ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/821/59/24 Справа № 695/424/23 Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП Головуючий у І інстанції Бойко Н. В. Доповідач в апеляційній інстанції Белах А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2024 року м. Черкаси

Суддя Черкаського апеляційного суду Белах А.В., за участю захисника Бруса С.М. та правопорушника ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси

апеляційну скаргу захисника Бруса С.М. на постанову Золотоніського міськрайсуду Черкаської обл. від 4.01.2024 р., якою ОСОБА_1 , який народився

ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Дмитрівка Золотоні-

ського р-ну Черкаської обл., громадя-

нина України, має середню повну ос-

віту, одружений, має на утриманні не-

повнолітнього сина 20214 р.н., про-

живає

АДРЕСА_1 ,

притягнуто до адмінвідповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто судовий збір в розмірі 605,6 грн., -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до постанови суду першої інстанції, 13.01.2023 р. о 19:37 год. по вул. Шевченка в с. Дмитрівка Золотоніського р-ну Черкаської обл. водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ-21213 р/номер НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі у встановленому законом порядку водій відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та скоїв адмінправопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, захисник Брус С.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі в зв`язку з відсутністю події і складу адмінправопорушення. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд не з`ясував всіх обставин справи, необґрунтовано відхилив доводи апелянта та свідків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_1 не керував автомобілем, а послався лише на відеозапис, як на доказ вини апелянта. Відео, яке надали поліцейські не може бути належним та допустимим доказом під час розгляду справи, адже відеозапис не містить будь-яких доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом та що він був зупинений працівниками поліції. На відеозапису жінка говорить про те, що саме вона керувала транспортним засобом, припаркувала його перед двором та повідомила чоловіку, що в автомобілі не горить права фара. Після чого ОСОБА_1 разом зі свідком ОСОБА_3 намагалися усунути поломку. Повз них в цей час проїжджав патрульний автомобіль. Зупинившись, поліцейські підійшли до присутніх, попросили надати документи. Жінка неодноразового говорить, що саме вона була за кермом. В ході розмови поліцейський зловживав службовим становищем, говорив неправду апелянту про наявність в них відео фіксації хто саме був за кермом, цим поліцейський маніпулював та вводив ОСОБА_1 в оману. Також, поліцейський наполягав на тому, щоб ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду. На відеозапису зафіксовано автомобіль з вимкненим двигуном, який стоїть біля двору, працівники поліції не підходили до автомобіля, починають вести розмову перед транспортним засобом. Руху транспортного засобу не зафіксовано, що позбавляє можливості переконатися в правомірності складання протоколу, а навпаки підтверджує той факт, що на момент приїзду працівників поліції автомобіль не рухався. На відеозапису не зафіксовано складання поліцейським направлення на огляд, відсутня частина відео складання акту про відмову від медичного огляду. Протокол оформлено без зазначення свідків, хоча свідки були на місці і до складання протоколу і під час. В протоколі також не зазначено відомості про відсторонення водія від керування транспортного засобу, не складався акт тимчасового затримання транспортного засобу.

Оскільки з відеозапису вбачається, що будь-які докази на підтвердження керування ОСОБА_1 транспортним засобом відсутні то й вимога про проходження огляду є незаконною та й відповідно відмова в проходженні такого огляду не утворює складу адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, тому провадження по справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Заслухавши доповідь судді, захисника Бруса С.М., пояснення особи яка притягається до адмінвідповідальності ОСОБА_1 , які підтримали апеляційну скаргу та просили задовольнити її по викладеним в ній доводам, допитавши в судовому засіданні свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , допитавши особу яка склала протокол про адмінправопорушення поліцейського СРПП ВПД № 2 Золотоніського р-ну Лисенка Є.М., вивчивши матеріали справи про адмінправопорушення, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослід-женні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 9 КУпАП, адмінправопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адмінвідповідальність.

Підставою притягнення особи до адмінвідповідальності є наявність в її діях складу адмінправопорушення - сукупності юридичних ознак (об`єктивних і суб`єктивних), що визначають вчинене протиправне діяння як конкретне адмінправопорушення.

