Справа №461/3557/22
Провадження №3/461/1/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2024 року суддя Галицького районного суду м. Львова Стрельбицький В.В., за участю представника митного органу Лубоцького Б.І., розглянувши матеріали, які надійшли від Львівської митниці Державної митної служби про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення митних правил

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця Львівської області, працюючого водієм ФОП ОСОБА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 виданий 24.10.2017, орган, що видав 4611,

за ст.472 Митного кодексу України,

встановив:

24.05.2022р. близько 00 годин 32 хвилин в зону митного контролю «червоний коридор» (вантажний напрямок) пункту пропуску «Краковець-Корчова» митного поста «Яворів» Львівської митниці прибув вантажний автомобіль марки «Renault Magnum», реєстраційний номер НОМЕР_2 , та напівпричіп марки «SCHMITZ» реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням гр. ОСОБА_1 , який переміщував, згідно поданих товаросупровідних документів CMR № 24564037 від 16.05.2022, INVOICE 460327 від 16.05.2022, INVOICE 460327 від 16.05.2022, INVOICE від 16.05.2022, INVOICE 360 від 16.05.2022 збірний вантаж. Відправник: V. GULDMANN A/S, Graham Bells Vej 21-23A, DK 8200, Danmark (Данія), одержувач: ТОВ Гульдманн-Україна, Львівська обл., 80362, смт. Куликів вул. Шевченка 73.

Перед початком митного контролю гр. ОСОБА_1 було видано для заповнення митну декларацію та роз`яснено митні правила. В ході проведення письмового декларування гр. ОСОБА_1 заявив про наявність бамперу і більше не вказав будь-яких речей, які підлягають письмовому декларуванню.

Після перевірки заявлених відомостей та завірення митної декларації штампом «Під митним контролем № 192», під час проведення митного огляду у напівпричепі транспортного засобу біля заявленого у товаросупровідних документах товару, без ознак приховування виявлено незадекларовані за встановленою формою товари, а саме:

- велосипеди - 2 шт.,

- велокрісло - 1 шт.,

- запчастини до транспортних засобів - 164 шт.,

- нікотинові подушечки - 9120 шт.

Відповідно до статті 4 Митного Кодексу України, перевізник особа, яка здійснює перевезення товарів через митний кордон України та/або між органами доходів і зборів на території України або є відповідальною за такі перевезення.

Під час надання письмових пояснень гр. України ОСОБА_1 зазначив, що вказаний товар його попросив перевезти через митний кордон знайомий йому громадянин.

Документів, що підтверджують вартість товару гр. України ОСОБА_1 до митного оформлення не надав.

У відповідності до ст. 257 МК України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України , а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Нормами ст. 266 МК України визначено, що у разі самостійного декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення декларантом передбачену цим Кодексом відповідальність за вчинення порушення митних правил у повному обсязі несе декларант. Особа, уповноважена на декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення від імені декларанта, має такі самі обов`язки, права і несе таку саму відповідальність, що й декларант».

Таким чином, громадянин України ОСОБА_1 не задекларував товар, що переміщується через митний кордон України, тобто не заявив за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість тощо) про переміщувані ним товари.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Качор С.Б. у судовому засіданні просив провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 472 МК України закрити, у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення.

Обґрунтовуючи свої доводи, захисник зазначив, що у матеріалах справи наявний висновок Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Державної митної служби України від 05.07.2022 № -0298, згідно якого загальна вартість вилучених предметів у справі про порушення митних правил станом на 24.05.2022 року становить 1551036,63 грн. У вказаному висновку зазначено, що для визначення вартості товару застосовано порівняльний підхід, який передбачає аналіз цін продажу та пропонування подібних товарів з відповідним коригуванням відмінностей між об`єктами порівняння та досліджуваними об`єктами. Разом з тим, до такого висновку не додано будь-яких матеріалів, які б підтверджували наявність об`єктів порівняння та цін на них, а також не наведено конкретних методів порівняння і врахування коригування відмінностей між такими і досліджуваним товаром. Крім цього, захисник стверджує, що дослідження експертів відбувалося без дотримання вимог передбачених Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 року № 53/5.

