Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 33/4809/231/24 Головуючий у суді І-ї інстанції Стручкова Л. І.
Категорія - 130 Доповідач у суді ІІ-ї інстанції Ткаченко Л. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.04.2024 року.Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду Ткаченко Л.Я., розглянувши у порядку апеляційного перегляду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 березня 2024 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, а також стягнуто на користь держави судовий збір в сумі 605 гривень 60 копійок.

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно постанови міськрайонного суду, ОСОБА_1 25 січня 2024 року об 12 год. 57 хв. в м. Олександрії Кіровоградської області, по вул. 6-го Грудня, буд. 135, керував транспортним засобом «Opel Astra», номерний знак НОМЕР_2 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, що не реагують на світло, порушення мови, порушення координації рухів, поведінка, яка не відповідає обстановці. Від проходження медичного огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився, що зафіксовано на нагрудну бодікамеру № 101480901. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову суду першої інстанції скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Також в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08 березня 2024 року, якою йому було відмовлено у задоволенні клопотання про зупинення провадження по даній справі.

В обґрунтування вимог щодо скасування постанови від 25 березня 2024 року ОСОБА_1 зазначає, що упереджене ставлення патрульних поліції до нього призвело до викривлення ними дійсних обставин, наркотичні засоби він не вживає, підстав для направлення його на медичне обстеження у патрульних не було.

При цьому він звертався до міськрайонного суду з клопотанням не проводити розгляд справи у його відсутності, зупинити провадження у справі на час його перебування на службі в ЗСУ, через те, що його місцезнаходження територіально віддалене від суду та систематично відсутній телекомунікаційний зв`язок. Однак незважаючи на це, суд першої інстанції відмовив у задоволенні даного клопотання. При цьому про результати не повідомив, чим позбавив його законного права взяти участь у розгляді його справи в суді.

Між тим, його відсутність на території Кіровоградської області обумовлена поважною причиною, а саме: з березня 2022 року по теперішній час він перебуває у складі Збройних Сил України. Здійснює захист держави і кожного громадянина країни від терористичної агресії росії.

Апелянт зазначає, що КУпАП не містить спеціальних норм, що передбачають для учасників судового розгляду можливість зупинити судовий розгляд у зв`язку із перебуванням обвинуваченого у складі ЗСУ. Разом з тим, у разі необхідності подолання судом прогалин у законі суддею при розгляді матеріалів про адміністративне правопорушення відповідно до КУпАП, з огляду на відсутність норм, що визначають правила зупинення провадження, до внесення змін до чинного законодавства суддя, враховуючи засади судочинства, передбачені Конституцією України та міжнародні стандарти щодо здійснення судочинства може застосовувати чинні процесуальні норми за аналогією.

Тобто, в даному випадку правомірним і доцільним буде застосування аналогії процесуального закону і розгляд клопотання про зупинення провадження необхідно було провести за правилами встановленими КПК України.

Зупинення провадження не дорівнює закриттю та не означає те, що у разі його зупинення обвинуваченого буде звільнено від відповідальності.

Виходячи з наведеного ОСОБА_1 вважає, що з означених вище підстав він не зміг захистити себе від пред`явленого обвинувачення, а суд дослідив лише докази обвинувачення, оскільки він позбавлений такої можливості через свою відсутність.

В судове засідання апеляційного суду, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи не з`явився. Будь яких клопотань про відкладення розгляду справи, проведення судового засідання дистанційно в режимі відео конференції не подавав.

Виходячи з приписів ч. 2 ст. 268 КУпАП, в яких наведено виключний перелік правопорушень, передбачених відповідними статтями КУпАП, при розгляді справ за якими присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності є обов`язковою, беручи до уваги відсутність вимог щодо обов`язкової участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, при розгляді такої справи, за умови обізнаності ОСОБА_1 про апеляційний розгляд справи, апеляційний суд приходить до висновку про можливість розгляду даної справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи поданої апеляційної скарги апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Що стосується апеляційних доводів ОСОБА_1 щодо незаконності рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні його клопотання про зупинення провадження у справі на час його перебування у лавах Збройних Сил України, то такі доводи є безпідставними та необгрунтованими виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 КУпАП завданням цього кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Судом відзначається, що законодавством встановлено строки здійснення провадження у справах про притягнення до адміністративної відповідальності з метою забезпечення учасникам процесу визначеності у часі, протягом якого суд розгляне справу. Передусім такі строки слугують інтересам особи, яка зазнає заходів впливу, оскільки наявність визначеного строку дає розуміння того, скільки триватиме такий вплив. Водночас протягом такого строку особу наділено процесуальними правами та обов`язками, що дає особі можливість, в тому числі з використанням адміністративного ресурсу (повноважень суду щодо витребування доказів, допиту свідків тощо), представити суду доводи на захист своєї правової позиції. Добросовісна участь особи у процесі вирішення її справи полягає в активній участі у розгляді її справи і недопущенні зловживань наданими їй правами.

Дотримання балансу між інтересами всіх сторін при розгляді справи покладено на суд, який, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін, також зобов`язаний дотримуватися встановлених законодавством правил та строків розгляду справи.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права, добросовісність застосування якого входить до обов`язків судді, визначених статтею 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантує кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

При цьому, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі, в якій вона є стороною, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Згідно з вимогами ст. 246 КУпАП порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в районних, районних у містах, міських чи міськрайонних судах визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ч.1 ст.268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Частиною 2 цієї статті не передбачена обов`язкова присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності при розгляді справи за ч.1 ст.130 КУпАП.

