ПОСТАНОВА

Іменем України

05 квітня 2024 року суддя Слов`янського міськрайонного суду Донецької області Воронков Д.В., дослідивши матеріали, які надійшли з військової частини НОМЕР_1 про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , уродженця с. Бондарі Житомирської області, громадянина України, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , який проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , -

за ч.2 ст. 172-15 КУпАП,-

в с т а н о в и в:

Постановою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13 лютого 2024 року, матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-15 КУпАП, були повернуті до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, для доопрацювання.

25 березня 2024 року на адресу суду надійшов протокол про військове адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 після доопрацювання.

Судом встановлено, що 08 грудня 2023 року в населеному пункті Черкаське Краматорського району Донецької області, капітан ОСОБА_2 , командир ІНФОРМАЦІЯ_2, в якій проходив службу старший солдат ОСОБА_3 , всупереч вимогам ст. 11,12,14,16,58,59,112 Статуту внутрішньої служби ЗСУ та ст. 4,6 Дисциплінарного статуту ЗСУ, не проконтролював ведення обліку особового складу ІНФОРМАЦІЯ_2, внаслідок чого було несвоєчасно виявлено незаконне перебування з 15 лютого 2023 року по теперішній час, за межами військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_3 , та виникла переплата безпідставно нарахованих коштів старшому солдату ОСОБА_3 за період з 01.02.2023 року по 30.12.2023 року, в розмірі 101 203 грн. 61 коп., у зв`язку з чим, в діях капітана ОСОБА_1 були встановлені ознаки військового адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-15 КУпАП.

У судові засідання ОСОБА_2 неодноразово не з`являвся, повідомлявся про час та дату розгляду належним чином шляхом розміщення оголошеннь на офіційному веб-порталі "Судова влада України", проте, пояснень по суті справи не надавав, заяв про відкладення судового розгляду не надсилав.

Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема у рішенні «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року Європейський Суд з прав людини наголосив, що «сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження».

Враховуючи, що ОСОБА_2 достовірно був обізнаний про знаходження в суді справи про адміністративне правопорушення та повинен був проявляти зацікавленість у результатах її розгляду, однак, до суду не з`явився, зацікавленості про стан справи не виявив, тому суд вважає можливим розглядати справу у його відсутності, що не суперечить вимогам ст. 268 КУпАП та не порушує гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод - право на справедливий і публічний розгляд справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Суд, дослідивши наявні у справі про адміністративне правопорушення докази, надавши їм належну правову оцінку, дійшов наступного висновку.

Стаття 172-15 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за недбале ставлення до військової служби.

Вказаною статтею встановлена відповідальність за військове адміністративне правопорушення з формальним складом, яке є закінченим з моменту вчинення військовослужбовцем самого діяння, незалежно від настання наслідків.

Недбале ставлення військової службової особи до своїх службових обов`язків характеризує, перш за все, об`єктивну сторону вчиненого, і виявляється в тому, що за наявності в особи реальної можливості діяти так, як того вимагають інтереси служби, винний або взагалі не діє, не виконує службові обов`язки, або хоча і діє, але виконує ці обов`язки неналежним чином, не відповідно до закону або відповідно до нього, проте неякісно, неточно, неповно, несвоєчасно, поверхово, у протиріччя з установленим порядком і тією обстановкою, що склалася, тощо.

Верховний Суд України у своїй постанові від 21.05.2021 року справі № 185/12161/15-к вказав, що при встановленні недбалого ставлення до військової служби у формі невиконання службових (посадових) обов`язків необхідно встановити, що винний зобов`язаний був вчинити ті дії, невиконання яких ставиться йому за вину. Військова службова особа може відповідати за недбале ставлення до військової служби лише у тому випадку, коли вона не тільки повинна була через свій службовий обов`язок виконати ті чи інші дії, але й могла, тобто мала реальну можливість виконати їх належним чином.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації, в Україні з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан строком на 30 діб, в подальшому неодноразово продовжений, зокрема до 14 лютого 2024 року включно.