Захист важає, що для того, щоб встановити чи є у діях ОСОБА_1 склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України, проведення експертизи повинно стосуватися вивченню питання не ринкової чи загальної вартості товарів, як це зазначається у висновку № -02983, а саме фактурної вартості товарів. Стверджує, що лише на підставі сумарної фактурної вартості товару можна визначити, чи можна притягати особу до адміністративної відповідальності, згідно ст. 472 МК України, а також встановити реальну ціну вилученого товару, що впливає і на розмір штрафу який можливо буде застосовано до правопорушника.

Окрім того, захисник зазначає, що всупереч Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень затверджених наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 №53/5, у висновку експерта відсутні дані про повідомлення експерта про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку та за відмову від проведення експертизи.

Враховуючи наведене, сторона захисту просить не приймати до уваги зазначений висновок, як допустимий і належний доказ у справі.

Крім того, захисник вказує на те, що виявлений і відображений у протоколі товар (окрім двох велосипедів та велокрісла, які є особистими речами ОСОБА_1 ), був переданий для перевезення на територію України іншими особами.

За твердженням сторони захисту, матеріали справи не містять належних, допустимих та достатніх доказів наявності у діях ОСОБА_1 умисних протиправних, винних дій, оскільки даних про те, що він в порушення вимог чинного законодавства, умисно не зазначив у митній декларації переміщувані товари, в ході розгляду справи не здобуто. Відтак, відсутні докази того, що ОСОБА_1 намагався умисно перемістити товари через митний кордон України з порушенням положень чинного законодавства, так само як і не встановлено, що вартість переміщуваного товару перевищувала норму, визначену у ст. 374 МКУ.

З огляду на наведене захист клопоче про закриття провадження у справі.

Також, в процесі розгляду справи захисник просив врахувати наведену ним судову практику, при вирішенні питання накладення адміністративного стягнення, у разі визнання ОСОБА_1 винним, зокрема не застосовувати до нього стягнення у виді штрафу, визначене ст. 472 МКУ.

Крім того, 23.01.2024 захисником подано додаткові письмові пояснення, у яких він навів заперечення щодо включення до переліку незадекларованих товарів велосипедів та велокрісла, а також висловив свої доводи щодо непогодження з клопотанням представника митного органу про стягнення з ОСОБА_1 витрат на зберігання вилучених товарів митним органом.

Представник Львівської митниці протокол підтримав.

Заслухавши доводи представника митного органу та доводи захисника, дослідивши матеріали справи, приходжу до наступних висновків.

Завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням (ч.1 ст.486 МК України).

Згідно ст. 246, ч. 1 ст. 248 Митного кодексу України, з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію розпочинається митне оформлення метою якого є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Відповідно до ч.ч. 1, 7 ст. 257 Митного кодексу України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Перелік відомостей, що підлягають внесенню до митних декларацій, обмежується лише тими відомостями, які є необхідними для цілей справляння митних платежів, формування митної статистики, а також для забезпечення додержання вимог цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Згідно ч. 8 ст. 264 Митного кодексу України, з моменту прийняття органом доходів і зборів митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

У свою чергу, згідно ст. 266 Митного кодексу України, декларант зобов`язаний здійснити декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом; на вимогу органу доходів і зборів пред`явити товари, транспортні засоби комерційного призначення для митного контролю і митного оформлення; надати органу доходів і зборів передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних формальностей; у випадках, визначених цим Кодексом та Податковим кодексом України, сплатити митні платежі або забезпечити їх сплату відповідно до розділу X цього Кодексу; у випадках, визначених цим Кодексом та іншими законами України, сплатити інші платежі, контроль за справлянням яких покладено на органи доходів і зборів.

Відповідно до ст. 458 Митного кодексу України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

У відповідності до вимог ст. 495 МК України, доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; поясненнями свідків, поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; висновком експерта, іншими документами.

