Справа № 348/1844/23
Провадження № 33/4808/26/24
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Матолич В. В.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2024 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю захисника адвоката Капака В.М.

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника адвоката Капака В.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 13 жовтня 2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 пенсіонера, громадянина України,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, а також стягнуто судовий збір в розмірі 536 грн. 80 коп.,-

встановив :

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 відмовився від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Судом першої інстанції встановлено, що 02.08.2023 о 01.56 ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки Skoda Fabia, реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вул. Кобринської в м. Надвірна Івано-Франківської області, з ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу "Drager Аlcotest 6810" та від огляду у медичному закладі відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України. Такими діями, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, захисник адвокат Капак В.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що висновки суду першої інстанції, в силу неповноти проведеного судового розгляду, містять істотні суперечності, щодо наявності в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення,передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Покликається на те, що не дотримано визначеної законом процедури щодо огляду особи на стан алкогольного сп`яніння має наслідком її недійсність, що встановлена ч.5 ст.266 КУпАП. Однак як встановлено при переглядів дисків із відеозаписами, працівниками патрульної поліції при складанні протоколу були порушені вимоги закону, оскільки ОСОБА_1 надавав свою згоду на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Вказує, що при складанні про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 вимог КУпАП дотримано не було. Зазначає, що протокол при ОСОБА_1 не складався, його права та обов`язки йому не роз`яснювалися, його не було повідомлено про початок складання адмінпротоколу, а просто запропоновано його підписати. Крім того, ОСОБА_1 не була вручена копія протоколу про адмінправопорушення, копія направлення на огляд водія та акт огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Звертає увагу, що направлення на огляд виписано 02 год. 05 хв., при цьому із відеозапису вбачається, що 02 год.13 хв. складався акт огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу «Драгер».

На його думку вказані порушення, слід відносити до істотного порушення права на захист ОСОБА_1 , оскільки йому не вручено акт адміністративного звинувачення, що є процесуальною перешкодою для притягнення його до відповідальності та не роз`яснено його права та не повідомлено про початок складання протоколу. У зв`язку з чим при складанні протоколу про адміністративне правопорушення було порушено право на захист ОСОБА_1 .

Просить скасувати постанову судді, а провадження по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

В судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не з`явився, хоча в установленому законом порядку повідомлявся про розгляд апеляційної скарги, не подав клопотання про відкладення розгляду справи та не підтвердив поважність причин щодо неможливості явки в судове засідання апеляційної інстанції.

Зі змісту доводів захисника адвоката Капака В.М. вбачається, що ОСОБА_1 знає про розгляд апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції, однак повністю довіряє йому представництво своїх інтересів в суді та не заперечує проти розгляду апеляційної скарги за його відсутності.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність підсудного під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії ) При цьому, обвинувачений може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).

Апеляційний суд приймає до уваги, що в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у зв`язку з чим участь цієї особи в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Апеляційний суд, приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 знає про наявність відповідного провадження в суді апеляційної інстанції, повідомлявся про розгляд апеляційної скарги в установленому законом порядку, не подав клопотання про відкладення розгляду справи та не повідомив про бажання приймати участь у судовому засіданні, враховуючи що участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не є обов`язковою під час розгляду справи в апеляційній інстанції, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_1 .

В судовому засіданні апеляційної інстанції захисник адвокат Капак В.М. підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просив скасувати постанову судді, а провадження по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку та інші.

Апеляційний суд також неодноразово звертав увагу на недосконалість КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року та вказував на необхідність здійснення правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.

Апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. («Пономарьов проти України»)

Апеляційний суд вважає, що допущені судом першої інстанції порушення процесуального закону не можуть бути безумовною підставою для скасування судового рішення та ухвалення іншого судового рішення аналогічного за своїм змістом.

Апеляційний суд вважає, що підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції можуть бути тільки істотні порушення вимог процесуального законодавства, які перешкодили суду правильно встановити фактичні обставини та надати вірну оцінку сукупності досліджених доказів та прийти до обґрунтованого висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення.

Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства.

Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття провадження суд не закрив провадження по справі, або коли рішення було ухвалено незаконним складом суду.

Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення.

