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

При цьому посилання суду на те, що письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 і ОСОБА_3 доводиться факт відмови ОСОБА_1 від перевірки для визначення стану сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» та в медичному закладі, є безпідставними, оскільки допитаний в судовому засіданні апеляційної інстанції поліцейський ОСОБА_5 спростував присутність зазначених свідків у медичному закладі, що також підтверджується відеозаписом, який було переглянуто в суді апеляційної інстанції, і на якому зафіксовано лише те, що ОСОБА_1 був доставлений працівниками поліції у медичний заклад без свідків.

Так, відповідно до правил, визначених п. 5 Інструкції про застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, затвердженої Наказом МВС України 18.12.2018 року №1026, включення портативного відео реєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних із виникненням у поліцейського особистого приватного становища. У процесі включення портативного відео реєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати і часу.

Згідно з п. 12 Розділу II Наказу № 1452/735 від 09 листопада 2015 року «Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Відповідно до п.17 цієї інструкції, зміст висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння повідомляється оглянутій особі, в присутності поліцейського, який її доставив, про що робиться запис у вищезазначеному висновку.

За змістом ч.ч.4,5ст. 266 КУпАП, огляд осіб на стан, зокрема, алкогольного сп`яніння здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Огляд особи на стан, зокрема, алкогольного сп`яніння, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Згідно з п.2 розділу І Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 №1026(далі - Інструкція), застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою: 1)попередження, виявлення або фіксування правопорушення; 2) охорони громадської безпеки та власності; 3) забезпечення безпеки осіб; 4) забезпечення публічної безпеки і порядку.

Аналізуючи вимоги Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 №1026(далі - Інструкція), встановлено, що під час здійснення своїх повноважень поліцейськими повинен використовуватися портативний відеореєстратор, отриманий за підписом у відповідному підрозділі поліції, та закріплений на форменому одязі працівника поліції, та відеозапис саме з такого реєстратору є допустимим доказом наявності тих чи інших подій зафіксованих на ньому, оскільки саме з відеозапису, здійсненого на відеореєстраторі вбачається час та дата фіксації тих чи інших подій.

Однак, працівниками поліції відеозапис, під час проведення огляду ОСОБА_1 , у медичному закладі не вівся з дотриманням зазначених вимог закону.

З висновком лікаря ОСОБА_4 від 22.06.2023 про те, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі, ОСОБА_1 та його захисник не погоджуються і стверджують, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження такого огляду.

За вказаних обставин, матеріали провадження не містять достовірних відомостей, з яких можна було б беззаперечно, за принципом «поза розумним сумнівом» встановити факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі.

Таким чином, має місце недотримання поліцейським Інструкції №1026 щодо порядку роботи та застосування поліцейськими технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки відеозапису та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За таких обставин, протокол про адміністративне правопорушення складено працівником поліції з порушенням норм чинного законодавства, оскільки працівниками поліції не здійснювалася відеофіксація у встановленому законом порядку з використанням портативних відео реєстраторів, а приєднаний до матеріалів справи відеозапис не містить фіксації події, яка б підтверджувала весь хід такої події під час перебування у медичному закладі водія ОСОБА_1 та працівників поліції.

Суд вправі обґрунтовувати свої висновки про винуватість лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення ЄСПЛ, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series А заява № 25).

Цим обставинам суд першої інстанції належної оцінки не дав та дійшов необґрунтованого та передчасного висновку про доведеність вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

За таких обставин, враховуючи, що до складеного щодо ОСОБА_1 протоколу за ч.2 ст. 130 КУпАП не надано достатніх доказів вчинення адміністративного правопорушення, зазначені порушення слід визнати істотними, які унеможливлюють встановлення у його діях складу адміністративного правопорушення.

Щодо тверджень сторони захисту про те, що електроскутер, яким керував ОСОБА_1 , не є транспортним засобом, то вони не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і є безпідставними.

Так як справа про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 підлягає закриттю з підстав порушення процедури проходження вказаного огляду на стан алкогольного сп`яніння, а тому суд не вважає за необхідне давати детальну оцінку на доводи сторони захисту щодо відповідності електроскутера ознакам транспортного засобу.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності, зокрема, складу адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене, оскаржувана постанова місцевого суду від 07.08.2023 щодо ОСОБА_1 підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника Бездітного В.В. задовольнити.

Постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07.08.2023 щодо ОСОБА_1 скасувати та ухвалити нову.

Провадження в справі щодо ОСОБА_1 , на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, закрити у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Хмельницького

апеляційного суду Кулеша Л.М.