Статтею 472 Митного кодексу України передбачена відповідальність за недекларування товарів (крім тих, що переміщуються через митний кордон України громадянами), транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, тобто незаявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість тощо) про товари, транспортні засоби комерційного призначення, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України.

З наявних у матеріалах справи доказів встановлено, що ОСОБА_1 вчинив дії спрямовані на недекларування товарів, що переміщуються через митний кордон України, тобто незаявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування, кількість) про товари, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України, що доводиться дослідженими та перевіреними в ході розгляду справи:

-протоколом про порушення митних правил №0526/20900/22 від 24.05.2022;

-копіями контрольного талону, паспорта ОСОБА_1 , а також копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу;

-письмовими поясненнями ОСОБА_1 , згідно яких він перевозив виявлений товар з Республіки Польща в Україну. Запчастини до автомобіля вагою до 100 кг його попросили перевезти в якості гуманітарної допомоги. Відомостей про даний товар він не встиг внести, оскільки не мав документів і не знав точного переліку вантажу. Також, перевозив два вживані велосипеди та жувальні гумки про які йому ОСОБА_3 повідомив, що це звичайні гумки жувальні. У декларацію не вніс даних, адже не мав точних відомостей про товар;

-копією митної декларації від 24.05.2022, у якій задекларовано лише бампер;

-актом про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу;

-фотоматеріалами із виявленим товаром;

-рахунками фактурами та проформами щодо товару з перекладом

-доповідною запискою;

-описом предметів, вилучених згідно з протоколу про порушення митних правил;

-висновком експерта №1805/1 від 25.12.2023.

Вищенаведені докази доводять факт вчинення правопорушення, зокрема обставини виявлення правопорушення, кількість, вартість, найменування та ознаки виявленого товару, спосіб переміщення даного товару через митний кордон, засвідчують факт недекларування товару, що переміщуються через митний кордон України, тобто незаявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей про наявність, найменування та кількість товарів, які підлягають обов`язковому декларуванню у митній декларації, є належними та допустимими.

У свою чергу, суд відхиляє доводи сторони захисту щодо підстав для закриття провадження у справі, а саме про те, що виявлений і відображений у протоколі товар був переданий йому для перевезення на територію України іншими особами, матеріали справи не містять належних, допустимих, та достатніх доказів про наявність у діях ОСОБА_1 умисних протиправних, винних дій, оскільки даних, що він в порушення вимог чинного законодавства, умисно не зазначив у митній декларації переміщувані товари, в ході розгляду справи не здобуто та не встановлено, що вартість переміщуваного товару перевищувала норму, визначену у ст. 374 МКУ, з огляду на наступне.

ОСОБА_1 самостійно обирав зону митного контролю для проходження митного кордону «червоний коридор».

Згідно положень ст. 366 МКУ, двоканальна система - це спрощена система митного контролю, яка дає громадянам змогу здійснювати декларування, обираючи один з двох каналів проходу (проїзду транспортними засобами особистого користування) через митний кордон України. Канал, позначений символами зеленого кольору ("зелений коридор"), призначений для декларування шляхом вчинення дій громадянами, які переміщують через митний кордон України товари в обсягах, що не підлягають оподаткуванню митними платежами та не підпадають під встановлені законодавством заборони або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території і не підлягають письмовому декларуванню. Канал, позначений символами червоного кольору ("червоний коридор"), призначений для всіх інших громадян. Громадянин самостійно обирає відповідний канал ("зелений коридор" або "червоний коридор") для проходження митного контролю за двоканальною системою.

Отже, ОСОБА_1 , самостійно обираючи відповідний канал для проходження митного огляду, усвідомлював наслідки недекларування відповідних товарів. Тим більше, у цій ситуації необхідність декларування чи відсутність такого обов`язку фактично є ключовою відмінністю між каналами, тобто способами проходження митного контролю.

