Номер провадження: 33/813/879/24
Номер справи місцевого суду: 496/361/24
Головуючий у першій інстанції Трушина О. І.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.05.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді - Комлевої О.С.,

з участю:

секретаря судового засідання Виходець А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, клопотання адвоката Бандиш Ганни Іванівни, захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови а також апеляційну скаргу на постанову Біляївського районного суду Одеської області від 10 січня 2024 року,-

в с т а н о в и в:

Короткий зміст оскаржуваної постанови суду першої інстанції.

Постановою Біляївського районного суду Одеської області від 10 січня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

На вищевказану постанову суду адвокат Бандиш Г.І., захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати постанову суду в частині визнання винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП та закрити провадження у справі за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги адвокат Бандиш Г.І., захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 зазначила, що наявні у справі матеріали не є належними та допустимими доказами по справі та не містять безперечних доказів його винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, а також не доведено наявності самої події адміністративного правопорушення, а саме.

20 грудня 2023 року о 22:00 год. капітан ОСОБА_1 був виявлений з ознаками наркотичного сп`яніння старшим лейтенантом ОСОБА_2 не пред`явивши реальних претензій щодо того які саме ознаки наркотичного сп`яніння він виявив у капітана направив його для проходження медичного огляду до медичного закладу. Проте, апелянт звертає увагу, що особа яка склала протокол за ч.3 ст. 172-20 КУпАП а саме командир роти охорони ВЧ НОМЕР_1 старший лейтенант ОСОБА_3 не був присутній ні під час виявлення ознак спяніння ні під час прослідування та знаходження його у приміщенні закладу охорони здоров`я, що є порушенням ч.5 ст. 266-1 КУпАП що робить такий огляд недійсним.

В матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 20 грудня 2023 року о 22:00 год. уповноважені посадові особи ВЧ НОМЕР_1 оглядали його на стан наркотичного чи іншого сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та тестів що є порушенням ст. 266-1 КУпАП в якій в частині 4 визначено що у разі незгоди військовослужбовця на проведення огляду на стан алкогольного чи іншого сп`яніння уповноваженими особами з використанням спеціальних технічних засобів та тестів або у разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Крім того, матеріали справи не містять доказів що огляд ОСОБА_1 в медичному закладі проводився у присутності посадової особи уповноваженої на те командиром військової частини, у даному випадку командира роти охорони ВЧ НОМЕР_1 лейтенанта ОСОБА_4 .

Такий доказ як акт про відмову від проходження медичного огляду підписаний свідками ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є неналежним та недопустимим доказом відмови ОСОБА_1 від огляду на стан наркотичного спяніння в закладі охорони здоров`я, оскільки складений був у с. Дачне та вказані свідки не були без посередніми очевидцями відмови чи не відмови ОСОБА_1 від проходження медичного огляду безпосередньо в закладі охорони здоров`я.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

ОСОБА_1 , та його захисник адвокат Бандиш Г.І. про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином (а.с. 53, 53 зворот).

На адресу Одеського апеляційного суду від ОСОБА_1 , та його захисника адвоката Бандиш Г.І. заяв чи клопотань не надходило.

Справа за апеляційною скаргою адвоката Бандиш Г.І., захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 на постанову Біляївського районного суду Одеської області від 10 січня 2024 рокуперебуває в провадженні апеляційного суду з 07 березня 2024 року (а.с. 44), судові засідання призначалися на 27 березня 2024 року та 17 квітня 2024 року.

Апеляційний суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженого рішення, судом були створені всі умови для реалізації права особи на доступ до правосуддя, та приймаючи до уваги те, що ОСОБА_1 , та його захисник адвокат Бандиш Г.І. будучи повідомлені про дату та час розгляду скарги в апеляційному суді, не з`явилися, не надали доказів поважності причин неприбуття в судове засідання, суд вважає, що справа підлягає розгляду за відсутності ОСОБА_1 , та його захисника адвоката Бандиш Г.І.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з ч.7 ст.294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду скарги буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 21 грудня 2023 року серії А3687 №66/1, ОСОБА_1 , 20.12.2023 року о 22:00 год. у службовий час на території військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), був виявлений з ознаками наркотичного сп`яніння, в умовах особливого періоду. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння відмовився у присутності свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , що підтверджується висновком № 003029 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 20.12.2023 року та актом про відмову від проходження медичного огляду, з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Розглядаючи матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП повністю та об`єктивно доведена зібраними по справі доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії А3687 №66/1 від 21 грудня 2023 року (а.с.1-5); висновком комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради» (КНП «ООМЦПЗ» ООР») № 003029 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 20 грудня 2023 року (а.с.5-а).

