Провадження № 3/638/870/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2024 року м. Харків

Суддя Дзержинського районного суду м. Харкова Хайкін В. М. розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов із Управління патрульної поліції в Харківській області відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

27.12.2023 року у провадження Дзержинського районного суду м. Харкова надійшли надійшла справа про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №643621, 15.12.2023 року о 14 годині 00 хвилин в м. Харків, пр. Перемоги, 66, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Nissan Juke з державним номером НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: поведінка, що не відповідає обстановці, виражене тремтіння пальців рук, дуже звужені зіниці очей, які не реагують на світло. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння водій ОСОБА_1 в найближчому закладі охорони здоров`я у відповідного фахівця-лікаря відмовився. Про наслідки такої відмови був повідомлений. Будучи двічі протягом року підданому адміністративному стягненню за вчинення діянь, передбачених ч.1 ст. 130 КУпАП, що було зафіксовано на бодікамери, чим порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху України.

До суду засобами електронного зв`язку 26.02.2024 року від представника особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Бессонова В.А. надійшло клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Клопотання обґрунтовано тим, що працівниками патрульної поліції транспортний засіб, у якому перебував ОСОБА_1 , не зупинявся, співробітники поліції підійшли до вже нерухомого транспортного засобу, при цьому жодних порушень правил дорожнього руху не вбачається, інші підстави, передбачені частиною 1 статті 35 Закону України «Про національну поліцію» зупинки транспортного засобу не озвучено та поліцейські повідомили, що у ОСОБА_1 наявні ознаки сп`яніння та почали пропонувати пройти огляд на стан сп`яніння; протокол про адміністративне правопорушення складено не уповноваженою на те особою, оскільки доказів на те, що особа, якою складався протокол, до суду не надано; в протоколі про адміністративне правопорушення не точно вказано суть адміністративного правопорушення, неможливо однозначно зрозуміти протокол складено за керування в стані наркотичного сп`яніння або за відмову від проходження відповідно до порядку огляду на стан сп`яніння, що є неконкретним звинуваченням та є порушенням права на захист; не було складено направлення на огляд на стан сп`яніння, який був складено за відсутності ОСОБА_1 та не вручено йому. Враховуючи викладене, просить суд клопотання задовольнити.

Від особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 надійшла заява з проханням розгляд справи проводити без його участі, з протоколом про притягнення до адміністративної відповідальності не згоден, клопотання про закриття провадження підтримує та просить задовольнити.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 КУпАП).

Відповідно до статті 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Закони України про адміністративні правопорушення до включення їх у встановленому порядку до цього Кодексу застосовуються безпосередньо.

Положення статті 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Частина 3 статті 8 КУпАП визначає, що провадження в справах про адміністративне правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до частини 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Суддя, повно та всебічно дослідивши адміністративний матеріал, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, дійшов висновку про те, що діями водія ОСОБА_1 порушені вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху України: «Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

До протоколу про адміністративне правопорушення додано довідку про повторність, копію постанови Дзержинського районного суду м. Харкова від 01.06.2023 року, згідно якої ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 1 рік (дата вчинення правопорушення 13.02.2023 рік о 14 год. 22 хв), копію постанови Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.06.2023 року, згідно якої ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік (дата вчинення правопорушення 28.03.2023 року).

З вищезазначеного вбачається, що ОСОБА_1 двічі протягом року піддавався адміністративному стягненню за частиною 1 статті 130 КУпАП.

А тому суд кваліфікує його дії за частиною 3 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення «Дії, передбачені частиною першою цієї статті, вчинені особою, яка двічі протягом року піддавалася адміністративному стягнення за керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

Винність правопорушника у вчиненні даного адміністративного правопорушення повністю доведена та підтверджується сукупністю достатніх та незаперечних доказів, досліджених під час судового розгляду, а саме: змістом протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №643621 від 15.12.2023 року; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявленням стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 15.12.2023 року 14 год. 55 хв. відеозаписом з місця події, що міститься на технічному носії диску; рапортами працівників поліції; копіями постанов Дзержинського районного суду м. Харкова від 01.06.2023 року та 12.06.2023 року; довідкою про повторність.

