Справа № 156/316/24
Провадження № 3/156/242/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2024 року суддя Іваничівського районного суду Волинської області Бєлоусов А.Є., за участі: особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції, про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 122-4, 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП):

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, обіймає посаду крановщика в ТзОВ ГК «Автострада», учасник бойових дій, раніше не притягувався до адміністративної відповідальності, зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з матеріалами, які надійшли до суду з Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції, ОСОБА_1 вчинив адміністративні правопорушення за таких обставин.

14.02.2024 о 15 год. 42 хв. ОСОБА_1 в м. Луцьку по Театральному майдані, 1, керував транспортним засобом «Scoda Octavia Combi», д.н.з. НОМЕР_2 , був неуважний за кермом , не слідкував за дорожньою обстановкою та її зміною, не дотримався безпечного бокового інтервалу та здійснив наїзд на припаркований автомобіль марки «Chevrolet Aveo», д.н.з. НОМЕР_3 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження із матеріальними збитками.

В цьому діянні ОСОБА_1 службові особи територіального органу поліції вбачають порушення вимог п.2.3б та п.13.1 Правил дорожнього руху, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (зі змінами), таке діяння кваліфіковане за ст. 124 КУпАП.

Крім того, 23..02.2024 ОСОБА_1 після вказаної дорожньо-транспортної пригоди (наїзду на припаркований автомобіль марки «Chevrolet Aveo», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 ) не зупинив транспортний засіб, залишив місце події, не повідомивши про ДТП орган поліції.

В цьому діянні ОСОБА_1 службові особи територіального органу поліції вбачають порушення вимог підпункту «а» п.2.10. Правил дорожнього руху, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (зі змінами), таке діяння кваліфіковане за ст. 122-4 КУпАП.

На підставі положень ст. 36 КУпАП матеріали у справах про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 були об`єднані в одне провадження.

ОСОБА_1 під час судового розгляду справи визнав свою вину у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, підтвердив, що він дійсно був учасником ДТП (наїзду на припаркований автомобіль марки «Chevrolet Aveo» державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , що стався 23.02.2024), виною тому стало недотримання ним безпечного бічного інтервалу при проїзді стоянки.

Водночас ОСОБА_1 не визнав своєї вини у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП. Водій пояснив, що лише зачепив своїм автомобілем припарковий транспортний засіб, він не відчув удару, поїхав далі, його ніхто не зупиняв (в тому числі власник припаркованого авто). Про свою причетність до ДТП водій дізнався вже коли його розшукали співробітники поліції. ОСОБА_1 не мав умислу ухилятись від відповідальності за скоєну ним ДТП, зустрівся з власником пошкодженого автомобіля та добровільно відшкодував йому заподіяні збитки.

Суддя, вислухавши особу, яка притягається до адміністратвиної відповідальності, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

За змістом ст. 9 КУпАП єдиною підставою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність у її діях (бездіяльності) складу адміністративного правопорушення, яким визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Норми ст. 124 КУпАП передбачають адміністративну відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Норми ст. 122-4 КУпАП передбачають адміністративну відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Органи державної влади, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Основного Закону).

Нормами ст. 62 Конституції України визначено основоположні засади презумпції невинуватості. Зокрема, обов`язок встановлення всіх обставин умовного правопорушення та доведення вини особи покладається на сторону обвинувачення; всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно зі ст. 9 Основного Закону чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Україною 17.07.1997 ратифікована Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950), яка набрала чинності для України 11.09.1997. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Нормами п.2 ст. 6 згаданої Конвенції передбачено, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Тлумачення поняття «кримінальне обвинувачення» у практиці Європейського суду з прав людини відрізняється своєю «автономністю». Суд сприймає кримінальне обвинувачення як універсальне поняття, яке є наслідком будь-яких діянь протиправного характеру незалежно від ступеню їх суспільної небезпечності.

Зокрема, "обвинувачення" відповідно до положень ст. 6 п.1 згаданої Конвенції може бути визначено як "офіційне повідомлення, надане особі уповноваженими представниками влади, в підтвердження того, що вона вчинила злочин", визначення, яке також відповідає критерію, що "ситуація (підозрюваного) суттєво погіршилась" (рішення від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», заява № 66561/01, п.70).

