КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/824/2749/2024 Головуючий суддя у суді першоїінстанції: Ткаченко Д.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2024 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Сітайло О.М., розглянувши апеляційну скаргу захисника Шульженка Дениса Юрійовича в інтересах ОСОБА_1 особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 квітня 2024 року,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 квітня 2024 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ч. 3 ст. 126 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 20.01.2024 року, о 18 год. 50 хв. на а/д H-08 1 км керував транспортним засобом «Audi A4», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння (звужені зіниці, які не реагують на світло); від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння відмовився у встановленому законом порядку, чим порушив п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, ОСОБА_2 керував транспортним засобом, будучи особою, щодо якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, відповідно до постанови ВП № 65839233 від 18.05.2023 року Бориспільського відділу державної виконавчої служби.

Не погоджуючись із постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 квітня 2024 року, захисник Шульдженко Д.Ю. подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 квітня 2024 року скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_2 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ч. 3 ст. 126 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що відеозапис, долучений до матеріалів справи, не відповідає вимогам Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки від 18.12.2018 № 1026, оскільки, відеозапис не відображає перебіг подій у повному обсязі: зокрема на відеозаписі відсутній факт керування ОСОБА_2 транспортним засобом, а також не зафіксовано відмови від проходження ОСОБА_2 огляду на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я.

Крім того, апелянт заперечує щодо доведеності винуватості у вчиненні ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП, оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_2 керував транспортним засобом, будучи обізнаним, що відносно нього державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами: наполягає, що адміністративні матеріали не містять докази на підтвердження обізнаності ОСОБА_2 про наявність встановлених обмежень у праві керування транспортними засобами.

Водночас, апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду як такий, що пропущений з поважних причин, оскільки копію постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 квітня 2024 року ОСОБА_2 направлено не було, а зі змістом судового рішення ознайомився лише 15.04.2024 року, отримавши її наручно.

Розглянувши клопотання захисника, з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, суд вважає за необхідне поновити апелянту строк на апеляційне оскарження як такий, що пропущений з поважних причин, оскільки в адміністративних матеріалах відсутні докази, на спростовання його доводів у цій частині. Також захисником подана заява, узгоджена із ОСОБА_2 , про розгляд справи у відсутність особи яка притягається до адміністративної відповідальності.

Заслухавши пояснення захисника Шульженка Д.Ю., який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 266 КУпАП передбачено, що огляд особи, яка керувала транспортним засобом на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти у встановленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

В рішення по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підлягає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Як убачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД за № 103300 від 20.01.2024 року, ОСОБА_2 20.01.2024 року о 18 год. 50 хв. на а/д H-08 1 км, керував транспортним засобом «Audi A4», д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння (звужені зіниці, які не реагують на світло); від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння відмовився у встановленому законом порядку, чим порушив п. 2.5 ПДР. Відповідальність за вказане адміністративне правопорушення передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 020876 від 20.01.2024 року, ОСОБА_2 20.01.2024 року о 18 год. 50 хв. на а/д H-08 1 км, керував транспортним засобом «Audi A4», д.н.з. НОМЕР_1 будучи особою щодо якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, відповідно до постанови ВП № 65839233 від 18.05.2023 року Бориспільського відділу державної виконавчої служби.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції захисник Шульженко Д.Ю. підтримав свою апеляційну скаргу та наполягав на тому, що відеозапис не висвітлює всієї події, а тому не відповідає положенням Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, і, як наслідок, є недопустимим доказом.

Наведені пояснення захисника ОСОБА_3 щодо перебігу подій наявними у адміністративних матеріалах доказами, у тому числі і відеозаписом з місця події, не спростовуються, позаяк на відеозаписі зафіксовано лише те, що ОСОБА_2 перебував в салоні транспортного засобу, а факту керування, зупинення транспортного засобу поліцейськими на відеозаписі, як і відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, не зафіксовано.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши відеозапис у розумінні ст. 251 КУпАП, з огляду на значимість відеозапису як доказу, який покликаний повно та максимально точно зафіксувати фактичні обставини, дійшов висновку, що на відеозаписі, наявному в адміністративних матеріалах, не зафіксовано тих необхідних фактичних обставин, що містили би достатній обсяг інформації, яка слугувала би беззаперечними доказами вчинення ОСОБА_2 порушення ПДР, зокрема п. 2.5 ПДР відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у передбачений законом порядку.

При цьому, у адміністративних матеріалах відсутні будь-які інші належні та допустимі докази на підтвердження порушення ОСОБА_2 п. 2.5 ПДР.

У даному випадку очевидні такі порушення Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (зокрема, щодо необхідності включення портативного відеореєстратора з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції та здійснення безперервної відео зйомки, що також ведеться безперервно до її завершення), що є підставами для визнання відеозапису з місця події та похідних від нього доказів недопустимими (рішення ЄСПЛ у справі «Яременко проти України» зазначено, що допустимість та достовірність похідних доказів прямо залежить від допустимості та достовірності первинних процесуальних джерел доказування по принципу «плоди отруйного дерева»).

Суд першої інстанції, посилаючись на докази на обґрунтування свого рішення, лише формально їх перерахував, а саме: дані направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 20.01.2024 року, постановою про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 18.05.2023 року, постановою про накладення адміністративного стягнення серії БАД № 995811 від 20.01.2024 року, протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 103300 від 20.01.2024 року, довідкою про отримання ОСОБА_2 посвідчення водія на право керування транспортними засобами від 22.01.2024 року, довідкою про відсутність повторності вчинення адміністративного правопорушення від 22.01.2024 року, однак не дав їм належної оцінки у розумінні ст. 252 КУпАП.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що будь-яких доказів про обізнаність ОСОБА_2 про прийняття та направлення ОСОБА_2 державним виконавцем копії постанови про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами, тобто про обізнаність ОСОБА_2 у будь-який спосіб про існування такого рішення судового виконавця, в матеріалах справи відсутні.

Наведене дає підстави стверджувати про відсутність в ОСОБА_2 умислу, тобто суб`єктивної сторони, і, як наслідок, складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.126 КУпАП.

Отже, матеріали справи про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 126 КУпАП обов`язково мають містити докази на підтвердження обізнаності особи про існування рішення, яким застосовано щодо неї відповідне обмеження, а тому з огляду на те, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження тієї обставини, що ОСОБА_2 був обізнаний про наявність встановлених щодо нього обмежень у праві керування транспортними засобами, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП.

Статтею 62 Конституції України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

ЄСПЛ підкреслює, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

Згідно з ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

З урахуванням наведеного, вважаю, що доводи апелянта про відсутність в діях ОСОБА_2 складу правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ч. 3 ст. 126 КУпАП, є обґрунтованими, постанова судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 квітня 2024 року, в цій частині як незаконна підлягає скасуванню, а провадження на підставі ст. 247 КУпАП - закриттю.

Керуючись ст. 294 КпАП України, суддя

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання захисника Шульженка Дениса Юрійовича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити. Строк на апеляційне оскарження постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 квітня 2024 року поновити

Апеляційну скаргу захисника Шульженка Д.Ю. в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 квітня 2024 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ч. 3 ст. 126КУпАП, - скасувати; провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративних правопорушень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Сітайло О.М.