Справа № 953/1205/24
Провадження № 3/953/737/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 травня 2024 року м. Харків

Суддя Київського районного суду м. Харкова Власова Ю.Ю.,

секретарі судового засідання Афанасьєва К.Р., Іоненко С.Р.

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

його захисника адвоката Камінера В.М.

прокурора Курченко І.Г.

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові протокол про адміністративне правопорушення, який надійшов з 7го управління (з обслуговування Харківської області) Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з вищою освітою, радника при дирекції ДУ «Інститут патології хребта та суглобів імені професора М.І. Ситенка Національної академії медичних наук України», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

- за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП,

у с т а н о в и в:

1. Зміст протоколу про адміністративне правопорушення.

1.1. ОСОБА_1 , який 16.10.2023 звільнений з посади виконувача обов`язків директора ДУ «Інститут патології хребта та суглобів імені професора М.І. Ситенка Національної академії медичних наук України», будучи згідно з п.п. а) п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом, на якого поширюється дія цього Закону, несвоєчасно, а саме: 15.01.2024 о 23.27, без поважних причин подав декларацію при звільненні, шляхом заповнення відповідної (юрми на офіційному вебсайті Національного агентства з питань запобігання корупції.

Таким чином, ОСОБА_1 не виконав вимоги абз. 1 ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції».

1.2. Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП за ознаками несвоєчасного подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

2. Узагальнені позиції учасників судового провадження.

2.1. У судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник адвокат Камінер В.М. проти складеного протоколу заперечували, та просили закрити провадження у справі з підстав, установлених п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

2.2. Прокурор Курченко І.Г. у судовому засіданні просила притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

3. Релевантне законодавство.

3.1. Відповідно до преамбули Закону України від 14.10.2014 N 1700-VII «Про запобігання корупції» (далі Закон N 1700-VII) цей Закон визначає правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень.

За визначенням термінів, наведеним у ч. 1 ст. 1 цього Закону суб`єкти декларування - особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а", "в"-"ґ" пункту 2, пункті 4 частини першої статті 3 цього Закону, інші особи, які зобов`язані подавати декларацію відповідно до цього Закону.

Відповідно до підпункту "а" п. 1) ч. 1 ст. 3 Закону N 1700-VII суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є особи, які для цілей цього Закону прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування , а саме: посадові особи юридичних осіб публічного права, які не зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті.

Статтею 81 ЦК України унормовано види юридичних осіб.

Так, відповідно до частини 2 та 3 цієї статті Кодексу юридичні особи, залежно від порядку їх створення, поділяються на юридичних осіб приватного права та юридичних осіб публічного права. Юридична особа приватного права створюється на підставі установчих документів відповідно до статті 87 цього Кодексу. Юридична особа приватного права може створюватися та діяти на підставі модельного статуту в порядку, визначеному законом.

Юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування. Порядок утворення та правовий статус юридичних осіб публічного права встановлюються Конституцією України та законом.

Частиною 1 статті 1 Закону N 1700-VII визначено, що посадова особа юридичної особи публічного права - голова та член наглядової ради, ради директорів, виконавчого органу, комісії з припинення (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії), ліквідатор, керівник, заступник керівника, головний бухгалтер, корпоративний секретар такої юридичної особи публічного права, а також особа, яка здійснює повноваження одноосібного виконавчого органу, та її заступники, голова та члени іншого органу управління юридичної особи (крім консультативного), якщо утворення такого органу передбачено законом або статутом юридичної особи публічного права.

Особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а", "в"-"ґ" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, протягом 30 календарних днів з дня припинення відповідної діяльності подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями (абз. 1 ч. 2 ст. 45 Закону N 1700-VII).

3.2. Відповідно до ч. 1 ст. 172-6 КУпАП несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування тягне за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Приміткою до статті 172-6 КУпАП визначено, що суб`єктами правопорушень у цій статті (крім правопорушень, визначених частинами другою та третьою цієї статті, у частині неповідомлення або несвоєчасного повідомлення про суттєві зміни у майновому стані) є особи, які відповідно до частин першої та другої статті 45 Закону N 1700-VII зобов`язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

4. Встановлені судом обставини.

4.1. Наказом Президента Національної академії медичних наук України від 17.05.2022 N 4-ос ОСОБА_1 призначено виконувачем обов`язків директора Державної установи «Інститут патології хребта та суглобів імені професора М.І. Ситенка Національної академії медичних наук України» (далі - Інститут) з 23.05.2022.

4.2. З 16.10.2023 ОСОБА_1 припинив діяльність виконувача обов`язків директора Інституту.

4.3. 15.01.2024 о 23:27 ОСОБА_1 подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями (з 01.01.2023 по 16.10.2023) шляхом заповнення відповідної форми на офіційному веб-сайті Національного агента з питань запобігання корупції (НАЗК).