Також у рішенні від 06.09.2005 у справі «Салов проти України», заява № 65518/01, п.65, Суд зазначив, що поняття "обвинувачення" має "автономне" значення; воно повинно розумітися в сенсі Конвенції, а не лише в контексті його значення в національному праві. Таким чином, воно може визначатися як "офіційне повідомлення особи компетентним органом державної влади, в якому стверджується, що особа вчинила кримінальний злочин", визначення, яке також відповідає поняттю "впливу важливих наслідків для стану підозрюваного".

У рішенні у справі «Делькур проти Бельгії» (Delcourt v. Belgium) від 17.01.1970, заява № 2689/65, Європейський суд з прав людини дійшов висновку про те, що в п.1 ст. 6 згаданої Конвенції вміщено концепцію терміну «кримінальне обвинувачення», яка характеризується скоріше матеріальним, аніж формальним характером.

Суттєвою ознакою застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є те, що Європейський суд з прав людини не пов`язує термін «обвинувачення» із власне обвинувальним висновком, що складається органами слідства по закінченню досудового слідства. Для визначення кримінального характеру того чи іншого обвинувачення Суд застосовує три послідовні критерії (критерій національного права, критерій адресатів, критерій форми і тяжкості правових наслідків).

Враховуючи, що національним законодавством України порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, та залишення місця ДТП розглядаються як делікти (ст. 122-4, ст. 124 КУпАП), вказані норми поширюють свою дію на невизначене коло осіб, тягнуть за собою застосування до винних осіб значної суми штрафу, позбавлення спеціального права (права керування транспортними засобами) або ж навіть короткострокове позбавлення волі (адміністративний арешт за санкцією ст. 122-4 КУпАП), суддя у цьому випадку оцінює процедуру складання службовими особами територіального органу поліції щодо ОСОБА_1 матеріалів у справі про адміністративне правопорушення як таку, що підпадає під дію ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на зміст протоколів про адміністративні правопорушення серії ААД №699472, серії ААД №699473 від 23.02.2024, складених відносно ОСОБА_1 , та заперечення останнім своєї вини у скоєнні правопорушення, кваліфікованого за ст. 122-4 КУпАП, посадові особи органу поліції повинні довести факт залишення водієм місця ДТП.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобами фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Зокрема, до протоколів у справі про адміністративне правопорушення від 23.02.2024 були додані та досліджені в судовому засіданні:

- схема ДТП, що сталась в районі будинку АДРЕСА_2 ;

- повідомлення про запрошення до підрозділу поліції від 18.02.2024;

- письмові пояснення щодо обставин ДТП водія ОСОБА_1 від 18.02.2024 та 23.02.2024;

- письмові пояснення щодо обставин ДТП водія ОСОБА_2 від 14.02.2024;

- рапорт інспектора роти 4 батальйону УПП у Волинській області ДПП старшого лейтенанта Ірини Кошелюк від 14.02.2024;

- скріншоти з камер відеоспостереження.

Будь-яких інших доказів у справі про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_1 службовими особами органу поліції до суду не надано.

Вирішуючи справу про адміністративне правопорушення по суті, суддя звертає увагу на такі положення Правил дорожнього руху, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (зі змінами).

Відповідно до п.2.3. Правил дорожнього руху для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний, зокрема, бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу (п.13.1 Правил).

На підставі досліджених доказів суддя дійшов висновку про те, що водій ОСОБА_1 повинен був під час руху проїзною частиною Театрального майдані у м. Луцьку обрати безпечний бічний інтервал таким чином, щоб не зачепити припарковані на стоянці інші автомобілі; однак ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, котрий визнається джерелом підвищеної небезпеки, не був достатньо обачним у своїх діях, внаслідок чого скоїв ДТП наїзд на припаркований автомобіль марки «Chevrolet Aveo», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , транспортний засіб отримав в результаті ДТП механічні пошкодження.