На переконання суду, надані докази на підтвердження винуватості ОСОБА_1 є належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного.

Відповідно до частини 4 статті 256 КУпАП, при складанні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права та обов`язки, передбачені статтею 268 КУпАП.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Інструкції 2, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу.

ОСОБА_1 скористався своїм правом та надав письмові пояснення, які додані до протоколу про адміністративне правопорушення. Суд дослідивши вказані пояснення дійшов до висновку, що обставини, які в них викладені, підтверджують факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, оскільки останній «перепаркував» транспортний засіб для того, щоб не заважав іншим учасникам руху, пішоходам.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Матеріали справи не містять доказів того, що до ОСОБА_1 зі сторони працівників поліції або свідків було необ`єктивне ставлення. Ніяких доказів про порушення законодавства працівниками поліції (висновок службового розслідування, рішення суду, тощо) до суду не надано.

Щодо клопотання про закриття провадження суд зазначає наступне.

Щодо твердження сторони захисту, що співробітники поліції підійшли до вже нерухомого транспортного засобу.

Визначення терміну "керування транспортним засобом" наведено в п. 27 Пленуму ВСУ від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Під час дослідження відеозапису, який долучено до протоколу про адміністративне правопорушення, чітко вбачається, що ОСОБА_1 керував, припаркував транспортний засіб, та після чого до нього підійшли співробітники поліції.

А тому в діях ОСОБА_1 поза розумним сумнівом доведено та підтверджено факт керування транспортним засобом.

Посилання сторони захисту на відсутність законних підстав для зупинки транспортного засобу суд вважає безпідставним, оскільки незгода водія з причинами зупинки, або його необізнаність про це, не нівелює його обов`язку на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан сп`яніння.

Неправомірна зупинка працівниками поліції транспортного засобу, за певних обставин, може бути підставою притягнення таких працівників до відповідальності. Проте, якщо при цьому з`ясувалось, що водій перебував з ознаками сп`яніння, то факт неправомірної зупинки його працівниками поліції, не звільняє водія від обов`язку виконання вимог п. 2.5. Правил дорожнього руху.

Правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний медичний огляд з метою встановлення стану наркотичного сп`яніння.

Водночас керування транспортним засобом водієм, який підозрюється в тому, що перебуває у стані наркотичного сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків.

До того ж, наявність або відсутність законних причин для зупинки транспортного засобу не входять до складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а відтак не підлягають доказуванню у даній справі.

У постанові Харківського апеляційного суду від 01.11.2023 у справі № 953/7013/22 також зазначено, що підстава зупинки транспортного засобу не є предметом доказування у справі за ст. 130 КУпАП, оскільки ці обставини не мають значення для правильного вирішення справи та встановлення факту керування особою транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння.

При цьому, суд звертає увагу, що протокол про адміністративне правопорушення та інші процесуальні документи складені уповноваженою державою особою, але ОСОБА_1 та його представник не скористалися процесуальною можливістю і не зверталися зі скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва з метою ініціювання службової перевірки або притягнення до дисциплінарної відповідальності, в тому числі щодо незаконних дій працівників поліції під час зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 .

Отже, враховуючи, що сторона захисту не скористалися своїм правом та не надала до суду доказів на підтвердження її версії щодо незаконності дій працівників поліції під час зупинки транспортного засобу, складення ними протоколу та інших процесуальних документів за цією справою, а матеріали справи не містять відповідних відомостей, суд дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в письмових доказах, що долучені до матеріалів справи, відповідають дійсності, що вочевидь унеможливлює врахування судом доводів захисника в цій частині.

