Справа № 496/1384/24
Провадження № 3/496/1062/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2024 року м. Біляївка

Суддя Біляївського районного суду Одеської області Трушина О.І., розглянувши матеріали, які надійшли від ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

про притягнення до адміністративної відповідальності: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , старшого лейтенанта, начальника стартового відділення стартової батареї в/ч НОМЕР_1 ,

за ч. 2 ст. 172-15, ч. 2 ст. 172-16 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Відносно ОСОБА_1 22.02.2024 року складено протокол ОД/ІІІ № 92 про військове адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, відповідно до якого він, будучи військовослужбовцем призваним за контрактом, проходячи службу у військовій частині НОМЕР_1 , будучи військовою службовою особою, діючи необережно, протиправно, всупереч інтересам служби, на порушення своїх статутних обов`язків, приписів законів та інструкцій, допустив недбале ставлення до військової служби, а саме: неналежно віднісся до покладених на нього обов`язків військової служби та не виконав наказ командира військової частини НОМЕР_1 , не провів службове розслідування та не подав акт службового розслідування встановленим порядком для прийняття рішення в термін до 21.02.2024 року, в умовах особливого періоду, під час дії воєнного стану.

Крім того, відносно ОСОБА_1 22.02.2024 року складено протокол ОД/ІІІ № 93 про військове адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 172-16 КУпАП, відповідно до якого він, будучи військовослужбовцем за мобілізацією, проходячи службу у військовій частині НОМЕР_1 , будучи військовою службовою особою, діючи протиправно, всупереч інтересам служби, на порушення своїх статутних обов`язків, приписів законів та інструкцій, вчинив умисне невиконання військовою службовою особою покладених на неї службових обов`язків, а саме: не виконав наказ командира військової частини НОМЕР_1 , не провів службове розслідування та не подав акт службового розслідування встановленим порядком для прийняття рішення в термін до 21.02.2024 року, в умовах особливого періоду під час дії воєнного стану.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений належним чином. Від його захисника ОСОБА_2 на адресу суду надійшло письмове пояснення по справі, у якому остання просить провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15, ч. 2 ст. 172-16 КУпАП закрити з підстав, викладених у поясненні. При цьому вказує на те, що старший лейтенант ОСОБА_1 готовий був виконувати обов`язки військової служби, зокрема наказ № 40/агд від 14.02.2024 року, адже поставив свій підпис на ньому під час його доведення до військовослужбовця майором ОСОБА_3 , але чи мав старший лейтенант ОСОБА_1 можливість виконати вказаний наказ ні, оскільки у відповідності до ст. 85 ЗУ «Про Дисциплінарний статут ЗСУ» службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць, а згідно з наказом, ст. лейтенанту ОСОБА_1 було надано всього 6 днів для проведення службового розслідування. Крім того, відповідно до наказу № 78 від 18.07.2022 року начальник стартового відділення стартової батареї військової частини НОМЕР_1 не є тією військовою службовою особою, якій надано право складати протоколи про військові адміністративні правопорушення, тому у ОСОБА_1 були відсутні документи щодо фіксування факту перебування старшого лейтенанта ОСОБА_4 під час несення служби з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме докази перевірки ОСОБА_4 на стан алкогольного сп`яніння у місці виявлення чи в закладі охорони здоров`я, та сам протокол адміністративного правопорушення, складений на ОСОБА_4 , як того вимагає ст. 266-1 КУпАП України, та особа, яка доводила йому наказ про проведення службового розслідування не передала вказані документи, що унеможливило проведення службового розслідування, оскільки сам ОСОБА_1 не був очевидцем виявлення ст. лейтенанта ОСОБА_5 ознаками алкогольного сп`яніння та фіксування даного факту. Найголовніше, у відповідності до п. 2 Розділу ІІ. Підстави призначення та предмет службового розслідування, наказу МОУ від 21.11.2-17 року № 608, яким затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, визначено, що службове розслідування не призначається, зокрема якщо причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення, ступінь вини, розмір заподіяної матеріальної шкоди та інші обставини, які мають значення для прийняття рішення командиром (начальником) про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення, не потребують додаткового встановлення (уточнення) або їх встановлено під час проведення інспектування, інвентаризації, аудиту, за рішенням суду. Ступінь вини та склад адміністративного правопорушення у вигляді вживання військовослужбовцями алкогольних напоїв під час несення служби встановлюється судом - 172-20 КУпАП, тому службове розслідування у даному випадку не могло взагалі бути призначене, оскільки дисциплінарне стягнення за такі порушення військової дисципліни військовослужбовцям застосовуються за рішенням суду щодо притягнення до адміністративної відповідальності. У ОСОБА_1 не було належних повноважень проводити таке службове розслідування, ще й неправомірного наказу № 40/агд від 14.02.2024 року, тому в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП. До того ж, що стосується правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-16 КУпАП, вказує, що об`єктивною стороною умисного невиконання військовою службовою особою покладених на неї службових обов`язків є невиконання покладених на військовослужбовця обов`язків за посадою, у даному випадку начальника стартового відділення стартової батареї військової частини НОМЕР_1 . У матеріалах справи містяться обов`язки за посадою начальника стартового відділення стартової батареї, де відповідно до обов`язків за повсякденною діяльністю та обов`язків при приведенні у бойову готовність відсутні обов`язки щодо проведення службових розслідувань. Такі обов`язки були покладені на військовослужбовця окремим наказом, що саме по собі не кваліфікується за ч.2 ст. 172-16 КУпАП. У даному конкретному випадку мова йде про невиконання окремого наказу командира, за яким на нього було покладено обов`язки щодо проведення службового розслідування, що кваліфікується як відмова виконати наказ начальника (непокора) або іншого умисного невиконання наказу та не входить до складу інкримінованого правопорушення за 2 ст. 172-16 КУпАП. При цьому, якщо особа не мала реальної можливості виконати поставлений наказ, то не можна говорити про те, що особа умисно не виконувала наказ, як про це зазначалося вище. За таких обставин, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень за ч. 2 ст. 172-15, ч. 2 ст. 172-16 КУпАП не доведена належними, допустимими та достатніми доказами по справі.