Вина ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, кваліфікованого за ст. 124 КУпАП, підтверджена власними показаннями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, наданими співробітникам поліції 18.02.2024, 23.02.2024 та в судовому засіданні 15.04.2024, письмовими поясненнями потерпілої ОСОБА_2 .

В діянні ОСОБА_1 вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, докази його вини є переконливими, достатніми, відповідають фактичним обставинам справи та знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, котрі були повно та всебічно досліджені.

Учасники дорожньо-транспортної пригоди не скористалися правом спільно скласти повідомлення про цю пригоду відповідно до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", тому у даному випадку відсутні підстави для звільнення від адміністративної відповідальності, передбачені приміткою до ст. 124 КУпАП.

Згідно з положеннями ст. 23 КУпАП, адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

На виконання вимог ст. 33 КУпАП, при накладенні адміністративного стягнення, судом враховується характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

З огляду на те, що у справі відсутня інформація про повторність притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, обставинами, які пом`якшують відповідальність ОСОБА_1 за правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, є щире каяття та добровільне відшкодування збитків потерпілому, суддя вважає за необхідне застосувати до водія адміністративне стягнення в межах санкції ст.124 КУпАП у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.

Крім того, відповідно до п.2.10 «а» Правил дорожнього руху в разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій, зокрема, зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди. Недотримання цього обов`язку водієм тягне для винної особи настання адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 122-4 КУпАП.

За змістом п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події та складу адміністративного правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

Склад правопорушення - наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу загалом.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП, виражається у залишенні місця дорожньо-транспортної пригоди особами, до якої вони причетні, а суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини. Суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі умислу.

В судовому засіданні з пояснень ОСОБА_1 суддею встановлено, що останній не мав умислу залишати місце допрожньо-транспортної пригоди, до якої він був причетний, оскільки не відчув удару керованого ним автомобіля об припаркований інший транспортний засіб взагалі. Такі твердження ОСОБА_1 не спростовані іншими зібраними у справі доказами; натомість фіксація на автомобілі «Chevrolet Aveo» незначних пошкоджень не суперечить твердженням ОСОБА_1 щодо незначної сили удару. Відсутність у ОСОБА_1 умислу на залишення місця ДТП з метою уникнути відповідальності підтверджує факт відшкодування ним завданих збитків власнику пошкодженого трансопртного засобу у добровільному порядку.

Будь-яких належних доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, кваліфікованого за ст. 122- 4 КУпАП, матеріали справи не містять.

Європейський суд з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011, заява № 16347/02), «Малофеєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04), «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», рішення від 20.09.2016, заява № 926/08) неодноразово зазначав, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин суддя дійшов висновку, що службовими особами органу поліції не доведено наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, отже, суддя констатує відсутність правових підстав для притягнення останнього до адміністративної відповідальності за цією статтею.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате провадження підлягає закриттю, зокрема, за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

При наявності обставин, передбачених статтею 247 КУпАП орган (посадова особа) по справі про адміністративне правопорушення виносить постанову про закриття справи (ст. 284 КУпАП).

Керуючись ст. 7,9, 36, 122-4, 124, 247, 280, 283, 284 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та застосувати відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.

Реквізити для сплати штрафу (отримувач коштів ГУДКСУ у Волинській області, , рахунок отримувача UA0003001, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), МФО 899998, призначення платежу, 21081300)

Встановити ОСОБА_1 строк для добровільної сплати визначеної суми штрафу 15 днів з дня вручення йому цієї постанови.

У разі несплати штрафу правопорушником у встановлений строк стягнути в порядку примусового виконання цієї постанови з ОСОБА_1 в дохід держави подвійний розмір штрафу, визначеного в постанові, тобто 1700 (одна тисяча сімсот) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 в доход держави (отримувач коштів: ГУК у м.Києві/ м.Київ/ 22030106; код за ; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача (МФО): 899998; рахунок отримувача: UА0026001; код класифікації доходів бюджету : 22030106) судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Іваничівський районний суд Волинської області протягом десяти днів з дня складання постанови.

Постанова набирає законної сили після спливу встановленого строку на її апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після перегляду справи апеляційним судом.

Суддя А. Є. Бєлоусов