Справа № 643/4749/24
Провадження № 3/643/2227/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.06.2024 Московський районний суд м. Харкова у складі: судді Скотаря А.Ю., за участі секретаря судових засідань Ширіної Я.В., захисника Устименка І.А., особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_2 , потерпілої ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові адміністративний матеріал, який надійшов від Управління патрульної поліції в Харківській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , військовослужбовець військової частини НОМЕР_2 , який зареєстрований та мешкає за адресою АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

УСТАНОВИВ:

30.05.2024 до Московського районного суду м. Харкова надійшов адміністративний матеріал відповідно до якого ОСОБА_1 , 01.05.2024, о 12:00, знаходячись за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно своєї доньки ОСОБА_3 , 2015 р.н., а саме зачинив в квартирі та не випускав, в наслідок чого могла бути завдана шкода психологічному та фізичному здоров`ю дитини.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані органом поліції як адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, тобто вчинення домашнього насильства.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненому адміністративному правопорушенні не визнав та пояснив, що від шлюбу з ОСОБА_2 має доньку ОСОБА_4 , 2015 р.н. 30.04.2024 він взяв доньку до себе та домовився з дружиною, що привезе доньку о 15:30 наступного дня. Зранку 01.05.2024 вони мали піти на пікнік, про що заздалегідь була сповіщена ОСОБА_2 , проте після дзвінка колишньої дружини донці остання почала нервуватися, плакати. Через деякий час до його квартири прийшла сусідка, яка хотіла забрати Тіну начебто за вказівкою ОСОБА_2 , проте він не віддав доньку. Тіна ніяк не могла заспокоїтись, отже він, щоб не нервувати її, попросив свою цивільну дружину заспокоїти доньку. В цей час приїхали працівники поліції, колишня дружина. Він дійсно деякий час не відкривав їм двері квартири, так як розумів напруженість ситуації і чекав на свого адвоката. Наміру виїжджати на пікнік за місто на кілька днів він не мав, телефон у доньки не забирав і жодного насильства відносно неї не вчиняв.

Адвокат Устименко І.А. зазначив, що після розлучення між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 склались напружені стосунки, що відображається й на спілкуванні з донькою. Дана подія кваліфікована органом поліції як адміністративне правопорушення, а саме домашнє насильство психологічного характеру, проте в діях ОСОБА_1 відсутній склад цього адміністративного правопорушення. Останній не мав умислу та не вчиняв будь-якого насильства, його дії не носили характеру психологічного насильства та не мали негативних наслідків. Ситуація, що склалась носить характер конфлікту, а не насильства. При цьому це конфлікт між колишнім подружжям щодо порядку участі батька у спілкуванні з дитиною і не має ознак домашнього насильства в розумінні ст. 173-2 КУпАП.

Крім того, захисник просив визнати недопустимими доказами пояснення малолітньої ОСОБА_3 , так як останні отримані без участі педагогічного працівника чи представника служб у справах дітей.

Опитана в судовому засіданні ОСОБА_2 , законний представник малолітньої ОСОБА_3 , показала, що з 30.04.2024 на 01.05.2024 її донька за згодою з колишнім чоловіком ОСОБА_1 перебувала у останнього. За домовленістю ОСОБА_1 мав повернути доньку 01.05.2024 о 15:30. Біля 11:30, 01.05.2024 їй зателефонувала донька та сказала, що батько планує вивезти її на пікнік за межі міста на 2 дні та чи узгоджена ця поїздка з нею. Вона відповіла донці, що така поїздка не була узгоджена і попросила передати телефон батькові, проте останній «скинув» дзвінок.

Через кілька хвилин знову зателефонувала донька, вона плакала та благала забрати її від батька. Хвилюючись за доньку ОСОБА_2 зателефонувала знайомій, що є сусідкою ОСОБА_1 , та попросила останню забрати дитину у батька поки вона приїде. Також з приводу даної ситуації зателефонувала своїй матері та до поліції. Сусідці ОСОБА_1 доньку не віддав, натомість зачинився у квартирі разом з донькою. В цей час донька додзвонилась до неї ще раз та благала забрати її, так як батько зачинив її і не випускає. Коли вона приїхала за місцем проживання ОСОБА_1 останній, не дивлячись на присутність поліції, не відчиняв двері квартири та не випускав доньку, мотивуючи свою поведінку тим, що чекає адвоката. В наступному прибув адвокат, ОСОБА_1 відчинив двері та дозволив їй забрати доньку.

Будучи опитаною в суді малолітня ОСОБА_3 підтвердила, що після повідомлення батьком про намір поїхати на пікнік за місто на два дні зателефонувала матері, яка сказала, що такої домовленості з батьком не було. Батько, поговоривши з мамою, намагався забрати у неї телефон, проте вона змогла його вихопити. Вона почала хвилюватись, плакала так як боялась, що батько її викраде, хоча пояснила, що до того подібних випадків жодного разу не було. Піти з сусідкою, яка прийшла по неї, батько не дозволив, зачинив двері та утримував у квартирі. На благання відвести її до мами батько не реагував. Вона розгубилась, плакала та дзвонила матері, яку просила забрати від батька. Лише коли приїхала мама та працівники поліції батько випустив її з квартири.