Так, враховуючи, що в своїх доводах сторона захисту не погоджується з рішенням суду першої інстанції та стверджує про невинуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, суд апеляційної інстанції у повному обсязі перевірив вищевказані доводи та прийшов до висновку, що вони повністю спростовуються сукупністю досліджених судом доказів.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що при оформленні поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху патрульна поліція керується Конституцією України, КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом МВС, МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, іншими нормативно правовими актами.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 266 КУпАП у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій.

У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

При цьому, згідно диспозиції даної частини статті, для настання адміністративної відповідальності, особа, яка керує транспортним засобом може відмовитись від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції тільки за наявністю обставин, які передбачені ст.17 КУпАП.

Апеляційний суд звертає увагу, що факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`янінням щодо її бажання проходити огляд на стан алкогольного сп`янінням у встановленому законом порядку.

Водій транспортного засобу може відмовитись від проходження огляду на стан сп`яніння як до проведення відповідного огляду, так і під час проведення такого огляду.

Апеляційним судом не встановлені обставини, які свідчать про те, що працівниками поліції були порушені вимоги ст.266 КУпАП щодо порядку проходження огляду на стан сп`яніння.

Зокрема, апеляційний суд звертає увагу на те, що огляд на стан сп`яніння взагалі не проводився, оскільки водій відмовився від проходження такого огляду.

Суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що матеріали справи містять достатньо доказів, які підтверджують, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом та відмовився від проходження огляду на визначення стану сп`яніння за допомогою приладу Драгер та у медичному закладі, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак алкогольного сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Статтею 254 КУпАП передбачено, що у випадку виявлення адміністративного правопорушення, складається протокол про адміністративне правопорушення, який є основним процесуальним документом і єдиною підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Апеляційний суд вважає, що обвинувачення висунуте ОСОБА_1 є конкретним, оскільки зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП звинувачується у відмові від проходження в установленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння та порушенні вимог ст.2.5 Правил дорожнього руху України.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 336650 від 02.08.2023 року (а.с. 1), ОСОБА_1 02 серпня 2023 року о 01 год. 56 хв. м.Надвірна вул.Кобринської водій керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів,поведінка,яка не відповідає обстановці. Від проходження огляду на місці зупинки та в медзакладі водій відмовився.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою поліцейським СРПП Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області капрал поліції Іваночко Сергій Михайлович, з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП та підписаний уповноваженою особою.

Водій ОСОБА_1 від підпису в даному протоколі відмовився.

До матеріалів справи долучено акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 5), з якого вбачається, що даний огляд необхідно було провести у зв`язку з виявленими ознаками алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 різкий запах алкоголю з порожнини рота, поведінка,яка не відповідає обстаноці, порушена координація рухів.

Також долучено направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с.5), згідно якого водій ОСОБА_1 02.08.2023 року о 02 год. 05 хв. направлявся до КНП «Надвірнянська ЦРЛ»(а.с.5).

Відповідно до вказаного направлення у результаті огляду, проведеного поліцейським, у ОСОБА_1 , були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з ротової порожнини, порушення координації рухів,поведінка,яка не відповідає обстановці.

Вищевказане направлення повністю узгоджується із даними протоколу щодо наявності певних ознак сп`яніння у водія транспортного засобу.

Також до матеріалів справи додано пояснення ОСОБА_1 , в яких він вказує, що проживає в АДРЕСА_1 протягом тривалого часу. Зазначає,що 02.08.2023 року він випив та вирішив послухати музику в своєму автомобілі марки Шкода Фабія д.н.з. НОМЕР_2 та випивав настойку власного виробництва. Після чого він вирішив перепаркувати свій автомобіль але його зупинили працівники поліції та запропонували йому пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці за допомогою приладу Драгер Алкотест, проте він відмовився. Після чого йому було запропоновано проїхати до лікувального закладу та він також відмовився. Вживав алкоголь, тому що йому було погано на душі, оскільки в нього так склалися життєві обставини.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до принципу безпосередності дослідження доказів суд вправі посилатись тільки показання, які він отримав у встановленому законом порядку під час судового засідання.

