Номер провадження: 33/813/964/24
Головуючий у першій інстанції Войтов Г. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в особі судді Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Трофименка О.О.,

розглянувши апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Коваленко Катерини Олександрівни на постанову судді Київського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2023 року, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 009911 від 31.10.2023 року, 31.10.2023 року близько 10:00 години, ОСОБА_2 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , ображав, погрожував та штовхнув свою колишню дружину ОСОБА_1 , чим вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру.

Вказані дії ОСОБА_2 працівниками поліції кваліфіковано як адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Постановою судді Київського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2023 року в притягненні ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП відмовлено та на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 закрито у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Не погоджуючись із зазначеною постановою суду, захисник ОСОБА_1 адвокат Коваленко Катерина Олександрівна подала до суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Київського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2023 року та ухвалити нову, якою притягнути ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги адвокат Коваленко К.О., як представник потерпілої ОСОБА_1 , вказує, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку щодо відсутності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки докази, які містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, дають підстави дійти протилежного висновку. Апелянт пояснює, що сторони є колишнім подружжям, тобто відповідно Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» особа є суб`єктом правопорушення.

Також ОСОБА_2 раніше вчиняв домашнє насильство відносно ОСОБА_1 . Апелянт вважає, що суд першої інстанції, не з`ясувавши всі обставини справи та не дослідивши всі належні та допустимі докази, не дотримався вимог ст. 245, 280 КУпАП та дійшов неправильного висновку про відсутність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, ОСОБА_2 та його захисник адвокат Шкодіна Л.В., а також апелянт ОСОБА_1 та її представник адвокат Коваленко К.О. в судове засідання призначене на 05.04.2024 року на 12-00 г. не з`явились.

Від захисника ОСОБА_2 адвоката Шкодіної Л.В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи з посиланням на непрацездатність. До клопотання доданий консультативний висновок спеціаліста КНП «Міська лікарня № 5» (травма ноги) з рекомендованим амбулаторним режимом розвантаження ноги на протязі 5-6 тижнів. Консультативний висновок датований 11.03.2024 року.

Апеляційний суду не вбачає підстав для задоволення клопотання захисника.

В розумінні Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації № 028/о Консультаційний висновок спеціаліста, затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров`я України № 110 від 14.02.2012 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 28 квітня 2012 року за № 683/20996 Консультативний висновок спеціаліста (форма № 028/о) використовується лікарями-консультантами лікувально-профілактичних закладів (НДІ, обласних лікарень, консультативно-діагностичних центрів тощо), куди направляється на консультацію (обстеження) хворий. Консультативний висновок заповнює і підписує лікар-консультант та завідуючий поліклінічним (стаціонарним) відділенням, скріплюється печаткою лікувального закладу. Висновок підлягає пересилці лікуючому лікарю через хворого або нарочним (поштою) і вклеюється в медичну карту амбулаторного або стаціонарного хворого.

Відповідно до Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом МОЗ від 13.11.2001 року № 455 видають та продовжують документи, що засвідчують тимчасову непрацездатність, лише після того, як хворого особисто оглянув лікуючий лікар (фельдшер). Про це роблять відповідний запис у медичній карті амбулаторного чи стаціонарного хворого з обґрунтуванням тимчасової непрацездатності (п. 1.7 Інструкції № 455).

Листок непрацездатності у разі захворювання, травми, зокрема й побутової, видають у день установлення непрацездатності, крім випадків лікування у стаціонарі (п. 1.7, 2.5 Інструкції № 455).

До клопотання захисника ОСОБА_2 адвоката Шкодіної Л.В. про відкладення розгляду справи міститься посилання на листок непрацездатності, однак додано лише консультативний висновок спеціаліста-лікаря.

Крім того, даний консультативний висновок спеціаліста датований 11.03.2024 року і містить рекомендований амбулаторний режим реабілітації, тобто такий, що не пов`язаний з перебуванням на стаціонарному лікуванні.

Тому захисник не був позбавлений можливості заявити про участь у судовому засіданні 05.04.2024 року на 12-00 г. в режимі відеоконференцзв`язку за допомогою власних технічних засобів або подати заперечення проти апеляційної скарги у письмовому вигляді для приєднання до матеріалів справи.

