Справа № 342/32/24
Провадження № 3/342/32/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2024 року м. Городенка

Суддя Городенківського районного суду Івано-Франківської області Гайдич Р.М., розглянув справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від відділення поліції №2 (м.Городенка) Коломийського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає по АДРЕСА_1 , громадянина України,

за ч.1 ст.130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Згідно даних протоколу ААД №190471 від 03.01.2024 ОСОБА_1 03.01.2024 біля 21-56 год. по вул.Шевченка с.Топорівці Коломийського району, Івано-Франківської області керував транспортним засобом Рено Канго р/н НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Своїми діями він порушив п.2.9а ПДР, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

В судових засіданнях ОСОБА_1 ствердив, що він дійсно їхав із с.Торговиця в с.Топорівці на початку січня 2024 року разом із своїм знайомим ОСОБА_2 Позаду нього їхав автомобіль, фари якого він бачив у дзеркало заднього виду. Оскільки його знайомому стало погано він дотримуючись ПДР зупинив свій автомобіль на краю дороги перед с.Топорівці. Під час з`ясування із пасажиром, одразу після зупинки, чи потрібна йому якась допомога він ще знаходився на місці водія. Де подівся автомобіль який їхав позаду не звернув уваги.

І в цей час до них підійшли працівники поліції які зупинились позаду них, і він зрозумів, що той автомобіль який їхав позаду то автомобіль поліцейських.

Будь-яких дій по зупинці його ТЗ поліцейські не здійснювали. І бачити чи він керує пристебнутий ременем чи ні вони не могли так як їхали позаду нього в темну пору доби. Хоча не заперечував, що їхав не пристебнутим ременем безпеки. Тільки стверджував, що поліцейські не могли того бачити в темну пору доби, рухаючись позаду нього. Чому вони його звинувачували в цьому йому не зрозуміло.

Він почав відповідати на їх запитання та на їх вимогу надав їм документи. Потім поліцейські ствердили, що йому слід пройти огляд на стан сп`яніння. І він їм повідомив, що вживав спиртні напої ще вчора. Продувши в трубку приладу побачив результат і був ним шокований так, що аж виразився нецензурно. Бо ніколи би не міг подумати, що практично через добу може показати прилад такий вміст алкоголю. На моє зауваження про дані такого результату поліцейські взагалі ніяк не відреагували, не запропонували пройти огляд в медичному закладі, як того вимагає чинне законодавство. Вони просто заповнили якісь документи які він підписав не читаючи. І залишивши його посеред дороги поїхали геть, а він сам продовжив рух своїм автомобілем бо боявся залишати свій автомобіль в темну пору доби посеред дороги..

Також звернув увагу, що поліцейські в протоколі зазначили один результат його огляду, а насправді при огляді був інший результат. Чому вони так вчинили йому не зрозуміло.

Такі дії працівників поліції як відсутність доказів його зупинки ними, проведення огляду на стан сп`яніння з порушенням законодавства, не відсторонення його від керування ТЗ після огляду на стан сп`яніння та складення протоколу із внесенням в нього даних які не відповідають дійсним ставить під сумність правомірність проведення цього огляду взагалі.

Свідок ОСОБА_2 повідомив, що він на початку січня 2024 року їхав разом із жителем с.Торговиця Липчуком Богданом в с.Топорівці. Перед самим с.Топорівці йому стало погано і він попросив водія зупинити авто. Коли водій зупинив та почав з`ясовувати чи потрібна йому якась допомога в цей час позаду них зупинився якийсь автомобіль і через деякий час до них підійшли поліцейські та почали спілкуватись із Липчуком. Поліцейські нас не зупиняли.

Вислухавши ОСОБА_1 , свідка ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, переглянувши відеозапис наданий працівниками поліції, приходжу до наступного висновку.

При прийнятті рішення за наслідками розгляду справи суд враховує практику Європейського Суду з прав людини про те, що процесуальні особливості справ про адміністративні правопорушення прирівнюються до кримінального процесуального законодавства.