Разом з тим, зі змісту пояснень ОСОБА_1 в суді першої інстанції вбачається, що він надав аналогічні пояснення та стверджував, що дійсно перебував у стані алкогольного сп`яніння, однак транспортним засобом не керував. Того дня він вирішив послухати музику в своєму автомобілі, після чого просто перепаркував свій автомобіль. Рух здійснював по газону, а не по дорозі. Крім цього, у напрямку його руху стояв бетонний блок, а отже виїхати на смугу для руху він не міг.

Згідно рапорту поліцейського СРПП Надвірнянського РВП каправл поліції Іваночко Сергій, в якому доповідає, що з 01.08.2023 року на 02.08.2023 року спільно із сержантом поліції ОСОБА_2 ними було зупинено транспортний засіб марки «Shkoda Fabia» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , який в темну пору доби здійснював рух на транспортному засобі без увімкненого ближнього світла фар. Також в ході спілкування було встановлено,що дана особа керувала транспортним засобом не маючи при собі посвідчення водія та з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота,порушення координації рухів,поведінка яка не відповідає обстановці.Після чого ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на місці події за допомогою газоаналізатора «Drager 6810»на що останній відмовився, також проїхали до лікувального закладу для проходження огляду. Відносно водія ОСОБА_1 було складено адміністративні матеріали за ч.1 ст.126 КУпАП ч.2 ст.122 КУпАП та ч.1 ст.130 КУпАП.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що рапорт працівника поліції за своїм правовим змістом є службовим документом, яким поліцейський інформує начальника Надвірнянського РВП майора поліції Веретенського Євгена про правомірність своїх дій під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що наявність або відсутність акту огляду та направлення до медичного закладу в матеріалах справи не впливають на правову оцінку дій водія транспортного засобу, який відмовився від проходження відповідного огляду на вимогу поліцейського. При цьому, незначні розбіжності у часі складання вищевказаних документів не заперечують самого факту вчинення правопорушення, яке вважається закінченим з моменту коли водій транспортного засобу відмовився виконувати вимоги.2.5 ПДР України, яким передбачено обов`язок водія транспортного засобу пройти встановлений законом огляд на стан сп`яніння.

Апеляційний суд неодноразово зазначав, що у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі, складання відповідного направлення на огляд водія у медичному закладі не є обов`язковим, оскільки за своїм правовим значенням вищевказаний документ є правовою підставою для проведення огляду лікарем медичного закладу.

Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції та відео реєстратора службового автомобіля працівників поліції.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи про недопустимість використання відеозапису в якості належного та допустимого доказу, оскільки вищевказані відеозаписи здійснені у встановленому законом порядку та долучені до матеріалів протоколу про адміністративне правопорушення особою, яка складала вищевказаний протокол.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказані відеозаписи було зроблено з відео реєстратора службового автомобіля працівників поліції, нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

Зокрема, вищевказаними відеозаписами (а.с.10) якими зафіксовано факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та його зупинка працівниками поліції. Під час спілкування з ОСОБА_1 у працівників поліції виникла підозра, що водій перебуває у стані алкогольного сп`яніння та повідомили йому, що в нього є ознаки алкогольного сп`яніння. На питання працівників поліції, куди він їхав в такому стані ОСОБА_1 зазначив, що нікуди не їхав. Проте працівники поліції зазначили, що за допомогою відео реєстратора чітко зафіксували факт керування ОСОБА_1 автомобілем. ОСОБА_1 зазначив, що приїхав додому спати. Після чого йому було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу Драгер або проїхати в медзаклад. Проте ОСОБА_1 не був послідовним у своїх відповідях і постійно то погоджувався пройти відповідний огляд, то вказував, що він відмовлявся від проходження огляду. При цьому, ОСОБА_1 стверджував, що не керував транспортним засобом , а просто сидів в машині та слухав музику, а тому вважав вимоги поліцейських щодо огляду на стан сп`яніння безпідставними. Після чергової відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, працівники поліції розпочали складати матеріали протоколу про адміністративне правопорушення та записали пояснення ОСОБА_1 щодо обставин події. Працівники поліції роз`яснили ОСОБА_1 суть висунутого обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, та запропонували підписати протокол та письмові пояснення. Останній від підпису відмовився.