Щодо посилань захисника на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 15 березня 2019 року у справ справі № 686/11314/17, то суд вважає, що відсутні підстави для застосування цих висновків, оскільки ця справа розглядалась Верховним Судом за правилами КАС України та стосувалася оскарження дій інспектора патрульної поліції щодо винесення постанови про адміністративне правопорушення та накладення на особу адміністративного стягнення за порушення ч. 1 ст. 126 КУпАП. У справі ж, яка розглядається, предметом розгляду є вчинення особою правопорушення, передбаченого положеннями частини 3 статті 130 КУпАП, а не правомірність дій поліцейського з його зупинки.

Крім того, одночасні твердження сторони захисту щодо незаконної зупинки і відсутність доказів того, що саме ОСОБА_1 керував зупиненим транспортним засобом є взаємовиключні з точки зору формальної логіки та розцінюються судом як обраний спосіб захисту особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Також суд зазначає, що відповідно до п. п. 2, 4 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Отже, зазначеними положеннями чинного законодавства встановлено, що поліцейський уповноваженого підрозділу Національної поліції України, керуючись вищенаведеним переліком ознак наркотичного сп`яніння, самостійно визначає наявність чи відсутність підстав у особи для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Суд зазначає, що вирішення наявності чи відсутності у водія ознак наркотичного сп`яніння відноситься до виключної компетенції поліцейського, який керуючись загальносуспільними нормами зовнішнього вигляду особи, яка не перебуває в наркотичному сп`янінні, на власний розсуд визначає наявність чи відсутність ознак наркотичного сп`яніння.

З переглянутих відеозаписів вбачається, що працівники поліції в усній формі зазначали свої прізвище, ім`я, по батькові, посаду та звання.

ОСОБА_1 не був позбавлений можливості запитати службове посвідчення у співробітників поліції для підтвердження того, що вони дійсно уповноважені на те особи органів Національної поліції України.

Крім того, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, поліцейський ОСОБА_2 оголошував складений протокол про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Також, з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 пропонувалось пройти огляд у встановленому законом порядку, зазначений факт також підтверджений стороною захисту у клопотанні про закриття провадження. Проте ОСОБА_1 відмовився під проходження зазначеного огляду.

Суд наголошує на тому, що ОСОБА_1 притягається до адміністративної відповідальності саме за відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, що чітко зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення.

Суд зауважує, що законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану сп`яніння в медичному закладі.

Враховуючи викладене, доводи представника особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Бессонова В.А. не знаходять свого підтвердження і спростовуються доказами, які наявні в матеріалах справи.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. За результатами розгляду вказаної справи, Суд не встановив порушень прав заявників, передбачених ч. 1,2 ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини.

Відповідно до частини 2 статті 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Обставин, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення відповідно до статті 34 КУпАП, судом не виявлено.

Обставин, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення відповідно до статті 35 КУпАП, судом не встановлено.

У відповідності до статті 23 КУпАП, адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, а також запобіганню вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до статті 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, ставка судового збору становить 0, 2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, повністю доведена та враховуючи дані про особу правопорушника, наявні в матеріалах справи, тяжкість вчиненого правопорушення та обставини його вчинення, виходячи з умисної форми вини вчинення правопорушення, яке становить реальну небезпеку учасникам дорожнього руху, загрожує їх життю, здоров`ю, тяжкість ймовірних наслідків, вважає за можливим застосувати адміністративне стягнення у межах санкції частини 3 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляді штрафу, тобто грошове стягнення, з позбавленням спеціального права, тобто позбавлення права керування транспортними засобами.

Окрім того, додаткове стягнення у вигляді конфіскації транспортного засобу не може бути застосоване до ОСОБА_1 , оскільки згідно довідки долученої до матеріалів справи, власником транспортного засобу Nissan Juke д.н.з. НОМЕР_1 є ОСОБА_3 .

На підставі викладеного, керуючись ст. 33, 40-1, 130, 221, 283, 284 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення та накласти адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 51 000 (п`ятдесят одна тисяча) грн. на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 10 (десять) років без конфіскації транспортного засобу.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп. на користь держави.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м Харкова. Постанова набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови.

Суддя: