ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/2283/24

Номер провадження 3/495/1337/2024

12 квітня 2024 рокум. Білгород-Дністровський

Суддя Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Мишко В.В., розглянувши матеріали, які надійшли від Державної Прикордонної Служби України 25 прикордонного загіну « ІНФОРМАЦІЯ_1 » про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Одеса, працюючого маркетологом ПП «ТОР-Vision», який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченного ч.1 ст.204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

До Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області надійшов адміністративний протокол ПдРУ № 308190 від 06.03.2024 року, відповідно до якого встановлено наступне.

06.03.2024 року о 19:20 годині, було виявлено громадянина України ОСОБА_1 , який здійснив спробу незаконного перетину державного кордону України, з території України на територію Р. Молдова, поза пунктами пропуску та без дозволу відповідних органів влади з уникненням прикордонного контролю, шляхом використання механізму статусу біженця в Р. Молдова, чим порушив ст.ст.9 ЗУ «Про державний кордон України» та ч.3-4 ст.6 ЗУ «Про прикордонний контроль», за що передбачено адміністративна відповідальність за ч.1 ст. 204-1 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, але подав до суду письмові пояснення, відповідно до яких він просив закрити адміністративне провадження відносно нього, оскільки вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення за ч.1 ст.204-1 КУпАП України. Зазначив, що на пункті пропуску Паланка-Маяки-Удобне після перевірки його документів, йому було відмовлено у перетині кордону та затримано. На даний час він перебуває у навчальному центрі на службі у ЗСУ, тому з`явитися до суду не має змоги.

Перевіривши матеріали адміністративної справи, суддя дійшов наступних висновків.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 7 Закону України «Про прикордонний контроль», паспортні та інші документи громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі. При цьому з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасової відмови особі у перетинанні державного кордону. У ході перевірки документів уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України використовують технічні засоби контролю для пошуку ознак підробки у документах, здійснюють пошук необхідної інформації у базах даних Державної прикордонної служби України, а також за результатами оцінки ризиків проводять опитування осіб, які прямують через державний кордон.

Крім того, за п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про прикордонний контроль», перевірка документів - дослідження уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України паспортного та інших документів фізичних осіб, які перетинають державний кордон, з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі, а також дослідження за результатами оцінки ризиків документів, що стосуються транспортних засобів, вантажів.

Відтак, кожна особа при проходженні паспортного контролю самостійно надає органам Державної прикордонної служби України документ, який надає їй право на перетин державного кордону України. У зв`язку з чим саме цей документ і підлягає перевірці працівниками прикордонної служби з метою встановлення його дійсності та приналежності відповідній особі. Таким чином, працівники прикордонної служби позбавленні можливості здійснити перевірку будь-якого іншого документу, який не був безпосередньо наданий особою при проходженні останньою паспортного контролю для посвідчення своєї особи.

Згідно із протоколом про адміністративне правопорушення ПдРУ № 308190 від 06.03.2024 року, у якому викладено суть вчиненого адміністративного правопорушення, зазначено, що ОСОБА_1 слідував в пункт пропуску «Паланка-Маяки-Удобне», без дозволу відповідних органів влади з уникненням прикордонного контролю, шляхом використання механізму статусу біженця в Р. Молдова, здійснив спробу незаконного перетину державного кордону з України в Р. Молдову через пункт пропуску «Маяки-Удобне-Паланка», чим порушив ст.ст.9 ЗУ «Про державний кордон України» та ч.3-4 ст.6 ЗУ «Про прикордонний контроль», за що передбачено адміністративна відповідальність за ч.1 ст. 204-1 КУпАП.

Чинним законодавством України відповідальності за множинне громадянство не передбачено. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10.04.2019 року у справі № 521/17993/16-а, якою визнається та не заперечується право особи перетинати кордон за будь-яким паспортом, при цьому користуючись правами громадянина держави, паспорт якої був пред`явлений для проходження контролю.

Відповідно до диспозиції ч.1 ст. 204-1 КУпАП, передбачено адміністративну відповідальність за перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Об`єктивною стороною досліджуваного правопорушення, є перетин або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади. Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони державного кордону України.

Об`єктивна сторона правопорушення, полягає у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади. Відповідно до вимог Закону України «Про державний кордон України», перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку.

Відповідно до вимог Закону України «Про державний кордон України», перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України. Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна. Порушенням державного кордону України є також перетинання його будь-якими технічними або іншими засобами без відповідного на те дозволу чи з порушенням встановленого порядку.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю прямого умислу. Суб`єктом правопорушення може бути громадянин України, іноземець або особа без громадянства.

Отже, для наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП необхідно встановити факт спроби перетинання ним державного кордону з України в Республіка Молдова та наявність прямого умислу на незаконний перетин державного кордону.

В підтвердження факту незаконно перетинання державного кордону України прикордонною службою надано суду протокол про адміністративне правопорушення, пояснення ОСОБА_1 , його паспорт громадянина України, а також рапорт.

Також, до протоколу не надано жодного належного чи допустимого доказу на підтвердження того, що останній вчиняв будь-які дії щодо незаконного перетинання державного кордону України, оскільки у ньому не зафіксовано конкретні дії ОСОБА_1 , які були вчинені з метою спроби незаконного перетинання кордону.

В своєму рішенні суд наголосив про неможливість уточнювати і відредактовувати протокол з цього питання самостійно, адже ЄСПЛ у справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення.

У своїх рішеннях, в тому числі і проти України, ЄСПЛ неодноразово наголошував на необхідності суворого дотримання процедури притягнення особи до відповідальності (як кримінальної, так і адміністративної).

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 537/2088/17: «Сам факт визнання особою вини у порушенні не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення щодо притягнення до адміністративної відповідальності».

Верховним Судом у постанові від 20 травня 2020 року у справі № №524/5741/16 сформована правова позиція відповідно до якої рапорт уповноваженої особи на складання протоколу про вчинення адміністративного правопорушення не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що у наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, з матеріалів адміністративної справи, відсутня наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст. 245 КУпАП).

Згідно із ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, обов`язок доказування в справах про правопорушення лежить на посадовій особі, яку уповноважено складати адміністративні матеріали.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що необхідною умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є встановлення на підставі належних та допустимих доказів факту вчинення певного діяння такою особою та наявність в діянні цієї особи, що є суб`єктом правопорушення, всіх обов`язкових ознак складу певного адміністративного правопорушення.

Відповідно до пункту 1 статті 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази та надавши їм оцінку, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП, тому провадження по справі необхідно закрити у зв`язку з відсутністю складу та події адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 9, 24, ч.1 ст.204-1, ст.ст. 221, 245, 247, 251, 252, 280, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі № 495/2283/24 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за ч.1 ст.204-1 КпАП України - закрити на підставі п.1 ч.1 статті 247 Кодексу про адміністративні правопорушення України - у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, або представником або на неї може бути внесено протест прокурора протягом десяти днів з дня винесення постанови до Одеського апеляційного суду.

Суддя В.В. Мишко