Так, зафіксовані відеозаписом обставини, які були здійснені поліцейським за допомогою нагрудного відео реєстратора, безумовно стосуються вчиненого правопорушення, що надає можливість повно та об`єктивно дослідити їх, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Досліджені судом відеозаписи мають достатньо високу інформативність, позбавлені упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі.

Апеляційний суд вважає, відповідно до матеріалів справи та відеозаписів з відеореєстраторів працівників поліції вбачається, що правовою підставою для пропозиції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння було саме виявлення працівником поліції явних ознак алкогольного сп`яніння у водія ОСОБА_1 , про що останньому було повідомлено.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказаними відеозаписами зафіксовані реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, дозволяють встановити психологічне ставлення правопорушника до вчиненого правопорушення та інші обставини, які прямо вказують на нього, як на правопорушника.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи стосовно того, що ОСОБА_1 не може бути суб`єктом правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки відсутні докази, які підтверджують, що саме він керував транспортним засобом.

Так як на вказаному відеозаписі чітко видно, що ОСОБА_1 керує транспортним засобом «Skoda Fabia» .

Посилання сторони захисту про те, що не дотримано визначеної законом процедури щодо огляду особи на стан алкогольного сп`яніння є безпідставним, оскільки вся процедура оформлення матеріалів щодо ОСОБА_1 зафіксована відеозаписом.

Апеляційний суд вважає, що доводи сторони захисту на те, що ОСОБА_1 надав свою згоду на проходження огляду не відповідають дійсності та повністю спростовуються даними відеозапису, яким зафіксовано, що поведінка ОСОБА_1 на місці події свідчила, що він явно не бажає проходити огляд на стан сп`яніння та відмовляється від проходження такого огляду.

Апеляційний суд неодноразово у своїх рішеннях звертав увагу на те, що відповідно до ПДР України водій транспортного засобу повинен не просто погодитись на проведення огляду на стан сп`яніння, а своєю поведінкою забезпечити реальну можливість проведення такого огляду і не створювати перешкоди для проведення такого огляду, висуваючи безпідставні умови, які значно ускладнюють або взагалі унеможливлюють проведення такого огляду.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів.

Апеляційний суд вважає, що таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Апеляційний суд неодноразово вказував на те, що керування транспортним засобом водієм, який підозрюється в тому, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Таким чином, сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_1 , будучи водієм транспортного засобу, відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення обране судом в мінімальних межах ч.1 ст.130 КУпАП відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

Разом з тим, вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та створює підвищену небезпеку для самого водія та інших учасників дорожнього руху і може призвести до тяжких непоправних наслідків.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що притягнення до адміністративної відповідальності водіїв, які керують транспортним засобом у стані сп`яніння пов`язано із необхідністю створення безпечних умов для учасників дорожнього руху, збереження життя і здоров`я громадян.

Підвищення ефективності впливу на дисципліну учасників дорожнього руху забезпечується чітким визначенням правових санкцій за вчинення такого правопорушення.

Зокрема, встановлена законодавцем санкція за ч.1 ст. 130 КУпАП, якою передбачена відповідальність за керування транспортним засобом у стані сп`яніння, не передбачає призначення іншого стягнення ніж те, яке застосовано судом першої інстанції до правопорушника.

При вирішанні цього питання законодавець виходив з того, що міжнародний досвід забезпечення безпеки на дорогах свідчить, що одним з найпростіших і водночас найдієвіших способів примусити водіїв дотримуватися вимог Правил дорожнього руху є запровадження системи ефективного покарання.

При цьому, апеляційний суд виходить з того, що при визначенні стягнення необхідно враховувати його виховну дію, оскільки покарання, повинно бути направлено не тільки на забезпечення виправлення правопорушника та попередження вчинення ним нових правопорушень, а також повинно бути спрямовано на попередження вчинення правопорушень іншими особами.

Застосовуючи справедливе стягнення за вчинене правопорушення, суд таким чином констатує, що відповідні діяння є суспільно небезпечними та за їх вчинення настають певні негативні наслідки.

Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

Суд першої інстанції, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, призначив ОСОБА_1 справедливе стягнення, яке відповідає вимогам закону.

Керуючись ст. 294 КУпАП ,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника адвоката Капака В.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 13 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_1 за ст.130 ч.1 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв