ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2024 року м. Запоріжжя

Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Калюжна В.В., розглянувши у судовому засіданні адміністративний матеріал, відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянки України, яка зареєстрована і мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії АА № 089281 від 15.12.2023 року, гр. ОСОБА_1 15.12.2023 року, о 15-00 годині, за адресою: АДРЕСА_1 , вчинила стосовно своєї невістки ОСОБА_2 , з якою має спільний побут, домашнє насильство психічного і фізичного характеру, а саме ображала та дала ляпасу долонею, внаслідок чого вбачається психологічний і фізичний вид впливу.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнала, суду пояснила, що у зазначений у протоколі день і час вона повернулася додому після роботи, де стався конфлікт з її сином та невісткою, з якими вона не веде спільного господарства та побуту, і вони мешкають окремо. Зазначила, що вона мешкає у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , у якій зареєстрована лише вона, та їй належить на праві власності 3/4 її частки, а її сину 1/4 частка. У зазначений день, прибувши додому, вона переодягнулася у домашній одяг, а син забіг до кімнати і почав її звинувачувати у тому, що вона ніби то вкрала його документи, та разом з невісткою почали її ображати.

Захисником ОСОБА_1 адвокатом Говоровим А.В. суду подано письмове клопотання про закриття провадження у справі за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та її захисника, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 9 КУпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 280 КУпАП визначено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясовується, зокрема, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Частиною 1 ст. 173-2 КУпАП передбачено відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Об`єктивна сторона інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, полягає в умисному вчиненні будь-яких дій зазначених у вказаній статті, та передбачає існування обов`язкової ознаки можливості настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

З наданих суду матеріалів встановлено, що на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, суду надано наступні досліджені судом докази: протокол про адміністративне правопорушення серії АА № 089281 від 15.12.2023 року; заяву ОСОБА_2 про вчинення адміністративного правопорушення від 15.12.2023 року; рапорт співробітника поліції; письмові пояснення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_3 , форму оцінки ризиків вчинення домашнього насильства; терміновий заборонний припис стосовно кривдника від 15.12.2023 року; довідку Адмінпрактики з архіву порушень, компакт диск з відеозаписом фіксації події.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України „Про запобігання та протидію домашньому насильству, домашнім насильством є діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктами 4 та 7 частини 2 статті 3 Закону України „Про запобігання та протидію домашньому насильству передбачено, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Нормами зазначеного закону визначено, що психологічним насильством є така форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Однак важливо розрізняти поняття «сварка», «конфлікт», «насильство».

Особливостями ознак домашнього насильства є: наявність патерну (повторювані в часі інциденти множинних видів насильства); системна основа; повна влада та контроль над постраждалою особою; насильницькі дії у відносинах між близькими людьми; якщо вже є одна з форм домашнього насильства, висока ймовірність того, що й інші форми насильства можуть розвиватися.

Конфлікт: особливий вид взаємодії, в основі якого лежать протилежні і несумісні цілі, інтереси, типи поведінки людей та соціальних груп, які супроводжуються негативними психологічними проявами; зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що призводить до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями.

Вбачається, що вчинення інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення фактично ґрунтується на показах ОСОБА_2 , які однак не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи. Так, Згідно її письмових пояснень, долучених до адміністративного матеріалу, ОСОБА_1 вчинила відносно неї насильство психічного і фізичного характеру під час пошуку зниклих у квартирі ОСОБА_1 документів.

Разом з тим, будь-яких доказів на підтвердження факту ведення між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 спільного побуту, матеріали справи не містять.

З дослідженого судом запису з нагрудної камери поліцейських, дослідженого судом, встановлено, що ОСОБА_2 прямо підтверджує, що вона не проживає з ОСОБА_1 у її квартирі, вони з чоловіком проживають у іншому місці з вересня, але деякі речі залишилися у квартирі ОСОБА_1 , і вони їх поступово забирають, а також зазначає, що між ними сталася «конфліктна ситуація», яка не мала прояву домашнього насильства. Свідок ОСОБА_3 підтверджує, що він з дружиною ОСОБА_2 не мешкають за адресою реєстрації ОСОБА_1 , а просто приїхали у її квартиру.

Крім того, з дослідженого доказу вбачається фіксація відсутності факту спільного побуту та факту спільного проживання між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ..

Невід`ємною складовою інкримінованого ОСОБА_1 , адміністративного правопорушення повинно бути таке насильство, яке проявляється в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, яке могло завдати чи завдало шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

На переконання суду, достатніх доказів на підтвердження обставин, викладених у протоколі матеріали справи не містять. Суду не надано будь-яких даних, з урахуванням яких можливо було б достовірно встановити факт спричинення ОСОБА_2 будь-якого насилля з боку ОСОБА_1 , не вбачається проведення медичного огляду особи з приводу виявлення фізичного впливу на неї, а також відповідного медичного висновку. Будь-яких фото матеріалів, які б підтверджували обставини події, в тому числі доказів завдання шкоди психологічного характеру, ступінь якої доводив би об`єктивну сторону правопорушення, суду не надано.

Крім того, вчинення будь-яких діянь фізичного, психологічного чи економічного характеру, повинно бути підтверджено поясненнями свідків, потерпілих або іншими доказами, що є необхідним елементом складу даного правопорушення.

Долучені до матеріалів справи пояснення свідка не містять даних, з яких би вбачалося, що останній був безпосередньо очевидцем події правопорушення, які за своїм змістом не є достатньо об`єктивними.

Крім того, зі змісту «Форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства» вбачається, що при її складенні співробітником поліції визначено рівень небезпеки скоєння домашнього насильства з боку ОСОБА_1 як низький, і на всі питання тесту постраждалою особою дані відповіді «НІ».

Жодним із здобутих доказів у справі не підтверджено вчинення ОСОБА_1 такої форми домашнього насильства як завдання шкоди психічному здоров`ю потерпілої особи, окрім цього не встановлено чи викликали дії ОСОБА_1 будь-які наслідки, передбачені п. 14 ч. 1ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

За встановлених обставин суд приходить до висновку, що викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення не знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи.

З досліджених судом матеріалів не встановлено обставин, які б доводили наявність в діях ОСОБА_1 об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, яка виражається в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, спрямованого на члена сім`ї, а виникнення між сторонами конфліктної ситуації не свідчить про вчинення адміністративного правопорушення, за відсутності обов`язкових ознак його складу.

На переконання суду, долучені до адміністративного матеріалу докази є сумнівним та не підтверджують наявності в діях особи складу адміністративного правопорушення, а наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року; стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").

Стаття 62 Конституції України зазначає, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таке положення закріплено і у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Європейський суд з прав людини у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, так як її вину не доведено належним чином, а обґрунтовано на припущеннях, що є неприйнятним та суперечить нормам, як національного, так і міжнародного законодавства.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З урахуванням викладеного, дана справа підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 9, 173-2, 247, 251, 280, 283, 284 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити, у зв`язку з відсутністю в її діях події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суд протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя В.В. Калюжна