Також, в ході розгляду справи не встановлено жодних обставин, які перешкоджали ОСОБА_1 здійснити декларування за встановленою процедурою. Крім того, з пояснень ОСОБА_1 та його захисника встановлено, що він добровільно погодився на перевезення товару на пропозицію третіх осіб. Отже, ОСОБА_1 міг відмовитись від перевезення товару (який за твердженнями сторони захисту йому не належить) через відсутність повних даних про такий товар, зокрема відомостей необхідних для декларування. З цього випливає, що надавши згоду на перевезення товару, ОСОБА_1 повинен був усвідомлювати наслідки виконання такої домовленості, а також зобов`язаний був дотриматись встановленої процедури проходження митного контролю, адже наведені стороною захисту доводи щодо фактичних власників товару не звільняють ОСОБА_1 від відповідальності за порушення митних правил.

Разом з тим, суд також враховує наступне.

Згідно ст.370 МКУ, особистими речами, серед іншого, вважаються спортивне спорядження - велосипед, вудка рибальська, комплект альпіністського спорядження, комплект спорядження для підводного плавання, комплект лиж, комплект тенісних ракеток, дошка для серфінгу, віндсерфінгу, комплект спорядження для гольфу, інше аналогічне спорядження, призначене для використання однією особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 МКУ, особисті речі, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України у ручній поклажі, супроводжуваному та несупроводжуваному багажі, підлягають декларуванню шляхом учинення дій, усно або, за бажанням власника чи на вимогу митного органу, письмово, не оподатковуються митними платежами та звільняються від проведення заходів офіційного контролю, а також від подання документів та/або відомостей, що підтверджують дотримання встановлених заборон та/або обмежень щодо переміщення товарів через митний кордон України.

Згідно ч. 1 ст. 370 МКУ, товари (за винятком підакцизних), сумарна фактурна вартість яких не перевищує еквівалент 1000 євро, що ввозяться громадянами на митну територію України у ручній поклажі та/або у супроводжуваному багажі через пункти пропуску через державний кордон України, відкриті для повітряного сполучення, та товари (крім підакцизних), сумарна фактурна вартість яких не перевищує еквівалент 500 євро та сумарна вага яких не перевищує 50 кг, що ввозяться громадянами на митну територію України у ручній поклажі та/або у супроводжуваному багажі через інші, ніж відкриті для повітряного сполучення, пункти пропуску через державний кордон України, не підлягають письмовому декларуванню (за винятком товарів, на які відповідно до статті 197 цього Кодексу встановлено обмеження щодо переміщення громадянами через митний кордон України, і випадків, передбачених частиною другою цієї статті) та не є об`єктами оподаткування митними платежами.

З наведеного суд робить висновок, що виявлені під час огляду велосипеди у кількості двох штук та велокрісло підпадають під категорію особисті речі (спортивне спорядження), оскільки за своєю фактурною вартістю не перевищують еквівалент 500 євро та їх сумарна вага яких не перевищує 50 кг, адже доказів протилежного в ході розгляду справи не здобуто та суду митним органом не надано.

Відтак, вирішуючи питання накладення адміністративного стягнення, суд приходить до висновку, що вказані велосипеди та велокрісло конфіскації не підлягають, адже не є предметами адміністративного правопорушення, тобто не підпадають під категорію незаконно незадекларованого товару.

Оцінюючи питання визначення вартості виявленого та вилученого у ОСОБА_1 товару, який відноситься до категорії товарів, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України, суд враховує наступне.

У матеріалах справи наявний висновок Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Державної митної служби України від 05.07.2022 № -0298, згідно якого загальна вартість вилучених предметів у справі про порушення митних правил станом на 24.05.2022 року становить 1551036,63 грн. У вказаному висновку зазначено, що для визначення вартості товару застосовано порівняльний підхід, який передбачає аналіз цін продажу та пропонування подібних товарів з відповідним коригуванням відмінностей між об`єктами порівняння та досліджуваними об`єктами.

Водночас, до такого висновку не долучено належних матеріалів, які б підтверджували наявність об`єктів порівняння та цін на них, а також не наведено конкретних методів порівняння і врахування коригування відмінностей між такими і досліджуваним товаром.

Крім того, у згаданому висновку експерта відсутні дані про повідомлення експерта про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку та за відмову від проведення експертизи.