Так, згідно із статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Особу може бути визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення виключно в разі встановлення в її діянні всіх ознак складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення, тобто наявність усіх необхідних елементів об`єктивних та суб`єктивних ознак, які характеризують діяння як правопорушення. Відсутність одного з елементів юридичних ознак складу правопорушення не утворює складу правопорушень.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП визначає обставини, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки,відеозапису,у тому числі тими, що використовуються особою,яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото-і кінозйомки, відеозапису,у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил,норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів,актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Крім цього, згідно із ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт,який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості,необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення і, відповідно до ст. 251 КУпАП, є одним із джерел доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" звертається увага суду на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Процедура розгляду справ про адміністративні правопорушення не передбачає участі при судовому розгляді сторони обвинувачення, що може призвести до змішування ролі обвинувача та судді і тим самим дати підстави для законних сумнівів неупередженості суду, порушити принцип змагальності (див. наприклад пункти 44-45 справи «Кривошапкін проти Росії»). У зв`язку із чим суд не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає «обережності дій суду» при вирішені питання про тягар доказування в такій категорії справ.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував, що визначення суті правопорушення та його ідентифікація як кримінального правопорушення здійснюється не тільки з врахуванням того, що таке правопорушення відноситься до кримінального права у правовій системі держави, а і з урахуванням правової природи порушення, його характеру і ступеню суворості покарання, яке може понести правопорушник (справа "Озтюрк проти Німеччини", "Кемпбелл і Фелл проти Сполученого Королівства").

При цьому, Європейський суд зазначав про те, що санкція у виді позбавлення прав на управління транспортним засобом розглядається як кримінально-правова санкція, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності».

Таким чином, керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та враховуючи практику Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" повинні застосовуватись судами, як джерело права, приймаючи до уваги правову природу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, його характер і ступінь суворості передбачених стягнень, необхідно прийти до висновку, що особа, яка обвинувачується у вчиненні вищевказаного правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП наступає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само в разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносити у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення знаходить свій прояв у дії чи бездіяльності, що заборонені адміністративним правом. У багатьох випадках вона залежить від місця, часу, обставин і способу скоєння адміністративного правопорушення, а також від причинного зв`язку між діянням і шкідливими наслідками цього діяння, вчинення протиправного діяння в минулому, його системності. Законодавство про адміністративні правопорушення охоплює саме ці елементи змісту об`єктивної сторони адміністративного правопорушення.

Щодо об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, то визначені склади об`єктивної сторони даного правопорушення полягають у :

- керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння;

- керуванні транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння;

- керуванні транспортним засобом в стані іншого сп`яніння;

- керуванні транспортним засобом під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

- передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння;

- передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває під впливом таких лікарських препаратів;

- відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суб`єкт вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України, спеціальний водій, тобто особа, яка керувала транспортним засобом в стані сп`яніння або відмовилась від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 1.10 ПДР України, водій це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення відповідної категорії.

Згідно п. 27 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23.12.2005 року № 4 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, також про адміністративні правопорушення на транспорті», керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу.

Суб`єктивна сторона даного правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Отже, обов`язковою ознакою правопорушення, передбаченого вказаною частиною даної статті КУпАП, є керування транспортним засобом водієм в стані сп`яніння або його відмова від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан сп`яніння.

Поліцейським в протоколі зазначено про керування ОСОБА_1 ТЗ 03.01.2024 о 21-56 год. в с.Топорівці в стані алкогольного сп`яніння. Доказом стану сп`яніння зазначено результат огляду приладу Драгер 1,54 проміле. Однак в матеріалах справи відсутній документ на підтвердження того, що під час огляду здійсненого працівниками поліції водія Липчука результат огляду був саме 1,54 проміле. Оскільки в матеріалах справи наявна роздруківка з іншим результатом, а саме 1,42 проміле.

Чому саме поліцейським зазначено в протоколі, який згідно судової практики ЄСПЛ є документом офіційного звинувачення особи у вчинення правопорушення, зазначено такий результат, поліцейськими в матеріалах справи не зазначено.

Також на відеозаписі наданому працівниками поліції відображено, що попереду їх автомобіля рухається ТЗ Рено в темну пору доби, який зупиняється на узбіччі дороги, а вони зупинились позаду нього. Потім поліцейський підійшов до ТЗ Рено та почав спілкуватись із водієм. В ході спілкування поліцейський запропонував водію не пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, а «продути алкотестер Драгер», не роз`яснюючи, що то за процедура.

На що водій погоджується. Продувши в прилад і побачивши результат водій в нецензурній форі висловив своє здивування таким результатом, та повідомив, що то щось забагато так як він вживав алкогольні напої, ще вчора.

