Справа № 138/2238/24
Провадження № 33/801/760/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ясінський Ю. А.
Доповідач: Сало Т. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд, суддя Сало Т.Б., за участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника адвоката Булгакової Д.А., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 30 липня 2024 року в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП,

встановив:

Постановою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 30 липня 2024 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 650 (шістсот п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 11 050 (одинадцять тисяч п`ятдесят) гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Не погодившись із вказаною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення в його діях, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

У скарзі зазначає, що він 14 липня 2024 року о 08 год. 41 хв. разом з ОСОБА_2 у квитковій касі вокзалу «Жмеринка» у м. Жмеринка він оплатив проїзд на приміському поїзді (електричці) №6331 «Жмеринка Могилів-Подільський» від «Жмеринка» (з часом відправлення о 09 год. 05 хв.) до «Ізраїлівка» (з часом прибуття о 11 год. 37 хв.), яка була їх кінцевою станцією. На кордоні з Республікою Молдова наявні 36 пунктів пропуску та пунктів контролю, жоден з яких не відповідає напрямку руху електрички, так як електричка у напрямку кордону та через кордон взагалі не проходить. Перебуваючи з ОСОБА_2 на станції «Немерче», до електрички зайшли двоє незнайомих людей у формі та з метою перевірки військово-облікових документів їх попросили проїхати з ними до найближчого пункту. Таким чином вони доїхали до станції «Ізраїлівка», а у подальшому їх відвели до пункту пропуску «Могилів-Подільський». Він пояснював, що взагалі не прямував та не мав наміру прямувати за кордон України, адже він є військовозобов`язаним та перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_1 . У зв`язку з наявністю травми він планує лягти до стаціонару для проведення операції. Тому у нього взагалі не було мотивів і намірів здійснити спробу та він взагалі не міг здійснювати спробу перетинання державного кордону.

Також ОСОБА_1 просить поновити йому строк на апеляційне оскарження, мотивуючи тим, що його місце проживання перешкодило йому ознайомитися з матеріалами справи, що є поважною причиною пропуску строку. 15 серпня 2024 року він уклав договір про надання правничої допомоги з адвокатом Булгаковою Д.А., яка 16 серпня 2024 року через систему Електронний суд подала заяву про залучення її до справи в якості адвоката Попова М.Д. та надання можливості ознайомитися з матеріалами справи в електронному вигляді. В цей же день, 16 серпня 2024 року, адвокатом подано апеляційну скаргу.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні цього строку відмовлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 289 КУпАП, в разі пропуску строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено.

При вирішенні питання про наявність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови, апеляційний суд виходить з того, що постанову Могилів-Подільським міськрайонним судом Вінницької області винесено 30 липня 2024 року та згідно супровідного листа від 05 серпня 2024 року направлено на адресу ОСОБА_1 (а.с.17-19).

16 серпня 2024 року від захисника ОСОБА_1 адвоката Булгакової Д.А. надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи через підсистему «Електронний суд», а також цього ж дня була подана апеляційна скарга (а.с.20,27).

Доказів того, що ОСОБА_1 раніше отримав копію оскаржуваної постанови матеріали справи не місять.

Оскільки ОСОБА_1 не був присутнім під час прийняття оскаржуваної постанови, беручи до уваги, що матеріали справи не містять доказів того, що він до 16 серпня 2024 року (дати подання апеляційної скарги) отримував копію оскаржуваної постанови, з метою забезпечення конституційного права особи на оскарження судового рішення, про яке стверджується в рішеннях Європейського суду з прав людини, апеляційний суд прийшов до висновку, що строк на апеляційне оскарження постанови Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 30 липня 2024 року пропущений з поважних причин та підлягає поновленню.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши ОСОБА_1 та адвоката Булгакову Д.А., апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволення з огляду на наступне.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ПдРУ №253600, складеного 14 липня 2024 року начальником зв`язку відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » лейтенантом ОСОБА_3 , 14 липня 2024 року о 13 год. 35 хв. на залізничній станції «Немерче» на напрямку Серебрія (Україна) Волчинець (Республіка Молдова)», орієнтир п/з № 0123, ОСОБА_1 здійснив спробу незаконного перетину державного кордону України поза встановленими пунктами пропуску через річку Дністер у складі групи осіб з громадянами ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , чим порушив вимоги статті 9 Закону України «Про державний кордон України», тобто вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 204-1 КУпАП (а.с.3).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 9 Закону України «Про державний кордон України», перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку.

Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, автомобільних і пішохідних шляхах, в аеропортах (аеродромах), морських і річкових портах, включаючи частину їх акваторії (захищена повністю або частково огороджувальними гідротехнічними спорудами чи об`єктами природного походження), з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, на якій здійснюються прикордонний, митний контроль, інші види контролю і пропуск через державний кордон України осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна. Положення про пункти пропуску через державний кордон України затверджується Кабінетом Міністрів України.

