ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 623/1765/21 Номер провадження 33/814/109/24Головуючий у 1-й інстанції Одарюк М.П. Доповідач ап. інст. Герасименко В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2024 року м. Полтава

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Герасименко В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 28 липня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 гривень.

За матеріалами справи, 09.05.2021 року о 00 годині 05 хвилин в м. Ізюм, вул. Суходольська, 24 водій ОСОБА_1 керував т.з. TOYOTA Land Cruiser д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками сп`яніння: запах алкоголю із порожнини рота, нестійка хода, млява мова. Від проходження тесту на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій ОСОБА_1 відмовився, чим порушив пункт 2.5 Правил дорожнього руху України.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді, закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на те, що твердження свідка ОСОБА_2 про факт наявності ДТП не зрозуміло, оскільки будь якої ДТП на той час скоєно не було, що підтверджується відеозаписом.

Вказує, що обставини даної події не мали місце о 21-05 год, як про це вказав суд у постанові, так як у змісті протоколу про адміністративне правопорушення зазначено, що такі події були об 00-05 год.

Зазначає, що матеріали справи не містять копії протоколу про адміністративне правопорушення серія ВАБ №993710 від 09.05.2021 року, а містять постанову про накладення адміністративного стягнення серія ВАБ №993710 від 09.05.2021 року.

Зауважує, що копія протоколу про адміністративне правопорушення серія ДПР18 163772 від 09 травня 2021 року, яка надійшла по пошті ОСОБА_1 відрізняється від оригіналу, який міститься в матеріалах справи, оскільки у копії відсутні відомості про місце скоєння даного адміністративного правопорушення, відсутня адреса.

Звертає увагу суду на тому факті, що з положеннями ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України під час складання даного протоколу, ОСОБА_1 ніхто не ознайомлював, що підтверджується відеозаписом.

Вважає, що проведення відеозапису на особистий мобільний телефон марки Самсунг М31, подальше копіювання такого запису та використання його в якості доказів суперечить вимогам закону, не може бути належним та допустимим доказом у справі, без засвідчення електронно цифрового підпису.

Вказує, що протокол про адміністративне правопорушення не містить відомостей про те, за допомогою якого технічного пристрою - газоаналізатора пропонувалося ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки.

На переконання сторони захисту, відсутність у матеріалах справи направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння свідчить про те, що поліцейський у встановленому законом порядку не направляв водія у заклад охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння.

Одночасно апелянт в поданій апеляційній скарзі ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді посилаючись на отримання копії судового рішення по пошті лише 05 серпня 2021 року, що підтверджується відміткою у зворотному поштовому повідомленні. 10 серпня 2021 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Суд приходить до висновку, що клопотання апелянта підлягає задоволенню, та йому слід поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, який ним пропущений з поважних причин.

ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, хоча належним чином повідомлений про день і час розгляду справи, що відповідно до ст.294 КУпАП не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що висновки суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП адміністративного правопорушення відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами і є обґрунтованими.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 судом виконані вимоги ст.ст.280, 283 КУпАП, повно та всебічно розглянуто обставини справи, дотримано вимоги щодо змісту постанови про адміністративне правопорушення.

Рішення суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП адміністративного правопорушення відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується, зібраними та дослідженими доказами, а саме: - відомостями, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №163772 від 09 травня 2021 року, відповідно до якого водій ОСОБА_1 відмовився від проходження від огляду на стан алкогольного сп`яніння; - письмовими поясненнями свідка ОСОБА_2 , відповідно до яких ОСОБА_1 від пояснень та проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився; - рапортом працівника поліції УПП в Харківській області від 10 квітня 2021 року.

Відповідно до відеозапису з нагрудної камери поліцейського зафіксовано факт керування транспортним засобом TOYOTA Land Cruiser д.н.з. НОМЕР_1 водієм ОСОБА_1 . В подальшому, зафіксовано відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest на вимогу працівника поліції.

Підстави, умови та порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння визначені ст.266 КУпАП, п.2.5 ПДР України та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735 (в подальшому "Інструкція"). За змістом цих нормативних документів водій зобов`язаний на вимогу поліцейського пройти огляд з метою встановлення стану сп`яніння. Відповідно до п.2 Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Як вбачається з матеріалів справи, працівниками поліції було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння внаслідок виявлення передбачених п.3 розділу І Інструкції ознак. Відмовляючись від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 ПДР та вчинив передбачене ч.1 ст.130 КУпАП адміністративне правопорушення.

Ознаки алкогольного сп`яніння, які стали підставою для вимоги про проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння, поліцейськими викладені у протоколі про адміністративне правопорушення. Апеляційний суд зауважує, що підставою для висунення вимоги про необхідність проходження огляду на стан сп`яніння є суб`єктивне припущення поліцейського про перебування особи у стані сп`яніння, яке ґрунтується на наявності у особи передбачених п.3 розділу І Інструкції ознак алкогольного сп`яніння.

Суд зважає на те, що відповідно до п.2.5 ПДР проведення огляду на стан сп`яніння на вимогу поліцейського є обов`язком водія, при цьому жоден із нормативних документів не дає водієві права оспорювати таку вимогу поліцейського.

На відеозапису події об`єктивно зафіксовані обставини адміністративного правопорушення в обсязі, достатньому для вирішення питання про наявність складу та події передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП адміністративного правопорушення та винуватості ОСОБА_1 у його вчиненні.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вимога поліцейського про необхідність проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння була чіткою і зрозумілою для сприйняття.

