КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №759/3016/24Головуючий у І інстанції: Поплавська О.В.
Провадження №33/824/2542/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2024 року суддя Київського апеляційного суду Мосьондз І.А., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Святошинського районного суду міста Києва від 15лютого 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 15лютого 2024 ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову скасувати, вважаючи її незаконною.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення дані не підтверджуються належними та допустимими доказами.

Зазначає, що під час розгляду справи в суді першої інстанції, порушено принципи та завдання провадження у справах про адміністративне правопорушення, зокрема щодо всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин справи: докази належним чином не досліджено, через що їм надано хибну оцінку; проігноровано наявність численних порушень вимог законодавства, допущених працівниками поліції під час здійснення своїх повноважень щодо адміністративного правопорушення; залишено поза увагою обставини події, яка є предметом судового розгляду, зокрема відсутності у матеріалах справи належних і допустимих доказів, що вказує на відсутність складу адміністративного правопорушення.

Просить також врахувати, що на відеозаписі з нагрудної камери працівника поліції, який був долучений до матеріалів справи, не зафіксовано факту керування автомобілем ОСОБА_3 , а також жодними доказами взагалі не підтверджено наявності підстав для перевірки документів, у ході якої у працівників поліції виникла підозра того, що ОСОБА_3 знаходиться в стані сп`яніння, та подальшого складання направлення на проходження огляду на стан сп`яніння.

Також у своїй апеляційній скарзі ОСОБА_3 стверджує, що ніяких інших доказів, окрім відеозапису з нагрудної камери працівників поліції, суду надано не було. При дослідженні відеозаписів, наявних в матеріалах справи, вбачається, що запис є не повним, складається з нарізаних частин.

Також посилається на те, що оскільки він не керував автомобілем, у нього не було обов`язку надавати документи, та проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння.

За наслідками апеляційного розгляду просить оскаржувану постанову скасувати та закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Разом із апеляційною ОСОБА_4 подав клопотання про поновлення йому строку на апеляційне оскарження, в обґрунтування якого зазначає, що він не був повідомлений про час та місце судового засідання, про результат розгляду дізнався 26.03.2024 року, коли отримав копію оскаржуваної постанови, тобто поза межами строку на апеляційне оскарження.Після цього подав апеляційну скаргу.

Суд апеляційної інстанції визнає обґрунтованими доводи апелянта про поважність пропуску строків на апеляційне оскарження, оскільки наведені у клопотанні обставини підтверджуються матеріалами справи.

З цих підстав суд задовольняє клопотання ОСОБА_3 та поновлює йомустрок на апеляційне оскарження.

ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомленим про час та місце судового засідання, до суду апеляційної інстанції не з`явився, про поважність причин неявки до суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду не подав.

З метою забезпечення розгляду апеляційної скарги в розумні строки, суд апеляційної інстанції вважає за можливе провести її за відсутності учасників судового провадження.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Згідно оскаржуваної постанови ОСОБА_3 визнаний винуватим у тому, що він 14січня 2024 року приблизно о 00 год. 55 хв. керував транспортним засобом «Suzuki» д.н.з. НОМЕР_1 по просп. Берестейському, 79/2, в місті Києві, в стані наркотичного сп`яніння. Огляд водія на стан сп`янінням за згодою водія проводився у медичному закладі КНП КМНКЛ «Соціотерапія» у лікаря-нарколога, що підтверджується висновком №000298, яким встановлено, що ОСОБА_3 перебуває в стані наркотичного сп`яніння, виявлено каннабіноїди (марихуана) та стимулятори (амфетамін), чимпорушив пункт 2.9 «а» Правил дорожнього руху.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями статей 251 та 252 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Вивченням матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що суддя, діючи у відповідності до вимог ст.ст.245, 252, 280, 283 КУпАП, всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини вчиненого адміністративного правопорушення на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_3 у порушенні п.2.9 «а» Правил дорожнього руху.

Суд апеляційної інстанції вважає такий висновок суду законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

За доводами апелянта, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували порушення ним п. 2.9 «а» ПДР.

На противагу таким доводам, винуватість ОСОБА_3 підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 721301 (а.с.1); висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`янінням або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 18.01.2024 року (а.с.3); відеозаписом з нагрудних камер працівників поліції.

Дані докази суд вважає належними та допустимим, які узгоджуються між собою та в повній мірі доводять винуватість ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апелянта про те, що працівники поліції не мали законних підстав для зупинки транспортного засобу ОСОБА_3 , не є предметом розгляду даного провадження. При цьому, апелянтом не надано доказів на підтвердження того, що такі дії працівників поліції визнані протиправними.

Позицію ОСОБА_3 з приводу того, що він не керував транспортним засобом, суд розцінює як таку, яка не підтверджується матеріалами справи та спрямована на уникнення ним відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.До того ж такі твердження спростовується відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції, з якого вбачається, що ОСОБА_3 був зупинений перед блокпостом та з початку відеозапису знаходився за кермом автомобіля та жодним чином не заперечує факту керування ним транспортним засобом.

Доводи ОСОБА_3 про те, що відеозапис з нагрудної камери поліцейського є не повним, не відповідають фактичним обставинам провадження, оскільки наявний в матеріалах справи відеозапис з нагрудної камери працівників поліціє є цілісним та в повній мірі відображає обставити зупинки водія ОСОБА_3 , які мали місце 14.01.2024 року, та є належним і допустимим доказом у справі.

З огляду на викладене, за результатами апеляційного перегляду справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення суддею норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права, як про це зазначає апелянт в поданій апеляційній скарзі.

Оскільки рішення суду, яке переглядається, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, суд апеляційної інстанції залишає його без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Святошинського районного суду міста Києва від 15лютого 2024 року, якою ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік, - залишити без змін, а подану апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя І.А. Мосьондз