Справа № 372/5776/24 Головуючий у І інстанції Потабенко Л.В.
Провадження № 33/824/1964/2024 Доповідач Дрига А.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2024 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Дрига А.М., за участю захисника Волошиної Н.А.., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Волошиної Н.А. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Обухівського районного суду Київської області від 22 лютого 2024 року щодо ОСОБА_1 , за ч.1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Обухівського районного суду Київської області від 22 лютого 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, зі стягненням судового збору на користь держави.

Відповідно до постанови судді, 01.02.2024 року на адресу суду надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 019608 від 24.01.2024 року відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності по ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, з якого слідує, що 24.01.2024 року о 11 год. 00 хв. в. с. Трипілля по вул. Шевченка, 17, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «BMW X6», д.н.з. НОМЕР_1 , маючи ознаки алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, водій відмовився.

Своїми діями, що виразились в порушенні вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху України ОСОБА_1 скоїв правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В апеляційній скарзі захисник просить постанову судді скасувати та закрити провадження у справі щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУПАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Вказує, що порушення ОСОБА_1 п.2.5 ПДР України спростовується самим протоколом про адміністративне правопорушення, де ОСОБА_1 в присутності працівників поліції чітко зазначає в поясненнях, що він не відмовляється від проходження медичного огляду та готовий здати сечу. Натомість, виходячи з матеріалів справи, ОСОБА_1 відмовлявся від огляду на місці зупинки транспортного засобу і проведення його за допомогою газоаналізатора. Відсутність відмови від проходження огляду в закладі охорони здоров`я додатково підтверджується на відео, де ОСОБА_1 самостійно уточнює у працівників поліції, де і як можна пройти медичний огляд.

Також зазначає, що ОСОБА_1 самостійно звернувся до медичного закладу протягом 2-х годин та ознак сп`яніння у нього виявлено не було. Огляд його проводився за відсутності поліцейського лише тому, що сам поліцейський відмовився з ним їхати. Таким чином, після проведення обстеження в закладі охорони здоров`я, ознаки сп`яніння у ОСОБА_1 відсутні, відповідно і відсутня подія та склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст. 130 КУпАП, так як останній не перебував у стані алкогольного сп`яніння під час складання протоколу та не відмовлявся від проходження відповідного огляду на стан сп`яніння.

ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, захисник не заперечував проти розгляду справи без участі ОСОБА_1 .

Заслухавши думку захисника, яка підтримала апеляційну скаргу, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження, вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст.252 КУпАП).

Перевіркою матеріалів справи встановлено, що судом першої інстанції дані вимоги закону у повній мірі було дотримано.

Частиною 1 ст. 130 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керуванням транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно п.2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За наслідками перевірки рішення суду першої інстанції в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, встановлено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, судом належним чином були досліджені докази, що містяться в матеріалах справи, яким суд першої інстанції надав належну оцінку та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Зокрема, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, підтверджується фактичними даними, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №119608від 21 січня 2024 року (а.с.1); направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с.4); відеозаписі з нагрудної камери поліцейського, який був долучений до протоколу про адміністративне правопорушення (а.с.7).

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб, а тому будь-які сумніви у їх достовірності та істинності відсутні.

З переглянуто відеозапису з бодікамери працівника поліції вбачається, що ОСОБА_1 на вимогу працівника поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер» відмовився відразу, погодився їхати до лікарні, втім в подальшому чітко відмовився від проходження огляду на місці зупинки та в медичному закладі, зазначивши, що він нікуди не поїде.

При цьому суд звертає увагу на те, що вимога поліцейського про необхідність проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння була доволі чіткою і зрозумілою для сприйняття, а відмова ОСОБА_1 була такою, що не ставила під сумнів факт відмови.

Отже, доводи апеляційної скарги захисника про те, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду в закладі охорони здоров`я, є необґрунтованими.

Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

ОСОБА_1 , який реалізував своє право керувати транспортним засобом, тим самим погодився нести відповідальність та виконувати обов`язки згідно встановлених в Україні правових норм у сфері дорожнього руху.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що ОСОБА_1 самостійно звернувся до медичного закладу протягом 2-х годин та ознак сп`яніння у нього виявлено не було, а тому в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення є неспроможними, оскільки ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння.

Отже, оцінюючи сукупність наявних в справі доказів, апеляційний суд дійшов висновку, що твердження захисника з приводу відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених в суді першої інстанції матеріалів справи про адміністративне правопорушення, та відповідно розцінюються як такі, що спрямовані на уникнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено, як і не встановлено істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку, що судом першої інстанції було прийнято законне і обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, з наведенням обґрунтованої мотивації прийнятого рішення, з урахуванням чого постанову судді слід залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника щодо її скасування - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргузахисника Волошиної Н.А. в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову суддіОбухівського районного суду Київської області від 22 лютого 2024 року щодо ОСОБА_1 - залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя А.М. Дрига