Отже, наведені вище положення ст.268 КУпАП не містять заборони щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 КУпАП, у відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

У разі неможливості особистої участі у розгляді справи в суді першої інстанції, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, має право надати письмові пояснення, письмово висловити свої заперечення у разі незгоди з протоколом. Також, має право забезпечити присутність захисника для захисту його інтересів та взяти участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції, відповідно до ч.7 ст.11 Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

Положення Кодексу України про адміністративні правопорушення не регулюють порядок зупинення провадження у справі, за виключенням справ про адміністративні правопорушення, які пов`язані з корупцією відповідно до ст.277 КУпАП.

За таких обставин та, оскільки у КУпАП міститься норма, яка регулює питання щодо зупинення провадження в окремій категорії справ, а отже в даному випадку до застосування аналогія закону із ст.335 КПК України, яка регулює зупинення судового провадження, не підлягає.

Таким чином, зважаючи на відсутність процесуально-визначених КУпАП підстав для зупинення провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у даній справі, тому доводи апелянта щодо незаконності відмови у задоволенні його клопотання є такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного закону.

Окрім того, слід зазначити, що вказана постанова про відмову у задоволенні клопотання від 08.03.2024, у відповідності до чинного законодавства окремому оскарженню не підлягає.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Діючим законодавством про адміністративне правопорушення зокрема ст. 251 КУпАП, передбачено те, що доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 252 КУпАП, оцінка доказів здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як вбачається з матеріалів справи, вирішуючи дану справу, суд першої інстанції в повній мірі врахував та дотримався вимог зазначених вище норм та положень ст.ст.245, 251, 252 КУПАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи і вирішення її в точній відповідності з законом та прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Згідно з п. 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМ України №1306 від 10 жовтня 2001 року (з послідуючими змінами і доповненнями) водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена у зв`язку з керуванням транспортними засобами особою, в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ч.1 ст.266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, річковими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Пунктом 12 розділу 2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 №1452/735, (надалі Інструкція 1452/735) передбачено, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного сп`яніння, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

За умовами пункту 6 розділу Х Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 року №1395, передбачено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису (а в разі неможливості застосування таких засобів у присутності двох свідків) складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Необхідною умовою для застосування до порушників відповідальності, передбаченої вищевказаними статтями зокрема, наявність доказів, які б безпосередньо свідчили про порушення викладених вище вимог.

В ході досудової перевірки та складання щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, порушень положень вищезазначених Інструкції 1452/735, та вимог ст.266 КУпАП працівниками поліції допущено не було.

Факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується:

-протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 598103 від 25.01.2024 року;

-направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно якого ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду;

-довідкою Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області від 26.01.2024 року № 1533/1111-2024 щодо отримання посвідчення водія, згідно якої ОСОБА_1 отримував посвідчення водія серії НОМЕР_3 , категорії «В» з 16.01.2016 року, ТСЦ 3541;

-- відеозаписом із нагрудної камери працівника поліції, який міститься на оптичному диску в матеріалах справи, на якому безперервно зафіксовано обставини, зазначені працівником поліції у протоколі.

Виходячи з аналізу вказаних доказів у справі, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 245 КУпАП всебічно, повно, об`єктивно з`ясував всі обставини, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, безпосередньо у судовому засіданні всебічно дослідив докази та обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки останній порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, згідно яких водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні доводи про те, що постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП постановлена з порушенням вимог чинного законодавства, без повного, всебічного дослідження обставин справи є надуманими та безпідставними.

Вище наведені докази на переконання апеляційного суду є належними, допустимими та достовірними, а протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 складено з дотриманням вимог ст.ст. 254, 255, 256, 268 КУпАП, посадовою особою, яка складала протокол про адміністративне правопорушення, було дотримано процедуру проведення огляду водія транспортного засобу на стан алкогольного сп`яніння, що передбачена ст. 266 КУпАП та Інструкцією 1452/735.

Щодо апеляційних доводів про порушення права на захист особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, внаслідок розгляду справи без його участі то вони не приймаються апеляційним судом до уваги, виходячи з того, що від ОСОБА_1 не надходило заяви або клопотання про відкладення розгляду справи, останній був належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи, суд першої інстанції обґрунтовано провів розгляд без участі особи.

Отже за вказаних обставин, відсутні підстави стверджувати про порушення права ОСОБА_1 , визначені ст. 268 КУпАП, оскільки суд першої інстанції забезпечив можливість особі надати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, а також реалізовувати інші права, передбачені цим Кодексом.

Не зважаючи на доводи викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції з достатньою повнотою провів судовий розгляд, викладені в постанові висновки, відповідають встановленим фактичним обставинам даної справи, а при накладенні стягнення на ОСОБА_1 суд першої інстанції правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст.130 КУпАП.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування в апеляційній скарзі не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Обраний суддею першої інстанції відносно ОСОБА_1 вид адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн 00 коп., з позбавленням його права керування транспортними засобами строком на один рік, відповідає обставинам справи, вимогам ст.ст. 23, 33 КУпАП.

Враховуючи викладене, постанова судді міськрайонного суду щодо ОСОБА_1 відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування суд не вбачає, у зв`язку із чим залишає цю постанову без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 березня 2024 року стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Кропивницького

апеляційного суду Л.Я. Ткаченко