Справа № 946/3030/24
Провадження № 3/946/1303/24
ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 квітня 2024 року м. Ізмаїл

Суддя Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Яковенко І.І., розглянув справу про адміністративне правопорушення відносно

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, тимчасово не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

за ч. 5 ст. 126, ч. 2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП),

встановив:

ОСОБА_1 , повторно протягом року, не маючи права керування транспортним засобами, 10.04.2024 о 16:20 годині по вул. Аеродромне шосе, 4 в м. Ізмаїлі Одеської області керував транспортним засобом «ВАЗ 2102» державний номерний знак НОМЕР_1 , порушивши підп. «а» п. 2.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 (далі ПДР), чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Крім того, ОСОБА_1 , повторно протягом року після вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у той же час та у тому ж місці, а саме 10.04.2024 о 16:20 годині по вул. Аеродромне шосе, 4 в м. Ізмаїлі Одеської області керував транспортним засобом «ВАЗ 2102» державний номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, але від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відповідно до встановленого порядку відмовився, порушивши п. 2.5 ПДР, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст.130 КУпАП.

Притягуваний ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справ був повідомлений належним чином. Так, при складанні протоколів про адміністративні правопорушення 10.04.2024 притягуваний був повідомлений про те, що справи розглядатимуться Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області 22.04.2024 о 10:00 годині, про що свідчать його особисті підписи у протоколах, копії яких йому були вручені. Зазначені обставини дають змогу суду дійти висновку про наявність даних про своєчасне сповіщення притягуваного ОСОБА_1 про місце і час розгляду справ. Однак притягуваний у судові засідання не з`явився.

Відповідно до даних службової записки керівника апарату суду, з 12.04.2024 в Ізмаїльському міськрайонному суді Одеської області не здійснюється відправка поштової кореспонденції у зв`язку з відсутністю маркової продукції, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості відкласти судове засідання та здійснити повторний виклик притягуваного.

Справу може бути розглянуто під час відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (ч. 1 ст. 268 КУпАП).

Оскільки є дані про своєчасне сповіщення притягуваного ОСОБА_1 про місце і час розгляду справи і від нього не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, суд у відповідності до ч. 1 ст.268 КУпАП вважає за можливе розглянути справу у його відсутності.

Вина ОСОБА_1 у повторному протягом року керуванні транспортним засобом, не маючи права керування, а також у повторній протягом року відмові від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, повністю підтверджується дослідженими судом доказами.

Так, відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці данні встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень; спеціальні технічні засоби перевірки на наявність стану алкогольного сп`яніння.

На відеозаписі з однострою поліцейських зафіксовано, як працівники поліції запропонували ОСОБА_1 пройти огляд поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, а ОСОБА_1 при цьому не заперечував наявності у нього ознак алкогольного сп`яніння, не виказував заперечень щодо його керування транспортним засобом, крім того визнав, що вжив перед цим пляшку «REVO» та керував транспортним засобом.

З акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (який відповідно до п. 10 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 за № 1413/27858 (далі Інструкція) складається у двох примірниках, один з яких вручається водію, а другий залишається у поліцейського та/або долучається до протоколу про адміністративне правопорушення у разі встановлення стану сп`яніння) вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Вказані обставини справи також підтверджуються даними протоколу про адміністративне правопорушення, згідно з яким ОСОБА_1 , повторно протягом року після вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, але від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відповідно до встановленого порядку відмовився. Суд визнає цей доказ таким, що складений повноважною особою, а саме поліцейським, який відповідно до абз. 1 п. 1 ч. 1 ст. 255 КУпАП є уповноваженою особою органів внутрішніх справ (Національної поліції) на складання протоколів про адміністративні правопорушення, у тому числі за ст. 130 КУпАП.

Суд визнає зазначені докази допустимими, оскільки вони зібрані з дотриманням вимог ст.266 КУпАП, Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008, Інструкції та інших нормативно-правових актів.

Так, зі змісту ч. 1 ст. 266 КУпАП випливає, що оглядові на стан алкогольного сп`яніння підлягають особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп`яніння.