В протоколах про адміністративне правопорушення дії ОСОБА_1 були кваліфіковані за ч. 2 ст. 172-15, ч. 2 ст. 172-16 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи, надані докази, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 172-15, ч. 2 ст. 172-16 КУпАП, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст. 172-15 КУпАП передбачена відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби.

Крім того, ч. 2 ст. 172-15 КУпАП передбачена відповідальність за діяння, передбачене частиною першою цієї статті, вчинене в умовах особливого періоду.

В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про недбале ставлення військової службової особи до військової служби ОСОБА_1 .

Так, недбале ставлення до військової служби передбачає невиконання або неналежне виконання військовою службовою особою своїх службових обов`язків через недбале чи несумлінне ставлення до них.

Несумлінне ставлення службової особи до своїх службових обов`язків, передусім, характеризує поведінку (дію або бездіяльність) при недбалості. Вона означає, що за наявності об`єктивної можливості діяти так, як того вимагають інтереси служби, службова особа безвідповідально ставиться до виконання своїх обов`язків, у зв`язку з чим виконує їх неналежним чином (неякісне, неточно, неповно, поверхнево, несвоєчасно тощо) або взагалі не виконує службові обов`язки, які входять до її компетенції. Несумлінне ставлення до службових обов`язків характеризує об`єктивну сторону вчиненого і полягає в тому, що за наявності реальної можливості діяти так, як того вимагають інтереси служби, винний або взагалі не діє, або хоча і діє, але неналежним чином.

Отже, для об`єктивної сторони недбалості необхідно встановити: а) нормативний акт, яким визначається компетенція службової особи; б) коло службових обов`язків, покладених на неї цим актом у встановленому порядку; в) яким способом і які конкретні дії суб`єкт повинен був здійснити за даних обставин; г) чи мав він реальну можливість виконати ці дії; д) в чому виразилися допущені ним порушення.

При встановленні недбалого ставлення до військової служби у формі невиконання службових (посадових) обов`язків необхідно встановити, що винний зобов`язаний був вчинити ті дії, невиконання яких ставиться йому за вину. Військова службова особа може відповідати за недбале ставлення до військової служби лише у тому випадку, коли вона не тільки повинна була через свій службовий обов`язок виконати ті чи інші дії, але й могла, тобто мала реальну можливість виконати їх належним чином. Якщо військова службова особа перебувала у таких умовах, за яких не мала фактичної можливості належно виконати свої службові (посадові) обов`язки, то відповідальність за недбале ставлення до військової служби виключається. При цьому треба враховувати як об`єктивні, так і суб`єктивні фактори. Зокрема, зовнішні умови й обстановку, в якій доводилось виконувати обов`язки військовій службовій особі, дії вищестоящих командирів і начальників, а також дані, які характеризують особу винного, його кваліфікацію, професійну підготовку, тривалість перебування на посаді, яку обіймає, досвід та інші обставини провадження.