Оскільки явка до суду апеляційної інстанції у справах про адміністративне правопорушення не є обов`язковою, а також враховуючи наведені вище обставини, апеляційний суд не вбачає підстав для відкладення судового засідання.

Дослідивши матеріали адміністративної справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 КУпАП).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь- які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Стаття 252 КУпАП встановлює, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Ухвалюючи постанову про закриття провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, суд першої інстанції виходив з того, що обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, не знайшли свого підтвердження та суду не надані будь-які докази вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173 -2 КУпАП.

Проте, повністю погодитись з такими висновками районного суду не можна.

Під час апеляційного провадження у справі суд апеляційної інстанції виходив із наступного.

Відповідно ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частина перша ст. 173-2 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання чи настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Згідно положень ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

При цьому згідно цієї ж статті, психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.

Сама по собі сварка в сім`ї або між колишнім подружжям, нецензурні висловлювання чи образи не становлять собою домашнє насильство. Такі дії утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі висловлювання спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Під час апеляційного розгляду справи, за для повного та всебічного розгляду справи та встановлення об`єктивної істини, апеляційним судом були повторно досліджені докази, з яких встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 009911 31.10.2023 року близько 10:00 години, ОСОБА_2 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , ображав, погрожував та штовхнув свою колишню дружину ОСОБА_1 , чим вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру.

Вказані дії ОСОБА_2 працівниками поліції кваліфіковано як правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (а.с. 01).

Згідно із заявою ОСОБА_1 до територіального органу національної поліції України від 31.10.2023 року та наданими нею письмовими поясненнями вбачається, що 31.10.2023 року її колишній чоловік ОСОБА_2 вчинив конфлікт на території будинку, в якому вона має зареєстроване місце проживання, в ході якого висловлював на її адресу погрози, супроводжуючи це нецензурною лайкою, штовхав її, внаслідок чого вона вимушена була викликати охоронну фірму та органи поліції.

Згідно із наданими ОСОБА_2 письмовими поясненнями вбачається, що він 31.10.2023 року дійсно приїхав за місцем проживання своєї колишньої дружини ОСОБА_1 до будинку АДРЕСА_1 , з якого вона його виписала без його відома, щоб забрати колеса, які зберігалися у гаражу цього будинку. Коли він зайшов на двір будинку у нього з колишньою дружиною виникла суперечка і вона викликала охорону, яка вивела його із двора будинку та викликала поліцію. У поясненнях міститься виконана іншим кольором пасти приписка про їх доповнення без зазначення дати доповнення і без зазначення «дописаному вірити». У даних доповненнях зазначено, що коли ОСОБА_2 приїхав та зайшов на двір, щоб забрати колеса, його колишня дружина дізнавшись про те, що в суд подано позов про поділ майна почала лаятися на нього. Адвокат Дубинського Б.В. порадила йому не скандалити та поїхати, але охорона, яку визвала ОСОБА_2 утримувала його до приїзду поліції.

Відповідно до термінового заборонного припису стосовно кривдника від 31.10.2023 року ОСОБА_2 відносно постраждалої ОСОБА_1 строком на 5 діб накладено заборону на вхід та перебування в місці проживання постраждалої особи та заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою (а.с. 06).

Крім того, з метою встановлення всіх обставин справи та для забезпечення реалізації принципу рівності всіх перед законом, апеляційним судом перевірені доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Так, відповідно до Єдиного державного реєстру судових рішень, вбачається, що постановою Київського районного суду м. Одеси від 16.08.2018 року у справі № 520/10155/18 ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 - 2 ч.І КпАП України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 170 грн. в дохід держави.

Як встановлено судом у справі № 520/10155/18 «27.07.2018 року близько 19 годин 05 хвилин ОСОБА_2 , знаходячись за місцем свого проживання ( АДРЕСА_1 ), вчинив домашнє насильство відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_1 , погрожував фізичною розправою, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.173 - 2 ч.І КУпАП. Дані обставини ОСОБА_2 не заперечувались та визнані».