Відповідно до ст. 49 МК України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Норма статті 53 МК України визначає, що документами, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості є декларація митної вартості, зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності: рахунок-фактура(інвойс), рахунок-проформа, тощо.

Згідно із Порядком справляння митних платежів при ввезенні на митну територію України товарів громадянами, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 22.05.2012 № 581, фактурна вартість товару - ціна товару, що переміщується через митний кордон України, та зазначена в рахунку-фактурі (фактурі-проформі, касових або товарних чеках, ярликах, інших документах роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості таких товарів).

Відповідно до висновку експерта Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Держмитслужби №42000-3301-0298 від 05 липня 2022 року, загальна вартість товару, станом на дату оцінки, становить 1551036,63 грн. Водночас, згідно наданих захисником чеків, товар придбано за значно нижчими цінами.

Отже, проведена в порядку ст. 515 МК України, експертиза не є судовою, у розумінні ч. 1 цієї статті МК України, а її результати викликають обґрунтований сумнів.

У свою чергу, наявний у матеріалах справи висновок призначеної судом експертизи за результатами проведення судової товарознавчої експертизи у цій справі №1805/1 від 25.12.2023 таких недоліків не містить. Зокрема, дана експертиза є судовою та містить дані про попередження експерта про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України, а також дані про методологію проведення розрахунку.

Відповідно до вказаного висновку, ринкова вартість вилучених у ОСОБА_1 , згідно протоколу №0526/20900/22 від 24.05.2022 року товарів, станом на цю дату становить 307875,73 грн., без доставки, обов`язкових митних та ПДВ, що належить сплатити в Україні.

Жодних підстав ставити під сумнів наведений висновок експерта в ході розгляду справи не встановлено. Отже, при визначенні вартості товарів виявлених у ОСОБА_1 , а також при вирішенні питання про розмір штрафу, суд бере до уваги саме цей висновок, як належний доказ у справі, який є допустимим, оскільки отриманий за встановленою законодавчою процедурою.

При цьому, суд при визначенні розміру стягнення, враховує вищенаведені доводи щодо того, що велосипеди та велокрісло не є предметами адміністративного правопорушення, тобто не підпадають під категорію незаконно незадекларованого товару, а тому сума штрафу повинна бути визначена без врахування вартості цих предметів (4920,96+4297,94+263,25), наведеної у таблиці 3 висновку №1805/1 від 25.12.2023.

Суд відхиляє доводи сторони захисту стосовно того, що матеріали справи не містять доказів на встановлення вини ОСОБА_1 , тобто наміру на переміщення через митний кордон України шляхом недекларування товару, виходячи з того, що ОСОБА_1 , як водій транспортного засобу, перетинаючи митний кордон України був зобов`язаний дотримуватися встановлених митних процедур, зокрема задекларувати усі товари, що підлягали відображенню у декларації, за встановленою процедурою.

Крім того, оцінюючи доводи сторони захисту щодо врахування практики інших судів, суд приймає до уваги, що наведені захисником рішення судів (суддів) не встановлюють прецедентного значення для цієї справи та не є обов`язковими для врахування під час даного судового розгляду.

Разом з тим, суд не може не відзначити, що частина з даних рішень стосувалась іншої статті, яка встановлює відповідальність за порушення митних правил 483 МКУ. У свою чергу, у інших рішеннях мали місце обставини, які істотно зменшували суспільну небезпеку правопорушення та позитивно характеризували осіб які притягувались до відповідальності, а також мали місце встановлені факти істотної шкоди для цих осіб, спричиненої внаслідок агресії російської федерації (майно передано військовій частині, особа проживає на тимчасово окупованій території).

Стаття 68 Конституції України встановлює, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Отже, обов`язок особи дотримуватись положень митного законодавства презюмується.

Оцінюючи доводи сторони захисту та дотримуючись стандартів мотивування судами своїх рішень, суд у даній справі також враховує позиції Європейського суду з прав людини неодноразово висловленої у відповідних рішеннях про те, що не можна тлумачити п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент під час обґрунтування судами своїх рішень.