Частиною другою статті 204-1 КУпАП передбачена відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, вчинені групою осіб.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, суд першої інстанції виходив з того, що його вина доведена матеріалами справи: протоколом про адміністративне правопорушення серії ПдРУ № 253600 від 14 липня 2024 року; рапортами працівників прикордонної служби; письмовим поясненням ОСОБА_1 ; копією паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_1 ; копією протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП відносно ОСОБА_2 серії ПдРУ № 253602 від 14 липня 2024 року; копією протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП відносно ОСОБА_4 серії ПдРУ № 253603 від 14 липня 2024 року; копією письмового пояснення ОСОБА_2 ; копією письмового пояснення ОСОБА_4 ; актом ознайомлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності з її правами, передбаченими ст. 268 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, є необґрунтованим та таким, що зроблений без повного з`ясування обставин даної справи.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення,

Склад правопорушення - це сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення (об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона).

Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу в цілому.

Об`єктивна сторона правопорушення - це сукупність ознак, що характеризують зовнішню сторону складу правопорушення, тобто об`єктивні ознаки зовнішнього прояву правопорушення й об`єктивних умов його здійснення. Обов`язковими ознаками об`єктивної сторони правопорушення є наявність діяння (суспільно небезпечного або шкідливого), причинний зв`язок, наслідки (суспільно небезпечні або шкідливі) діяння, а також місце, час та спосіб його вчинення.

Ознаками об`єктивної сторони правопорушення, за яке передбачена відповідальність ст. 204-1 КУпАП, є:

- перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України;

- перетинання або спроба перетинання державного кордону України в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів;

- перетинання або спроба перетинання державного кордону України з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Як вбачається зі складеного відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення серії ПдРУ №253600 від 14 липня 2024 року, суть вчиненого ним правопорушення полягає у здійсненні спроби незаконного перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через річку Дністер.

За змістом статей 254 та 256 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. У протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Розділом ІІІ Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення, затвердженою наказом МВС України 18 вересня 2013 року №898 визначено, що щодо кожного факту вчинення адміністративного правопорушення, протидію якому віднесено до компетенції Держприкордонслужби, невідкладно, але не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення в пункті пропуску (пункті контролю) через державний кордон України, або контрольному пункті в`їзду-виїзду, або контрольованому прикордонному районі, а під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану на блокпостах та поза їх межами особи, яка вчинила правопорушення, складається протокол про адміністративне правопорушення, за винятком випадків, передбачених статтею 258 КУпАП.

У протоколі зазначаються: дата і місце його складання; посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (за відсутності в особи документа, що посвідчує її особу, відомості зазначаються зі слів такої особи або з інших наявних в уповноваженої особи, яка складає протокол, офіційних джерел); місце, час учинення і суть адміністративного правопорушення; посилання на пункт (статтю) нормативно-правового акта, який передбачає відповідальність за правопорушення; прізвища, ініціали та місце проживання свідків і потерпілих (якщо вони є); пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

До протоколу за наявності долучаються матеріали, що підтверджують факт учинення адміністративного правопорушення.

Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

При розгляді даної справи суд повинен встановити, чи вчиняв ОСОБА_1 спробу, тобто активні дії, для перетину державного кордону України у незаконний спосіб, та в чому вони полягають.

Апеляційний суд вважає, що об`єктивних доказів того, що ОСОБА_1 намагався незаконно поза пунктами пропуску перетнути державний кордон України матеріали справи не містять.

Зі змісту протоколу не є зрозумілим, яким чином ОСОБА_1 намагався вчинити вказані дії, тобто не розкрито спосіб вчинення правопорушення, що в даній категорії справ є необхідним для встановлення об`єктивної сторони правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі, без підтвердження іншими належними та допустимими доказами, не є беззаперечним доказом вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Фото чи відео фіксації факту вчинення правопорушення чи інших беззаперечних доказів, які б вказували на вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, до протоколу не додано.

Визнання ОСОБА_1 вини у вчиненні адміністративного правопорушення у наданих ним письмових поясненнях не є беззаперечним доказом і не звільняє суд від всебічної, повної та неупередженої перевірки та оцінки показань окремо та всієї доказової бази у сукупності.

Водночас, регламентований ст. 62 Конституції України принцип презумпції невинуватості звільняє особу від обов`язку доводити свою невинуватість, усі сумніви щодо доведеності вини повинні тлумачитись на користь обвинуваченого. Якщо обвинувачений посилається на обставини, що свідчать про його невинуватість, то встановити або спростувати такі обставини повинна сторона обвинувачення (позиція Верховного Суду у справі №487/4245/18).

Викладеним обставинам суд першої інстанції не дав належної оцінки і це істотно вплинуло на правильність прийнятого судом рішення щодо винуватості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Наведене вище є підставою для скасування постанови суду першої інстанції із закриттям провадженням у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи, що у протоколі про адміністративне правопорушення не розкрито об`єктивну сторону правопорушення, зважаючи на відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_1 даного правопорушення, надавати оцінку решта доводам апеляційної скарги не має правового значення.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріпленні положення, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Згідно вимог ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справі «Barbera, MesseguandJabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Таким чином, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції не було з`ясовано усіх обставин справи, які мають значення для правильного її вирішення, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Оскільки обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви тлумачаться на користь обвинуваченої особи, а в матеріалах справи відсутні достатні та допустимі докази, які б переконливо свідчили, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 247, 294 КУпАП,

постановив:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити та поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 30 липня 2024 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 30 липня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Б. Сало