Згідно наявних матеріалів справи, клопотань щодо проходження огляду на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я від ОСОБА_1 не надходило.

Суд апеляційної інстанції погоджується з посиланням ОСОБА_1 про помилковість посилання суду першої інстанції на час вчинення адміністративного правопорушення (21-05год.), яке відбулося 09 травня 2021 року саме о 00-05 годині, що відповідає змісту складеного протоколу про адміністративне правопорушення, однак наведене не перешкоджає всебічному та об`єктивному судовому розгляду справи та може буди виплавлено шляхом виправлення описки у судовому рішенні за клопотанням учасника справи або за власною ініціативою суду.

Далі, посилання судді у постанові на копію протоколу про адміністративне правопорушення серія ВАБ №993710 від 09.05.2021 року, замість копії постанови про накладення адміністративного стягнення серія ВАБ №993710 від 09.05.2021 року за правопорушення, передбачене ст. 126 КУпАП, яке вчинено ОСОБА_1 , яка долучена до матеріалів справи, на переконання апеляційного суду, є технічною опискою та не є істотними, тобто такими, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Між тим, суд апеляційної інстанції зауважує, що твердження апелянта про те, що у постанові судді є посилання на показання свідка ОСОБА_2 про факт наявності ДТП, не може бути підставою для скасування постанови судді по факту вчиненого правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та не має правового значення при розгляді справи для встановлення факту відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.

Покликання апелянта на розбіжності у оригіналі протоколу про адміністративного правопорушення та його копії є необґрунтованими, оскільки апеляційним судом не встановлено таких відмінностей. Апеляційний суд не знаходить порушень вимог Закону чи нормативно-правових актів працівниками поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що при складанні протоколу ОСОБА_1 не ознайомлювали з правами та обов`язками, передбаченими ст. 63 Конституції України, не є слушними, оскільки відповідно до протоколу зазначено, що ОСОБА_1 роз`ясненні його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, і повідомлено, що розгляд адміністративної справи відбудеться в Ізюмському міськрайонному суді Харківської області, при цьому вбачається, що ОСОБА_1 не виявив бажання та від підпису та ознайомлення зі змістом протоколу відмовився.

Твердження апеляційної скарги про те, що працівники поліції не видали відповідне направлення для проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі не приймаються до уваги, оскільки ОСОБА_1 взагалі відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, що підтверджується матеріалами справи, також будь-які відомості про те, що він пред`являв вимогу про направлення його до закладу охорони здоров`я, матеріали провадження не містять.

Посилання на відсутність у протоколі про адміністративне правопорушення відомостей про те, за допомогою якого технічного пристрою - газоаналізатора пропонувалося ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки, апеляційний суд не бере до уваги, оскільки відсутність посилання на конкретну модель газоаналізатора не спростовує факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Окрім того ст. 256 КУпАП не передбачає внесення таких даних в протокол про адміністративне правопорушення.

Посилання в апеляційній скарзі на недопустимість як доказу доданого до протоколу відеозапису на оптичному диску з мотивів здійснення відеозапису особистим мобільним телефоном поліцейського, який не засвідчений електронним цифровим підписом не спростовують правильності висновків суду.

За змістом ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, серед іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів.

Положення ч. 2 ст. 266 КУпАП встановлюючи, що під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, не містять обмежень щодо виду чи особливостей технічних засобів.

Крім того, самі події на відеозаписі, їх учасники, обставини які зафіксовані на відеозаписі не оспорюються, а тому не має підстав визнавати відеозапис недопустимим доказом з мотивів здійснення його не на портативний службовий відеореєстратор, а на відеокамеру мобільного телефону поліцейського.

Відеозапис є одним із сукупності доказів у справі, які суд у відповідності до 252 КУпАП оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

На переконання апеляційного суду, існування внутрішніх інструкцій щодо використання службових відео реєстраторів не свідчить про заборону працівниками поліції використовувати особисті мобільні телефони.

Також апеляційний суд відхиляє доводи апелянта, що записані на оптичний диск відеофайли не підписані електронним цифровим підписом відповідної посадової особи. Чинне законодавство не передбачає підписання відеофайлу з нагрудної камери поліцейського електронним цифровим підписом при направлені до суду на розгляд матеріалів про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Таким чином, відеозапис у повній мірі узгоджується з протоколом про адміністративне правопорушення та іншими матеріалами справи.

Інші доводи апелянта не впливають на правильність висновку суду про доведеність факту порушення водієм ОСОБА_1 пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, та правильно кваліфікував його дії за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи сукупність вищевказаних доказів, суд першої інстанції, повно, всебічно та об`єктивно розглянувши справу, прийшов до правильного висновку про їх достатність для встановлення вини ОСОБА_1 та вмотивовано визнав його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Істотних порушень вимог закону, які б ставили під сумнів висновки суду першої інстанції та були безумовною підставою для скасування судового рішення, не встановлено.

З врахуванням вищевикладеного, апеляційний суд вважає, що постанова є законною та обґрунтованою, а підстави для її скасування та закриття провадження, як того просить апелянт, відсутні.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В :

Поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 28 липня 2021 року.

Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 28 липня 2021 року щодо ОСОБА_1 без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського

апеляційного суду В.М. Герасименко