На зауваження водія поліцейські не відреагували жодним чином. Не запропонували водію в разі незгоди із результатом пройти огляд в медичному закладі.

Також в матеріалах справи відсутні докази того, що поліцейські відсторонили водія ОСОБА_1 , після встановлення ними стану його алкогольного сп`яніння, від подальшого керування ТЗ. Не відображено такої дії ними і на відеозаписі наданому до суду. На відеозаписі тільки чути слова поліцейського, що водій має дати зобов`язання не керувати ТЗ протягом 24 годин і все.

Будь-яких дій по відстороненню водія ОСОБА_3 поліцейськими, окрім як отримання згоди водія не керувати ТЗ протягом 24 годин, поліцейськими не здійснено.

І твердження ОСОБА_3 про те, що він сам особисто продовжив рух додому не спростовано матеріалами справи і з його слів йому в цьому поліцейські не перешкоджали, а він боявся залишати свій ТЗ перед населеним пунктом де він навіть не проживає, посеред дороги в темну пору доби.

Тобто поліцейські залишили водія ТЗ, після проведеного ними огляду на стан алкогольного сп`яніння, просто серед дороги після оформлення матеріалів справи не вчинивши належного відсторонення від керування ТЗ.

Під час підпису документів які надали поліцейські, водій зазначає, що нічого не розуміє, що там пише однак підпише бо їм довіряє.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно вимог ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

До пропозиції проведення огляду поліцейські не повідомляли ОСОБА_3 , як водію, не тільки про наявність у них доказів керування ним ТЗ з порушенням ПДР, а і про будь-які інші підстави визначені законодавством, які б давали їм повноваження для проведення огляду на стан сп`яніння.

Тобто вимога про проходження такого огляду, без відповідних на те підстав є неправомірною, що є істотним порушенням ст.266 КУпАП та вимог спеціальної Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення.

Також проведення такого огляду із порушенням вимог законодавства, зокрема не переконання поліцейськими, перед заповненням протоколу, в тому що водій не заперечує результат огляду проведеного на місці зупинки. Оскільки поліцейські не звернули жодної уваги на те, що водій висловив свою незгоду із результатом огляду ствердивши, що такого не може бути.

Як і зазначення в протоколі результату огляду який не підтверджений належними і допустимими доказами та не надання суду доказів належного відсторонення водія від керування ТЗ після проведення огляду на стан сп`яніння є порушенням вимог чинного законодавства.

Дані порушення допущені поліцейськими під час спілкування із водієм ОСОБА_1 та під час оформлення матеріалів даної справи є істотними порушенням вимог ст. 266 КУпАП про процедуру огляду водія і в силу дії ч.5 ст. 266 КУпАП вказує на недійсність проведеного його огляду.

Відповідно до статті 62 Конституції України, положення якої знайшли подальшу конкретизацію в національному законодавстві України, особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях у справах «Тейксейра де Кастро проти Португалії» та «Шабельник проти України» неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів має відповідати передбаченим національним правом вимогам основним правам гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Тобто, якщо уповноваженим органом не доведено підставність притягнення особи до адміністративної відповідальності, суд не може в ході розгляду справи взяти на себе функції щодо самостійного відшукування доказів винуватості особи, самостійно змінювати, на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді.

Відповідно до п. 1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю у діях особи складу адміністративного правопорушення.

Якщо уповноваженим органом не доведено підставність притягнення особи до адміністративної відповідальності, суд не може в ході розгляду справи взяти на себе функції щодо самостійного відшукування доказів винуватості особи.

За таких умов, на думку суду, на цьому етапі, суть вчиненого правопорушення з кваліфікацією дій ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 130 КУпАП є сумнівними, що є не прийнятним, та не кореспондується із стандартом доказування поза розумним сумнівом, а тому, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності вважаю, що вина особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не підтверджується належними та допустимими доказами по справі.

Тому приходжу до висновку про відсутність у діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, що є підставою для закриття провадження у справі на підставі п.1 ст. 247 КУпАП.

Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до ст. 40-1 КУпАП.

Оскільки провадження у справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП слід закрити, а судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення сплачується особою, на яку накладено адміністративне стягнення, то судовий збір слід віднести на рахунок держави.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 283-285, 287 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подання апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду через Городенківський районний суд.

Суддя: Гайдич Р. М.