Суб`єктивна сторона правопорушення - характеризується виною у формі умислу або необережності.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адмінправопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене адмінправопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адмінвідповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адмінправопорушення на розгляд громадської організації, трудовому колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому суд повинен дати оцінку не тільки даним, що додані до протоколу про адмінправопорушення, але й доказам, які представлені особою в порядку захисту. Досліджуючи всі наявні докази суддя дає їм об`єктивну оцінку з точки зору їх достовірності та степені підтвердження чи спростування обставин, що характеризують діяння особи як правопорушення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 та 3 ст. 266 КУпАП, особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, підлягають відстороненню від керування транспортними засобами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. Огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адмінправопорушення.

У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Аналогічна норма міститься і в п. 7 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України 9.11.2015 р. №1452/735.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адмінправопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адмінправопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адмінправопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адмінвідповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адмінвідповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адмінправопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, що сформульовані у п. 43 рішення від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України» ( з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини»), та згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Згідно ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адмінправопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адмінправопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності із законом.

Згідно ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Як вбачається з матеріалів справи, постанова суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 280 КУпАП.

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. При цьому, він не обмежений її доводами, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, також апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Згідно ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

Так, суд, розглянувши справу про адмінправопорушення, в порушення вимог ст. 280 КУпАП, допустив неповноту з`ясування обставин справи, яка вплинула на правильність прийняття рішення, а викладений у постанові судді висновок щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення не відповідає фактичним обставинам справи.

Об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Тобто доказова база має бути спрямована саме на доведення одночасно двох обставин: керування транспортним засобом і встановлення у визначений законом спосіб перебування особи у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно ст. 266 КУпАП, особи, які керують транспортними засобами, річковими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Для того щоб виявити вказане правопорушення, той чи інший транспортний засіб має бути законно зупинений співробітниками поліції, в противному випадку протиправність зупинки (за умови відсутності задокументованого порушення ПДР України та подальшим притягненням до відповідальності), може поставити під сумнів й саму подальшу процедуру виявлення «нетверезого водія» .

Так, у своєму рішенні Верховний Суд від 15.03.2019 р. по справі №686/11314/17 вказав, що оскільки поліцейським не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення водієм ПДР України, то вимоги поліцейського до водія про пред`явлення документів на право керування є неправомірними, а співробітники поліції можуть зупиняти автомобіль, лише коли є факт правопорушення.

Визначення терміну «керування транспортним засобом» було наведено в п. 27 Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23.12.2005 р., згідно якого керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Крім того, в рішенні ВС/КАС №404/4467/16-а від 20.02.2019 р. зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування, а не перебування в ньому як пасажир».

Апеляційний суд дійшов висновку, що в матеріалах справи відсутні в повному обсязі достатні докази, які підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні адмінправопорушення.

Суд першої інстанції, як на докази вини ОСОБА_1 послався на протокол про адмінправопорушення серії ААБ № 154188 від 13.01.2023 р., відеозапис долучений до матеріалів справи, проте не взяв до уваги, що зазначені докази не можна визнати належними та таким що доводять вину правопорушника.

Суд апеляційної інстанції задовольнив клопотання сторони захисту про виклик свідків.

Допитаний судом апеляційної інстанції свідок поліцейський СРПП ВПД № 2 Золотоніського РВП с-т поліції Лисенко Є.М., який склав протокол про адмінправопорушення відносно ОСОБА_1 суду пояснив, що підставою для зупинення транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 стала технічна несправність автомобіля, що виразилося в тому, що не горіла ліва фара. Під час спілкування у водія ОСОБА_1 були виявлені ознаки сп`яніння. Автомобіль ОСОБА_1 було доставлено на штрафмайданчик, але чому ці факту не задокументовані суду пояснити не зміг. Направлення на огляд до лікарні, акт огляду водія на місці не складали, оскільки була відмова від огляду. Крім того, ОСОБА_1 до адмінвідповідальності за ст. 121 КУпАП (керування транспортним засобом, що має несправності зовнішніх світлових приладів ( в темну пору доби) не притягнений, чому поліцейський пояснити суду не зміг. Свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_1 були увесь час з ОСОБА_1 .

