Номер провадження 33/812/186/24 Головуючий у місцевому суді: Лященко В.Л.
Категорія: ст.124 КУпАП Головуючий у апеляційному суді: Серебрякова Т.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року місто Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Серебрякової Т.В.

із секретарем судового засідання - Травкіною В.Р.,

за участю:

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 та його захисника адвоката Ковальова О.В.,

потерпілої ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні Миколаївського апеляційного суду клопотання захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Согайко Іллі Валерійовича про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 27 лютого 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Богуслав Богуславського району Київської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та закрито провадження у справі на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст.38 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №561282, який надійшов на розгляд до Центрального районного суду міста Миколаєва і був складений 21 грудня 2023 року, встановлено, що водій ОСОБА_1 19 вересня 2023 року близько 10 год. 30 хв. в місті Миколаєві, по вулиці Веселинівській в районі перехрестя з вулицею Очаківською, керуючи транспортним засобом вантажним автомобілем марки та моделі Scania G420, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом марки і моделі Schmitz SPR 24L, реєстраційний номер НОМЕР_2 , був неуважний, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміну, при виконанні маневру повороту ліворуч, змінив напрямок руху ліворуч, при цьому через габарити свого транспортного засобу відступив від п.10.4 Правил дорожнього руху, а саме не звернувся за допомогою до інших осіб, створив перешкоду та небезпеку, чим змусив транспортний засіб автомобіль марки та моделі Porsche Macan, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався ліворуч в попутньому напрямку, змінити напрямок руху, вжити заходи екстреного гальмування та в подальшому зіткнутись з перешкодою, а саме: бордюрним каменем. Внаслідок ДТП вказаний транспортний засіб отримав механічні пошкодження та завдано матеріальних збитків. Такими діями ОСОБА_1 порушив вимоги пп.«б» п.2.3, п.п.10.1,10.6 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ст.124 КУпАП.

Постановою судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 27 лютого 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та закрито провадження у справі на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст.38 КУпАП.

Не погодившись із судовим рішенням, захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Согайко І.В. подав через суд першої інстанції апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 27 лютого 2024 року та винести у справі нову постанову, якою закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Також, захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Согайко І.В. заявив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаної постанови суду, оскільки вперше апеляційну скаргу подано 07 березня 2024 року, тобто в межах строку на апеляційне оскарження, проте постановою Миколаївського апеляційного суду від 14 березня 2024 року вказану апеляційну скаргу було повернуто у зв`язку з наявними недоліками.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у проваджені в справі про адміністративне правопорушення, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 в межах розгляду питання щодо поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд приходить до наступного.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до вимог ч.2 ст.294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, захисником, протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Так, при розгляді питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови апеляційний суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) щодо поновлення пропущеного строку.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи.

Аналіз практики ЄСПЛ дозволяє виокремити фундаментальні обґрунтування на користь прийняття рішення про поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Так у справі Bellet v. France ЄСПЛ зазначив, що стаття 6 §1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Як свідчить позиція ЄСПЛ у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У справі «Мушта проти України» зазначено, що не можуть бути встановлені обмеження щодо реалізації права на судовий захист у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено; ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

У справі «Станьо проти Бельгії» ЄСПЛ зазначив, що суворе застосування строку без урахування обставин справи може бути непропорційним щодо цілі забезпечення правової визначеності та належного здійснення правосуддя, а також перешкоджати використанню доступних засобів правового захисту.

Крім того, ЄСПЛ висловив позицію стосовно того, що, розглядаючи підстави для поновлення пропущеного строку, національні суди мають враховувати, що питання стосовно того, чи було дотримано справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (справи «Скордіно проти Італії», «Ятрідіс проти Греції»).

Доступність права на оскарження у зв`язку із пропуском встановленого строку неодноразово була предметом розгляду ЄСПЛ.

Так, у своєму рішенні у справі «Скорик проти України» суд зазначив, що відповідно до п.1 ст.6 Конвенції, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачені Конвенцією. Так, повинні враховуватися особливості провадження, що розглядається, у відповідності з національним правопорядком, а також роль апеляційного суду у них.

До того ж, право на доступ до суду має бути «практичним та ефективним», а не «теоретичним або ілюзорним». Це зауваження особливо стосується гарантій, закріплених у ст.6 Конвенції, з огляду на важливе місце, яке займає у демократичному суспільстві право на справедливий суд (рішення у справі «Зубац проти Хорватії» [ВП] (Zubac v. Croatia) [GC], заява № 40160/12, пункт 77, від 05 квітня 2018 року та зазначені у ньому справи).

ЄСПЛ роз`яснив, що положення ст.6 Конвенції, включаючи право на доступ до суду, поширюються також на апеляційне чи касаційне оскарження судового рішення, якщо таке право передбачено національним законодавством. Відповідно, поновлення пропущеного строку на апеляційне чи касаційне оскарження судового рішення є механізмом забезпечення певної гнучкості та пропорційності при вирішенні питання про допуск скаржника до апеляційного чи касаційного судів.

За положеннями ст.289 КУпАП апеляційний суд має право поновити строк на оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення в разі наявності поважних причин пропуску зазначеного строку з боку особи, яка оскаржує постанову суду першої інстанції.

Вирішуючи питання про поновлення строку необхідно виходити з того, що поняття поважності причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.

Так, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась зі скаргою, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

За матеріалами даного провадження встановлено, що оскаржувану постанову постановлено Центральним районним судом міста Миколаєва 27 лютого 2024 року.

За такого строк на апеляційне оскарження вказаної постанови закінчувався 07 березня 2024 року включно.

Апеляційну скаргу, подану захисником вперше 07 березня 2024 року, постановою Миколаївського апеляційного суду від 14 березня 2024 року повернуто особі яка її падала, у зв`язку з не долученням до апеляційної скарги витягу з договору про правову допомогу.

22 березня 2024 року адвокат Согайко І.В. надіслав повторно поштою апеляційну скаргу на постанову судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 27 лютого 2024 року.

Згідно ст.129 Конституції України основною засадою судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи. Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції є складовою конституційного права особи на судовий захист. Перегляд судових рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина.

За наведених обставин та з точки зору дотримання права особи, що подала апеляційну скаргу, на доступ до правосуддя, проголошеного ст.55 Конституції України та ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, апеляційний суд вважає, що вказаний строк підлягає поновленню, оскільки апеляційна скарга вперше була подана в межах строку на апеляційне оскарження постанови.

З урахуванням викладеного, керуючись ч.2 ст.294 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Согайко Іллі Валерійовича про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 27 лютого 2024 року задовольнити.

Поновити захиснику особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокату Согайку Іллі Валерійовичу строк на апеляційне оскарження постанови судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 27 лютого 2024 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та закрито провадження у справі на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст.38 КУпАП.

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Т.В. Серебрякова