Відповідно до ст.ст. 11, 16, 17 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців, крім іншого, такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників).

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Провина ОСОБА_1 у скоєнні військового адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-15 КУпАП, повністю підтверджується зібраними по справі доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення № 0036 від 21.01.2024 року, в поясненнях до якого ОСОБА_2 зазначив, що свою вину не визнає; письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 15.12.2023 року, в яких останній вказує, що тільки 08.12.2023 року дізнався про витяг з наказу командира військової частини від 15.02.2023 року, яким ОСОБА_3 було увільнено від займаної посади, а тому, на протязі всього часу вважав, що ОСОБА_3 ще знаходиться на лікуванні; актом службового розслідування за фактом нез`явлення старшого солдата ОСОБА_3 на службу, згідно якого встановлено порушення ОСОБА_4 порушення положень ст. 11,12,14,16,58,59,112 Статуту внутрішньої служби ЗСУ та ст. 4,6 Дисциплінарного статуту ЗСУ; витягом з наказу № 315 від 20.01.2024 року про результати службового розслідування, згідно якого ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді «Догани» за порушення вимог Статуту внутрішньої служби ЗСУ та Дисциплінарного статуту ЗСУ;

доповіддю т.в.о командира 3 механізованого батальйону за фактом неприбуття старшого солдата ОСОБА_3 з лікувального закладу; довідкою розрахунком грошового забезпечення старшого солдата ОСОБА_3 за період з 01.02.2023 року по 30.12.2023 року; посвідченням офіцера на ім`я ОСОБА_2 серії НОМЕР_3 .

Зазначені вище докази винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП, є належними та допустимими, оскільки відповідно до ст. ст.251, 252 КУпАП, прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у справі про адміністративне правопорушення, а також зібрані в порядку, встановленому законом.

Як вбачається з правових висновків, викладених в п.17,18 постанови Верховного Суду від 03.05.2018 року по справі №487/2854/17, Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить визначення поняття "триваюче" правопорушення. Проте,в теорії адміністративного права під триваючим правопорушенням розуміють тривале невиконання вимог правової норми у вигляді дії або бездіяльності. Характер триваючого правопорушення оцінюється судом в кожному конкретному випадку індивідуально.

Верховний Суд у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 804/401/17 зазначив, що триваюче правопорушення - це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону.

Таким чином, суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, а саме, недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, яке є триваючим правопорушенням, враховуючи той факт, що недбале ставлення до військової служби та невиконання ОСОБА_4 своїх обов`язків по виявленню відсутності солдата ОСОБА_3 в розташуванні в/ч після лікування, продовжувалось на протязі тривалого часу, що також утворило грошову переплату неналежних солдату ОСОБА_3 коштів.

Вирішуючи питання щодо можливості накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 , суд керується наступним.

Згідно ч.2 ст. 38 КУпАП якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - шостій цієї статті.

Інкриміноване правопорушення було припинено 08.12.2023 року в ході проведення перевірки особового складу заступником командира в/ч НОМЕР_1 .

Даний адміністративний матеріал відносно ОСОБА_1 надійшов до суду після до оформлення 25.03.2024 року.

Таким чином, станом на дату ухвалення рішення по суті з дня виявлення триваючого правопорушення минуло більше трьох місяців.

Згідно п. 7 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення закінчилися строки, передбачені ст. 38 КУпАП.

За таких обставин, враховуючи сплив строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП, суд приходить до висновку щодо наявності підстав для закриття провадження у справі.

Керуючись ст. 38, ч.2 ст. 172-15, п. 7 ст. 247,ст.ст. 283-284 КУпАП, суддя,-

п о с т а н о в и в:

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-15 КУпАП.

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч.2 ст. 172-15 КУпАП, закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП - у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів, з дня її проголошення.

Суддя Слов`янського міськрайонного суду

Донецької області Д.В. Воронков