З наведеного вбачається, що для встановлення факту недбалого ставлення до військової служби є необхідним встановити не тільки факт невиконання військовослужбовцем певного обов`язку, але й те, що таке невиконання мало місце саме внаслідок недбалості, тобто у зв`язку із тим, що особа за наявності реальної можливості виконання своїх обов`язків проявила до них байдужість та несумлінність.

Дана позиція узгоджується із позицією Верховного Суду, відображеної у постанові від 21 травня 2021 року по справі №85/12161/15-к.

Підстави, порядок призначення і проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, які допустили правопорушення (порушення військової дисципліни та громадського порядку) визначено Інструкцією про порядок проведення службового розслідування у Збройних силах України, яка затверджена Наказом Міністра оборони України №82 від 15.03.2004 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 30.03.2004 року за № 385/8984 (Інструкція №82).

Відповідно до п.1.2 вищенаведеної інструкції службове розслідування проводиться у разі:

невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, що загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення або заподіяло матеріальну чи моральну шкоду; невиконання або недбалого ставлення до виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини; неправомірного застосування військовослужбовцем фізичної сили, зброї або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільного населення; порушення правил несення вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити тяжкі наслідки; недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових осіб.

Відповідно до ст. 85 ЗУ «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 172-16 КУпАП, адміністративна відповідальність настає за умисне не вжиття заходів щодо припинення злочину, що вчиняється підлеглим, або не направлення військовою службовою особою до органу досудового розслідування повідомлення про підлеглого, який вчинив кримінальне правопорушення, а також інше умисне не виконання військовою службовою особою покладених на неї службових обов`язків в умовах особливого періоду.

Судом безпосередньо дослідженні докази, які надані на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 172-15, ч. 2 ст. 172-16 КУпАП, а саме: протокол ОД/ІІІ № 92 від 22.02.2024 року про військове адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, протокол ОД/ІІІ № 93 від 22.02.2024 року про військове адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 172-16 КУпАП, рапорт офіцера рухомого командного пункту батареї управління військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 від 14.02.2024 року щодо виявлення ОСОБА_4 в стані алкогольного сп`яніння, витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 40/агд від 14.02.2024 року, яким доручено ОСОБА_1 провести службове розслідування відносно ОСОБА_4 , в термін до 21.02.2024 року, пояснення ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які вказали, що 15.02.2024 року ОСОБА_1 був доведений зміст наказу № 40/агд від 14.02.2024 року, витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 93 від 03.04.2023 року, яким призначено ОСОБА_1 на посаду начальника стартового відділення стартової батареї військової частини НОМЕР_1 , посадові обов`язки, а також службову характеристику та медичну характеристику, складені відносно ОСОБА_1 .

Поряд з цим, матеріалами справи не підтверджено, що старший лейтенант ОСОБА_10 перебував у підпорядкуванні начальника стартового відділення стартової батареї військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_1 .

Крім того, зміст об`єктивної сторони правопорушення при викладенні обставин його вчинення не розкрито і не описано, а лише констатовано факт вчинення такого порушення, суть адміністративного правопорушення не розкрито та зазначено, який саме наказ не виконав ОСОБА_1 , відносно кого не провів останній службове розслідування та у чому саме полягає «умисність», що є недопустимим, так як порушує право на захист особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

При цьому суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином суддя неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у справах «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 року, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» (рішення від 20.09.2016 року, заява № 926/08) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Відповідно до чч. 2 та 3 ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Із роз`яснень, які містяться в абзаці другому п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року за №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» вбачається, що визнання особи винуватою може мати місце лише за умови доведеності її вини. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а не підтвердження здійснення водієм правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року), доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КпАП України провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі вищенаведеного, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративних правопорушень, передбачений ч.2 ст. 172-15, ч. 2 ст. 172-16 КУпАП, тому провадження по справі підлягає закриттю.

Керуючись ст. ст. 172-15, 172-16, 247, 283, 287 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 172-15, ч. 2 ст. 172-16 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду, через Біляївський районний суд Одеської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя О.І. Трушина