З пояснень ОСОБА_1 , які він дав під час апеляційного розгляду, судом апеляційної інстанції встановлено, що 13.01.2023 р. він не керував автомобілем. Керувала автомобілем його дружина ОСОБА_1 , яка приїхала до будинку, припаркувала автомобіль перед двором та повідомила йому, який був біля двору разом з ОСОБА_2 , про те, що в автомобілі не горить права фара. Після чого ОСОБА_1 разом зі свідком ОСОБА_3 намагалися усунути поломку, повз них в цей час проїжджав патрульний автомобіль, зупинившись, поліцейські підійшли до них, попросили надати документи. ОСОБА_1 не заперечує того, що в той день разом зі свідком вони вживали алкоголь, однак керування автомобілем заперечує. Працівники поліції запропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння, на що він відмовився. На відеозапису зафіксовано розташування транспортного засобу, який стоїть перед двором з вимкненим двигуном. Наполягає, що рух на автомобілі він не здійснював, на відеозаписі не зафіксовано зупинки транспортного засобу під його керуванням, а його перебування в стані алкогольного сп`яніння біля автомобіля, який не рухається, не утворює складу адмінправопорушення.

Аналогічні пояснення надали свідки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Суд апеляційної інстанції переглянувши відеозапис, долучений до матеріалів справи працівниками поліції, встановив, що відеозапис подій починається зі спілкування поліцейського та невідомого чоловіка, якому поліцейський пропонує пройти огляд. На відеозапису двоє свідків, але факту зупинки автомобіля не зафіксовано, тобто відеозапис наданий в такому обсязі, який не дозволяє поза розумним сумнівом встановити всі ознаки правопорушення.

Викладені обставини, на переконання апеляційного суду, ставлять під сумнів дії працівників поліції в частині правомірності притягнення ОСОБА_1 до адмінвідповідальності.

В даному випадку неможливо зробити беззаперечний висновок про керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд наголошує, що відеозапис починається з того, що до припаркованого на вулиці біля будинку автомобіля, який стоїть в нерухомому стані, біля якого перебувають ОСОБА_1 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 під`їхали працівники поліції. Працівники поліції підійшли до зазначеного автомобіля, запитали документи в чоловіка та запропонували водію пройти огляд на стан сп`яніння біля автомобіля, на що водій відмовився. На долучених до матеріалів справи відеозаписах не зафіксовано зупинки транспортного засобу під час руху, а саме керування винною особою транспортним засобом, не встановлено особу водія, поліцейський лише невиразно зазначив, що ведеться відеофіксація. На відеозапису відсутня процедура роз`яснення водію його процесуальних прав, ознайомлення водія зі складеним протоколом. Долучений до матеріалів справи відеозапис містить два фрагменти, що дійсно позбавляє суд можливості переконатися в відповідності всіх дій працівників поліції вимогам закону під час проведення процесуальних дій та саме головне - неможливо зробити беззаперечний висновок про те, що ОСОБА_1 керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння. Перебування особи в стані алкогольного сп`яніння в транспортному засобі, який не рухається або поруч із транспортним засобом не утворює складу адмінправопорушення.

Таким чином, докази, на які послався суд першої інстанції у своїй постанові, не доводять вини ОСОБА_1 , а тому висновки суду ґрунтуються на припущеннях.

При складанні адмінпротоколу були грубо порушені вимоги КУпАП, права та законні інтереси особи, відносно якої складено адмінпротокол, тому що йому не були роз`яснені його права та обов`язки, усунути зазначені порушення в ході апеляційного розгляду справи неможливо.

З огляду на наявні істотні порушення при складанні протоколу про адмінправопорушення, суд визнає вказаний протокол та додані до нього матеріали недопустимими доказами, тому що вони отримані з істотним порушенням вимог КУпАП.

Будь-які інші належні, допустимі та достовірні докази, які б вказували на наявність в діях ОСОБА_1 складу адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у справі відсутні.

Згідно ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

За таких обставин, враховуючи, що в матеріалах справи відсутні достатні докази, які б свідчили про наявність в діях ОСОБА_1 порушення вимог п. 2.5 ПДР України, а його вина не може ґрунтуватись на припущеннях, тому постанова суду підлягає скасуванню, провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях події та складу адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а апеляційна скарга захисника ОСОБА_5 - задоволенню.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 247, ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Золотоніського міськрайсуду Черкаської обл. від 4.01.2024 р., якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - скасувати, провадження по справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП в зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Апеляційну скаргу захисника Бруса С. М. задовольнити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Белах А.В.