№ провадження 3/208/238/24
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 січня 2024 р. м. Кам`янське

Суддя Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області Ізотов В.М., розглянувши протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, місце проживання: АДРЕСА_1 за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.197 КУпАП,

встановив:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення №000670 від 14.11.2023 р., гр. ОСОБА_1 порушив ч.1 ст.5 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування місця проживання в Україні», а саме: 14.11.2023р. встановлено факт проживання без реєстрації місця проживання, чим, на думку суб`єкта складання протоколу, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.197 КУпАП.

ОСОБА_1 та його законний представник ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснили, що в даний час ОСОБА_1 вже зареєструвався, на підтвердження чого надали документи про задеклароване/зареєстроване місце проживання.

Вислухавши особу, яка притягається до відповідальності, дослідивши письмові докази суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КУпАП проживання громадян, зобов`язаних мати паспорт громадянина України, без паспорта громадянина України або за недійсним паспортом громадянина України, а також проживання громадян без реєстрації місця проживання - тягнуть за собою попередження.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», громадянин України, який проживає на території України, а також іноземець чи особа без громадянства, який на законних підставах постійно або тимчасово проживає на території України, зобов`язані протягом 30 календарних днів після прибуття до нового місця проживання (перебування) задекларувати або зареєструвати його. Іноземець чи особа без громадянства, які отримали довідку про звернення за захистом в Україні, можуть зареєструвати місце свого перебування в Україні.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Положеннями ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, іншими документами.

Згідно із ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Таким чином, враховуючи, що по справі зібрано достатньо доказів, які не викликають сумнівів у своїй достовірності і допустимості, та які підтверджують вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 197 КУпАП, є всі підстави для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Згідно із ст.22КУпАП, при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

В даній нормі реалізується принцип індивідуалізації адміністративної відповідальності, який означає відповідність заходу впливу, який обирається для правопорушника, меті адміністративної відповідальності. Він передбачає як індивідуальний підхід до застосування примусових заходів залежно від особистих якостей правопорушника та характеру і обставин вчинення проступку, так і можливість пом`якшення і навіть відмови держави від застосування заходів відповідальності, якщо її мета може бути досягнута іншим шляхом.

При визначенні міри покарання суд враховує, що підстави, на основі яких було складено протокол про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, не були направлені на заподіяння шкоди суспільним інтересам чи окремим громадянам, адміністративне правопорушення вчинено вперше, відсутні негативні наслідки після вказаної події та вважає за можливе звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності на підставі ст.22 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оголосивши йому усне зауваження, чого буде достатньо для забезпечення виховного впливу та запобігання вчиненню нових правопорушень.

Керуючись ст.ст. 22, 197, 252, 283-285, 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Визнати винуватим ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у здійсненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 197 КУпАП.

Звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП та, обмежившись усним зауваженням, провадження по справі закрити.

Постанову може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом 10-ти днів з

Суддя В.М. Ізотов