А за змістом ч. 2 ст. 266 КУпАП, під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків; матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи, що до протоколу долучені матеріали відеозапису, на яких зафіксована процедура початку проведення огляду, зокрема, пропозицію поліцейського його пройти, то в даному випадку в силу наведеної ч. 2 ст. 266 КУпАП не було необхідним залучення свідків.

Відповідно до п. 2 Розділу І «Загальні положенні» Інструкції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

У п. 3 Розділу І «Загальні положення» Інструкції визначені ознаки алкогольного сп`яніння, які дають підстави поліцейському вважати, що особа перебуває у стані сп`яніння, зокрема різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, які і були виявлені поліцейським у притягуваного ОСОБА_1 , а тому були підстави для проведення його огляду на стан сп`яніння у встановленому порядку.

Відповідно до п. 2.5. ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Однак із сукупності усіх досліджених судом доказів випливає, що ОСОБА_1 в порушення вимог зазначеного п. 2.5 ПДР відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Та обставина, що ОСОБА_1 повторно протягом року відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння підтверджується копією постанови Ренійського районного суду Одеської області від 07.03.2024, що набрала законної сили 18.03.2024, якою ОСОБА_1 було визнано винним та на нього було накладено адміністративне стягнення за вчинення 20.01.2023 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, ОСОБА_2 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм держави Україна.

Відповідно до положень ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. Забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Положенням про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 № 340, передбачено, що позбавлення водіїв права на керування транспортними засобами здійснюється відповідно до законодавства (п. 20).

Відповідно до підп. «а» п. 2.1 ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно ж довідки Начальника САП Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області від 12.04.2024, згідно облікових даних ІП «ГЦС Посвідчення водія» ІПНП НПУ ОСОБА_1 посвідчення водія на право керування транспортними засобами відповідної категорії не отримував. Крім того, постановою Ренійського районного суду Одеської області від 07.03.2024, що набрала законної сили 18.03.2024, на ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів строком на один рік.

Але із сукупності усіх досліджених судом доказів випливає, що ОСОБА_1 у порушення вимог вказаного підп. «а» п. 2.1 ПДР керував транспортним засобом, не маючи права керування таким транспортним засобом, а також будучи позбавленим права керування таким транспортним засобом. При цьому ці дії він вчинив, незважаючи на те, що раніше його вже притягували до адміністративної відповідальності за вчинення тотожного адміністративного правопорушення.

Та обставина, що ОСОБА_1 повторно протягом року керував транспортним засобом, не маючи права керування підтверджується копією постанови серії БАД №854280 від 17.01.2024, якою на ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу за вчинення ним 17.01.2024 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, а також довідкою начальника САП Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області.

Отже, аналіз сукупності усіх даних, що містяться в досліджених у суді доказах, дозволяє суду дійти висновку про наявність адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126, ч. 2 ст. 130 КУпАП, та про доведеність винності ОСОБА_1 в їх вчиненні.

При накладенні адміністративного стягнення на ОСОБА_1 , суд враховує положення ч. 2 ст.36 КУпАП, відповідно до яких, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Суд також враховує характер вчинених правопорушень, особу правопорушника, його майновий стан та обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, та вважає, що достатнім і необхідним у відповідності до ч. 2 ст. 36 КУпАП є накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, а саме в межах санкції ч. 2 ст.130 КУпАП, оскільки санкцією вказаної статті хоча розмір штрафу менший, менший і строк додаткового стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, але передбачене більш суворе основне стягнення у виді адміністративного арешту. Разом з цим в силу останнього речення ч. 2 ст. 36 КУпАП притягуваному ОСОБА_1 до основного стягнення за ч. 2 ст. 130 КУпАП слід приєднати додаткове обов`язкове стягнення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП, у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки строк цього додаткового стягнення (від п`яти до семи років) є більшим за строк цього ж додаткового стягнення, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Характер вчинених ОСОБА_1 правопорушень вказує на те, що він вчинив грубі порушення порядку користуванням правом керування транспортного засобу, що відповідно до ч. 2 ст. 30 КУпАП є однією з підстав для накладення адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Обставин, які відповідно до ст. ст. 34, 35 КУпАП пом`якшують та обтяжують відповідальність ОСОБА_1 за вчинені ним адміністративні правопорушення, суд не вбачає.