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду, з огляду на таке.

Відповідно до ч.3 ст. 172-20 КУпАП дії, передбачені частинами першою або другою цієї статті, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, або в умовах особливого періоду .

Відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до роз`яснень Верховного Суду у листі від 13 липня 2018 № 60-1543/0/2-18, особливий період діє в Україні з 17 березня 2014 після оприлюднення Указу Президента України від 17 березня 2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію». Президент України рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу не приймав.

24 лютого 2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 на території України введено воєнний стан з 24 лютого 2022, який в подальшому продовжено Указами Президента України.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що особливий період - період, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань було оголошено проведення в Україні загальної мобілізації.

Порядок проведення огляду військовослужбовців на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння з метою фіксації факту вчинення ними адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-20 КУпАП, визначений приписами ст. 266-1 КУпАП.

Відповідно до 266-1 КУпАП військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів, а також військовослужбовці Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

У разі наявності підстав вважати, що військовослужбовець Збройних Сил України здійснює виконання обов`язків військової служби або перебуває на території військової частини у стані наркотичного сп`яніння, то такий військовослужбовець підлягає огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку.

Відмова військовослужбовця від проходження у встановленому законодавством порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння є підставою для притягнення до відповідальності за ст. 172-20 КУпАП.

Як встановлено судом та з матеріалів справи вбачається, відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №93 від 03 квітня 2023 року ОСОБА_1 призначено на посаду начальника стартового відділення батареї військової частини НОМЕР_1 (а.с.9).

Суд критично оцінює доводи апеляційної скарги про те що протокол є недійсний, оскільки особа яка його склала не була присутня, а також те, що уповноважені посадові особи ВЧ НОМЕР_1 не оглянули ОСОБА_1 на стан наркотичного чи іншого сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, оскільки у протоколі про військове адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не було зазначено будь-яких зауважень, заперечень чи письмових пояснень до процедури проходження огляду. Більш того, у протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 зазначено що вину визнає (а.с.5).

Доводи апеляційної скарги з приводу того, що акт про відмову від проходження медичного огляду є неналежним доказом, апеляційний суд вважає таким що не спростовує висновок суду, оскільки ОСОБА_1 відмовився від огляду саме в медичному закладі, що підтверджується висновком, який підписаний лікарем, який проводив огляд.

Доводи апеляційної скарги про підписання протоколу про правопорушення під тиском, нічим не підтверджені, про такі обставини ОСОБА_1 не був позбавлений можливості повідомити в суді першої інстанції, однак він не скористався можливістю надати пояснення та докази які б підтверджували такі доводи.

Також суд апеляційної інстанції зазначає, що ОСОБА_1 , а також його захисника було сповіщено про розгляд справи в суді апеляційної інстанції, однак ані ОСОБА_1 , ані його захисник в судове засідання не з`явилися, та не скористалися правом надати пояснення.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено, як і не встановлено істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови.

Судом надана обґрунтована оцінка наявним в матеріалах справи доказам, тому апеляційний суд вважає, що викладені у постанові висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, та правильності кваліфікації його дій за ч.3 ст.172-20 КУпАП, є обґрунтованими.

Позиція апелянта, яку він висловив в апеляційній скарзі щодо невизнання своєї вини розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту та уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Також, слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а постанова районного суду, в свою чергу, є законною та обґрунтованою, у зв`язку із чим відсутні підстави для її скасування або зміни.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Підстав для скасування постанови суду першої інстанції апеляційний суд не вбачає.

Зважаючи на викладене, постанова суду щодо доведеності вини, кваліфікації дій, накладеного стягнення є законною та обґрунтованою, і підстав для її скасування не має, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Бандиш Ганни Іванівни, захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Біляївського районного суду Одеської області від 10 січня 2024 року залишити без змін

Постанова є остаточною і оскарженню в касаційному порядку на підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.С. Комлева