5. Мотиви суду.

5.1. Відповідно до п. 1.1 р. 1 Статуту Державної установи «Інститут патології хребта та суглобів імені професора М.І. Ситенка Національної академії медичних наук України», затвердженого постановою Президії Національної академії медичних наук України від 01.12.2016 № 13/18 (далі Статут Інституту) Установа є науковою, неприбутковою установою, яка заснована на державній власності і відноситься до відання Національної академії медичних наук України.

Установа створюється, реорганізується та ліквідується за рішенням Президії Національної академії медичних наук України (п. 1.5 р. 1 Статуту Інституту).

Відповідно до п. 1.1 Статуту «Національної академії медичних наук України», затвердженого Загальними зборами Національної академії медичних наук України 05.04.2016, Національна академія медичних наук України (далі - НАМН) є вищою медичною науковою самоврядною організацією України, що заснована на державній власності.

Пунктами 1.6 -1.9, 3.3 Статуту НАМН визначено, що НАМН має у своєму віданні наукові установи, організації, підприємства, об`єкти соціальної сфери, що забезпечують її діяльність.

Державне управління науковою та науково-технічною діяльністю НАМН здійснюється згідно із законодавством України, не порушуючи її самоврядності та свободи наукової творчості.

Самоврядність НАМН полягає у самостійному визначенні тематики і форм організації та проведення фундаментальних і прикладних наукових досліджень, формуванні своєї структури, вирішенні науково-організаційних, господарських, кадрових питань, здійсненні міжнародних наукових зв`язків у частині, що не суперечить Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність; виборності та колегіальності органів управління, здійсненні Загальними зборами НАМН функцій найвищого органу управління.

НАМН утворює, реорганізовує та ліквідовує наукові установи, організації, підприємства, що перебувають у віданні НАМН.

Відповідно до п. 3.13.1 Статуту НАМН керівник наукової установи НАМН обирається шляхом таємного голосування на зборах колективу наукових працівників цієї установи на строк до п`яти років у межах строку, визначеного статутом (положенням) наукової установи, з правом бути переобраним і призначається на посаду Президією НАМН у встановленому порядку.

Найвищим органом самоврядування НАМН є Загальні збори, що складаються з дійсних членів (академіків) та членів-кореспондентів НАМН, які скликаються на чергові та позачергові сесії (п. 4.1 Статуту НАМН).

Президія НАМН обирається Загальними зборами НАМН (п. 7.3 Статуту НАМН).

Президія НАМН приймає рішення про створення, реорганізацію чи ліквідацію наукових установ, організацій, підприємств, що перебувають у віданні НАМН, визначає їх завдання, затверджує основні напрями діяльності наукових установ (п. 7.14.9 Статуту НАМН).

Таким чином, Президія НАМН (орган, який зазначений у Статуті Інституту, як орган що створює, реорганізує та ліквідує Інститут) є виборним органом, не створена розпорядчим актом Президентом України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, тобто не відповідає ознакам, наведеним у ч. 3 ст. 81 ЦК України для юридичних осіб публічного права, а у розумінні ч. 2 ст. 81 ЦК України є юридичною особою приватного права, що створена та діє на підставі Статуту.

6. Висновки.

6.1. Положеннями статті 62 Конституції України унормовано, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

6.2. Відповідно до ст. 19 Закону України від 29.06.2004 N 1906-IV «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України від 23.02.2006 N 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Так, у п. 52 рішення ЄСПЛ від 05.02.2008 «Романаускас проти Литви» судом констатовано, що національний суд повинен переконатися, що провадження в цілому, зокрема спосіб отримання доказів, було справедливим.

Виходячи із положень ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30 травня 2013 року), «Карелін проти Росії» (рішення від 20 вересня 2016 року), суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

6.3. Положення ч.ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 280).

6.4. З урахуванням тієї обставини, що ОСОБА_1 не є суб`єктом, на якого поширюється дія підпункту "а" п. 1) ч. 1 ст. 3 Закону N 1700-VII, відтак, і не є суб`єктом адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, суд визначився про необхідність закриття провадження у даній справі з підстав, установлених п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Означеного висновку суду матеріали справи не спростовують.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин відсутності у діях особи, що притягається до адміністративної відповідальності, події і складу адміністративного правопорушення.

Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення (ст. 283).

Відповідно до ч. 1 ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 3) про закриття справи.

Постанова про закриття справи виноситься при оголошенні усного зауваження, передачі матеріалів на розгляд громадської організації чи трудового колективу або передачі їх прокурору, органу досудового розслідування, а також при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу (ч. 2 ст. 284).

На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 172-6, ст.ст. 247, 251, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

п о с т а н о в и в:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю у її діях події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Київський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня винесення такої постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя - Ю.Ю. Власова