Відповідно до Єдиного державного реєстру судових рішень, вбачається, що 06.11.2023 року ухвалою Київського районного суду м. Одеси залишено без руху подану ОСОБА_2 позовну заяву до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання майна спільною сумісною власністю.

Таким чином, про подачу позову до суду станом на 31.10.2023 року ОСОБА_1 , якщо і стало відомо, то лише від самого ОСОБА_2 .

Перебуваючи тривалий час у напружених стосунках з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 прийнявши рішення про подачу до суду 31.10.2023 року позову про визнання будинку по АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю, з`явився до цього спірного будинку, де мешкає ОСОБА_1 після чого та викликала охорону, поліцію та подала заяву про те, що ОСОБА_2 вчинив сварку, висловлював на її адресу погрози, супроводжуючи це нецензурною лайкою та штовхав її.

ОСОБА_2 після приїзду охоронної фірми, яка вивела його з подвір`я, намагався після поради адвоката покинути місце конфлікту, але працівники охоронної фірми утримували його до приїзду поліції.

Після вивчення заяви ОСОБА_1 та письмових її пояснень, а також письмових пояснень ОСОБА_2 , працівником поліції проведено оцінку ризиків вчинення домашнього насильства згідно з методологічними питаннями - відповідями та прийнято рішення про винесення термінового заборонного припису стосовно кривдника від 31.10.2023 року ОСОБА_2 відносно постраждалої ОСОБА_1 строком на 5 діб накладено заборону на вхід та перебування в місці проживання постраждалої особи та заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою.

Отже, проаналізувавши всі без виключення докази у справі, як кожен окремо так і в їх сукупності, заслухавши учасників процесу, всебічно, повно і об`єктивно, дослідивши усі обставини справи в сукупності, апеляційний суд вбачає, що 31.10.2023 року, близько 10:00 години, за адресою: АДРЕСА_1 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 дійсно виник конфлікт, який спричинений, зокрема, ускладненими відносинами між колишнім подружжям, наявністю невирішеного майнового спору. При цьому, встановлені обставини, а саме: попередня поведінка особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, зокрема, вчинення ним ( ОСОБА_2 ) домашнього насильства відносно постраждалої ОСОБА_1 не вперше; у день конфлікту ОСОБА_2 здійснив візит до ОСОБА_1 за місцем її мешкання, без адвоката або працівників поліції діалогу (комунікації), у ході якого виник конфлікт, що мало наслідком виклику охорони та поліції із заявою про погрози розправи, висловлювання образи, штовханину, що дає апеляційному суду підстави вважати слушними доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не дотримався вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, не встановив всі фактичні обставини справи та дійшов до передчасного висновку про відсутність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.І ст. 173-2 КУпАП.

При цьому, заперечення ОСОБА_2 та його захисту достатнім чином не спростовують встановлені під час апеляційного провадження обставини справи. Зокрема, твердження сторони захисту, що заява ОСОБА_1 про вчинення ОСОБА_2 насилля в сім`ї була ініційована нею самою, не приймаються судом апеляційної інстанції, оскільки такі твердження не підтверджені належними та достатніми доказами, а наявні в матеріалах справи копія заяви ОСОБА_2 про вчинення злочину від 31.10.2023 року не нівелює протиправність дій ОСОБА_2 щодо домашнього насильства відносно постраждалої ОСОБА_1 та обґрунтованість прийняття рішення працівниками поліції про винесення термінового заборонного припису стосовно кривдника від 31.10.2023 року ОСОБА_2 відносно постраждалої ОСОБА_1 строком на 5 діб та накладення заборони на вхід та перебування в місці проживання постраждалої особи та заборони в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою.

Слід звернути увагу, що домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, має місце і тоді, коли будь-які діяння психологічного характеру тягнуть за собою можливість настання шкоди психічному здоров`ю потерпілого.

Як вже зазначалось, постановою Київського районного суду м. Одеси від 16.08.2018 року у справі № 520/10155/18 ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 - 2 ч.І КпАП України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 170 грн. в дохід держави. Під час розгляду цієї справи судом було встановлено, що 27.07.2018 року близько 19 годин 05 хвилин ОСОБА_2 , знаходячись за місцем свого проживання ( АДРЕСА_1 ), вчинив домашнє насильство відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_1 , погрожував фізичною розправою 3, 5, 7.».