На переконання суду позиція захисту спрямована лише на уникнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 472 МК України, та не відображає фактичних обставин справи.

Суд вважає, що здобуті та досліджені в ході розгляду у суді даної справи докази є достатніми для ухвалення законного та об`єктивного рішення у справі та належної перевірки доводів учасників процесу, а також доказів у справі.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинено і обвинувачена особа є винною у його вчиненні.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих суду доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення (у даному випадку суть правопорушення наведена у протоколах представниками митного органу) має пояснювати усі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення, тобто в даному випадку версії представників митниці. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення (у даному випадку уповноважених представників митниці) була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити усю сукупність фактів, встановлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за інкримінованим обвинуваченням.

Крім того, у п. 2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно закону. У розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, притягнення особи до адміністративної відповідальності розцінюється як «кримінальне обвинувачення», оскільки адміністративні правопорушення та стягнення мають ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції.

Зважаючи на суть правопорушення, його характер, санкцію, наведені положення можуть бути застосовані і у даній справі.

Суд, при оцінці доказів, керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Оцінюючи вищеописані зібрані по справі, досліджені та перевірені у судовому засіданні докази, суд визнає їх такими, що знаходяться у об`єктивному взаємозв`язку з інкримінованим правопорушенням, не спростовані в ході судового розгляду, передбачені як джерела доказування чинним законодавством та зібрані у відповідності процесуальними нормами, відтак вважає повністю доведеним факт вчинення особою інкримінованого адміністративного правопорушення.

Суд приходить до висновку про те, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинено і обвинувачена особа є винною у його вчиненні, тобто вина ОСОБА_1 у цій справі доведена поза розумним сумнівом.

Таким чином, аналізуючи докази по даній справі з точки зору їх допустимості, об`єктивності та достатності, приходжу до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.472 МК України доведена належним чином.

У відповідності до ст.487 МК України, провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст.33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Обтяжуючих та пом`якшуючих відповідальність ОСОБА_1 обставин судом не встановлено.

З урахуванням характеру вчиненого порушення, особи порушника, відсутності відомостей про притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, ступеня вини, способу вчинення правопорушення, враховуючи мету призначення покарання та співрозмірність покарання вчиненому правопорушенню, приходжу до висновку, що до ОСОБА_1 слід застосувати стягнення у виді штрафу в розмірі 100% вартості предметів правопорушення, а товар, що був предметом порушення митних правил слід конфіскувати в дохід держави.

Як наведено вище, відповідно до висновку експерта, вартість вилучених у ОСОБА_1 , згідно протоколу №0526/20900/22 від 24.05.2022 року товарів, становить 307875,73 грн., без доставки, обов`язкових митних та ПДВ, що належить сплатити в Україні.

Отже, розмір штрафу визначається судом виходячи з даного висновку за мінусом вартості велосипедів та велокрісла (307875,73 - 9482,15=298393,58)

Згідно ст. 519 МКУ, витрати у справі про порушення митних правил складаються з видатків на інвентаризацію, зберігання, перевезення (пересилання) товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 461 цього Кодексу, а також з інших понесених митними органами витрат на провадження або розгляд справи. До витрат у справі про порушення митних правил належать також кошти, що виплачуються експерту за виконання його обов`язків та за роботу, виконану за дорученням митного органу, виплати добових, компенсації на проїзд до митного органу і назад та наймання приміщення, а також кошти, одержані свідком на відшкодування витрат, пов`язаних з викликом для дачі пояснень.

Відповідно до ст. 520 МКУ, витрати у справі про порушення митних правил відшкодовуються особою, щодо якої винесено постанову про накладення адміністративного стягнення.

Таким чином, з особи, яка притягається до відповідальності, підлягають стягненню витрати, понесені митним органом за зберігання товарів, які стали предметом порушення митних правил та витрати за проведення судової товарознавчої експертизи.