Проаналізувавши норми права, що регулюють виниклі правовідносини, суд вважає твердження захисника ОСОБА_5 про недопустимість пояснень малолітньої ОСОБА_3 як доказу у даній справі та застосування аналогії закону, а саме положень ст. 232 ЦПК України, не обґрунтованим.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях (справа «Швидка проти України» від 30.10.2014, «Надточій проти України» від 15.05.2008) неодноразово зазначав, що провадження у справах про адміністративні правопорушення вважається кримінальними у розумінні Конвенції. Отже до правовідносин, що регулюються КУпАП, за аналогією закону можливе застосування норм кримінального процесуального законодавства, проте не цивільно-процесуального, як зазначає захисник правопорушника.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків… . Отже, пояснення потерпілих та свідків є доказами у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 КУпАП потерпілим є особа, якій адміністративним правопорушенням заподіяно моральну, фізичну або майнову шкоду.

Інтереси… потерпілого, які є неповнолітніми або особами, що через свої фізичні або психічні вади не можуть самі здійснювати свої права у справах про адміністративні правопорушення, мають право представляти їх законні представники (батьки, усиновителі, опікуни, піклувальники) (ч. 1 ст. 270 КУпАП).

Згідно ч. 3 ст. 269 КУпАП потерпілого може бути опитано як свідка відповідно до ст. 272 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 272 КУпАП як свідок у справі про адміністративне правопорушення може бути викликана кожна особа, про яку є дані, що їй відомі які-небудь обставини, що підлягають установленню по даній справі. На виклик органу (посадової особи), у провадженні якого перебуває справа, свідок зобов`язаний з`явитися в зазначений час, дати правдиві пояснення, повідомити все відоме йому по справі і відповісти на поставлені запитання.

В зазначених нормах йдеться про можливість опитати потерпілого, проте ніяк не про допит потерпілого.

Кримінально-процесуальний кодекс України джерелами доказів визначає як показання (ч. 2 ст. 84 КПК України), так і в окремих випадках пояснення (ч. 3 ст. 214 КПК України).

Отже, в розумінні як КУпАП, так і КПК України показання та пояснення не є ідентичними джерелами доказів, так як показання отримуються під час допиту, а пояснення під час опитування. Отримання показань вимагає дотримання необхідних процесуальних процедур, як то попередження про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань, за відмову від надання показань, залучення до допиту окремих осіб, тоді як відібрання пояснень цього не вимагають.

Разом з тим ч. 1 ст. 354 КПК України передбачає можливість допиту малолітнього потерпілого в присутності законного представника, педагога чи психолога, а за необхідності лікаря.

Враховуючи можливість застосування аналогії закону, а саме норм КПК до правовідносин, що регулюються КУпАП, той факт, що малолітня ОСОБА_3 була опитана в судовому засіданні в присутності законного представника, суд не вбачає підстав для визнання її пояснень недопустимим доказом.

Відповідно ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. При цьому орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, як зазначено в ч. 1 ст. 280 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи… .

Частина 1 ст. 173-2 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого… .

Вказана норма є бланкетною та відсилає до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі Закон).

Пунктом 14 ч. 1 ст. 1 Закону визначено, що психологічне насильство, це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

З погляду на інкриміноване ОСОБА_1 адміністративне правопорушення та його обставини можна дійти висновку, що останнім вчинене саме психологічне насильство відносно своєї малолітньої доньки, яке проявилось у обмеженні її волевиявлення.

В якості доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, окрім протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №080375 від 01.05.2024, є DVD-R диски із відео-файлами, на яких зафіксовано складання матеріалів про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 ; копія протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №080374 від 01.05.2024 складеного у відношенні ОСОБА_1 за вчинення ним домашнього насильства стосовно колишньої дружини ОСОБА_2 ; копію термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА №313523 від 21.05.2024; поясненнями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , наданими у суді, тощо.

Отже, матеріали справи містять підстави для висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Враховуючи викладене вище, особистість правопорушника, характер вчиненого правопорушення та ступінь його тяжкості, суд вважає за можливе накласти на правопорушника адміністративне стягнення у вигляді штрафу в прибуток держави.

На підставі викладеного та керуючись ч. 1 ст. 173-2, ст. 283, 284 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 визнати винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в прибуток держави в розмірі 170 (сто сімдесят) гривень (отримувач ГУК Харків обл/МГТ Харків/ 21081100, код отримувача 37874947, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача 899998, р/р UA0020649, призначення платежу: «сплата штрафу по справі про адміністративне правопорушення»).

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь держави в особі Державної судової адміністрації України судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок (отримувач ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106; код отримувача , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача 899998, рахунок отримувача UA0026001; код класифікації доходів бюджету: 22030106; призначення платежу: "судовий збір при ухваленні судом постанови про накладення адміністративного стягнення»).

Апеляційна скарга на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом 10-ти днів з дня винесення постанови до апеляційного суду, через місцевий суд.

Суддя Московського районного суду

м. Харкова А.Ю. Скотар