При таких обставинах немає підстав для висновку, що постраждала не могла сприймати реально можливість настання шкоди її психічному здоров`ю через висловлювання їй погрози та образ з боку ОСОБА_2 , який це зробив відносно неї не вперше.

Крім того, враховуючи наявність неприязних стосунків ОСОБА_2 мав передбачити високий ризик виникнення конфліктної ситуації з усіма можливими наслідками, коли вирішив 31.10.2023 року їхати до ОСОБА_1 без поради адвоката та без супроводу останньої.

З приводу презумпції невинуватості та того, що протокол про адміністративне правопорушення не є доказом вчинення адміністративного правопорушення, а лише формулюванням, яке підлягає перевірці, то апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення, зазначаються, зокрема суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, а також інші відомості, необхідні для вирішення справи.

При цьому, суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП або нормах інших нормативно- правових актах, якими передбачена відповідальність за вчинення чітко визначених протиправних дій.

Обставини, описані у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД № 009911 від 31.10.2023 року не надають підстав для беззаперечного висновку про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що місцевий суд не надав оцінки наявним в матеріалах провадження доказам та передчасно прийшов до висновку про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Зважаючи на обставини, встановлені апеляційним судом, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню.

При цьому, скасовуючи постанову суду першої інстанції та ухвалюючи нову постанову по справі, апеляційний суд приходить до висновку про закриття провадження по справі з наступних підстав.

Апеляційний суд враховує той факт, що згідно вимог п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судці), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, вчинення якого інкримінується ОСОБА_2 вчинено 31 жовтня 2023 року. В такому випадку накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення за вчинення правопорушення могло відбутись не пізніше 31 січня 2024 року.

Справа про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП відносно ОСОБА_2 надійшла до апеляційного суду та згідно протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями передана судді-доповідачу 20.03.2024 року.

Постановою Одеського апеляційного суду від 02 квітня 2024 року розгляд справи в суді апеляційної інстанції вперше був призначений на 05.04.2024 року на 12-00 год.

Отже, на час надходження апеляційної скарги на постанову районного суду по справі про притягнення до адміністративної відповідальності до апеляційного суду і зокрема судді-доповідача, строк накладання адміністративного стягнення, передбачений ст.38 КУпАП, в даній справі закінчився, що свідчить про існування підстав для закриття провадження по справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Слід зазначити, що норма, яка закріплена в п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, є імперативною і по своїй суті є формою відмови держави від юридичного переслідування особи за вчинення адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд також враховує практику Європейського Суду з прав людини (пункт 137 Рішення від 09 січня 2013 року у справі «Олександр Волков проти України» (заява №21722/11) про те, що строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності та остаточності, захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними (див. рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгз та інші проти Сполученого Королівства» (Stubbings and Others v. the United Kingdom), n. 51, Reports 1996-IV). Строки давності є загальною рисою національних правових систем договірних держав щодо кримінальних, дисциплінарних та інших порушень.

У зв`язку з закриттям по даній справі на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, питання щодо доведеності вини осіб, які притягаються до адміністративної відповідальності, не вирішується, що відповідає практиці ЄСПЛ.

З урахуванням того, що на даний час закінчився визначений ст. 38 КУпАП строк притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, переглядаючи ухвалену районним судом постанову за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , апеляційний суд вбачає невідповідність висновків суду щодо відсутності складу адміністративного правопорушення відносно ОСОБА_2 обставинам справи, але застосування адміністративного стягнення наразі не є можливим через сплив строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП, на момент перегляду справи апеляційним судом, тому провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП.

У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.

На підставі викладеного й керуючись ст. 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Коваленко Катерини Олександрівни - задовольнити частково.

Постанову судді Київського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2023 року - скасувати та прийняти нову постанову.

Провадження у справі про вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, - закрити за закінченням строків, передбачених статтею 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.М. Таварткіладзе