Відповідно до даних довідки начальника САП Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області, ОСОБА_1 посвідчення водія на право керування транспортними засобами не отримував.

Згідно зі ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Отже, враховуючи зазначені обставини справи, беручи до уваги особу ОСОБА_1 , суд дійшов висновку, що з метою його виховання в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню ним нових правопорушень на нього необхідно накласти адміністративне стягнення у виді штрафу в межах санкції ч. 2 ст. 130 КУпАП з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів.

Санкціями ч. 2 ст. 130 та ч. 5 ст. 126 КУпАП передбачено ще одне альтернативне додаткове стягнення у виді оплатного вилучення транспортного засобу чи без такого. У даному випадку суд не вбачає доцільності застосовувати додаткове альтернативне стягнення у виді оплатного вилучення транспортного засобу.

При вирішенні питання про строк додаткового стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами суд враховує положення ч. 3 ст. 30 КУпАП, згідно яким, якщо особою, позбавленою права керування транспортним засобом, до закінчення строку дії такого стягнення вчинено нове адміністративне правопорушення, за яке застосовано стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом, до стягнення за вчинення нового адміністративного правопорушення приєднується невідбута частина стягнення. При цьому загальний строк позбавлення права керування транспортним засобом може перевищувати гранично допустимий строк, передбачений частиною другою цієї статті (до десяти років).

Тому, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 , згідно постанови Ренійського районного суду Одеської області від 07.03.2024, будучи позбавленим права керування транспортним засобом на строк одтин рік, до закінчення строку дії вказаного стягнення вчинив нове адміністративне правопорушення за ч. 5 ст. 126 КУпАП, за яке судом також застосовується стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами та яке в силу останнього речення ч. 2 ст. 36 КУпАП приєднується судом до основного стягнення за ч. 2 ст. 130 КУпАП, то в силу наведеної ч. 3 ст. 30 КУпАП до стягнення за вчинення нового адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 130 КУпАП слід приєднати невідбуту частину стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Згідно ч. 2 ст. 317-1 КУпАП, особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права.

Тому, з урахуванням того, що постанова Ренійського районного суду Одеської області від 07.03.2024 набрала законної сили 18.03.2024, то станом на день винесення цієї постанови невідбута ОСОБА_1 частина стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами за попередньою вказаною постановою складає десять місяців та двадцять шість днів, які в силу ч. 3 ст. 30 КУпАП підлягають приєднанню.

Враховуючи, що на притягуваного підлягає накладенню обов`язкове додаткове адміністративне стягнення за ч. 5 ст. 126 КУпАП у виді позбавлення права керування транспортними засобами на мінімальний строк п`ять років, а також те, що невідбута ОСОБА_1 частина такого ж стягнення складає десять місяців та двадцять шість днів, то йому в силу ч. 3 ст. 30, ч. 2 ст. 36 КУпАП слід визначити загальний строк додаткового стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами тривалістю п`ять років десять місяців та двадцять шість днів.

В силу ч. 1 ст. 40-1 КУпАП, з ОСОБА_1 має бути стягнутий судовий збір в розмірі, передбаченому п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», а саме 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2024, що складає 605,60 грн.

Керуючись ст. ст. 283 285 КУпАП, суд

постановив:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126, ч. 2 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього основне адміністративне стягнення в межах санкції ч. 2 ст. 130 КУпАП у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 34 000 (тридцять чотири тисячі) гривень, та додаткове адміністративне стягнення з урахуванням положень ч. 3 ст. 30, ч. 2 ст. 36 КУпАП у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк п`ять років десять місяців та двадцять шість днів, без оплатного вилучення транспортного засобу.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 копійок).

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова про накладення адміністративного стягнення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги та підлягає зверненню до виконання протягом трьох місяців з моменту її винесення. В разі ж оскарження постанови перебіг строку давності звернення її до виконання зупиняється до розгляду скарги.

СУДДЯ

Ізмаїльського міськрайонного суду І.І. Яковенко