Разом з тим, встановлено, що тривалість провадження у справі, а отже і тривалість зберігання товарів на складі митниці, прямо пов`язана із необхідністю визначення вірної вартості товару, яка, як наведене вище, до скерування справи на розгляд до суду була визначена митним органом неналежним чином. Крім того, така тривалість пов`язана із проведенням дослідження Спеціалізованої лабораторією з питань експертизи та досліджень Державної митної служби України до скерування справи на розгляд до суду.

З огляду на наведене, суд вважає, що витрати митного органу на зберігання товарів на складі у період проведення даних експертних досліджень, з моменту їх призначення до завершення, стягненню з ОСОБА_1 не підлягають.

При цьому, вирішуючи питання розподілу витрат у справі про порушення митних правил пов`язаних із зберіганням товарів на складі митниці, суд враховує наступне.

Суд вважає, що стягнення з правопорушника витрат пов`язаних із зберіганням товарів на складі митниці, які понесені внаслідок необхідності усунення недоліків допущених митним органом перед скеруванням матеріалів на розгляд до суду, тобто визначення реальної вартості товарів, у даному випадку не є пропорційним, порушуватиме справедливий баланс між загальними правилами декларування та правом власності особи, суперечить положенням ст.1 Першого Протоколу, та не забезпечить справедливого балансу між вимогами публічних інтересів та захистом права власності особи, не узгоджуються з принципом верховенства права, а тому у даному випадку стягнення з порушника витрат на зберігання товарів на складі митниці без врахування витрат у зазначений період, буде пропорційним по відношенню до вчиненого та обставин справи.

Отже, визначаючи суму витрат на зберігання товару на складі митного органу, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 , суд виходить з наступного.

За розрахунком митного органу розмір витрат на зберігання товарів на складі митниці становить 79243,73 гр.

Даний розрахунок зроблений виходячи з наступних показників:

-вартість за добу зберігання 3,15 Євро;

-кількість діб у період з 24.05.2022 по 01.02.2024 618;

-курс Євро НБУ станом на 01.02.2024 40,706700.

До скерування справи до суду експертне дослідження митним органом призначено 31.05.2022 та завершено 05.07.2022, що підтверджено відповідною поставною та висновком наявними у матеріалах справи. Отже, дане дослідження тривало 36 днів (діб).

Експертне дослідження судом призначено постановою від 04.10.2022 та завершено 25.12.2023, тобто його тривалість, у тому числі з врахуванням часу на вирішення питань пов`язаних з розглядом клопотань експерта, становить 449 днів (діб).

Сукупна тривалість часу проведення експертних досліджень становить 485 діб (449+36).

Кількість діб без врахування часу на проведення експертиз 133 (618-485).

Таким чином, сума витрат, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 за 133 доби зберігання товарів на складі митного органу 5413,99 грн. (133х40,706700 грн.)

У відповідності до ст.487 МК України, провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Статтею 40-1 КУпАП передбачено, що судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного з правопорушника стягується 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605,60 гривень.

Керуючись ст.ст.458, 459, 461, 472, 486, 527, 528 МК України,

постановив:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.472 Митного кодексу України та накласти на нього стягнення у виді штрафу у розмірі 100% вартості товару, який був предметом порушення митних правил 298393,58 гривень.

Вилучений, згідно протоколу №0526/20900/22 від 24.05.2022, товар (окрім велосипедів т.м. «Trek» та т.м. «Cannondale XC 30», дитячого вело крісла «Diesse S.r.l. 146019 Viadana») конфіскувати у дохід держави.

Вилучені, згідно протоколу №0526/20900/22 від 24.05.2022 велосипеди т.м. «Trek» та т.м. «Cannondale XC 30», а також дитяче велокрісло «Diesse S.r.l. 146019 Viadana» - після набрання даною постановою законної сили повернути ОСОБА_1 за належністю.

Стягнути з ОСОБА_1 витрати за зберігання на складі митниці товарів, які є предметом порушення митних правил у розмірі 5413,99 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави в особі Державної судової адміністрації України 605,60 гривень судового збору.

Постанова може бути оскаржена упродовж десяти днів з дня її винесення.

Суддя В.В. Стрельбицький