П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 338/549/24

16 квітня 2024 року селище Богородчани

Суддя Богородчанського районного суду Івано-Франківської області Куценко О. О., розглянувши матеріали, які надійшли від відділення поліції №2 (смт Богородчани) Івано-Франківського районного управління поліції ГУНП в Івано-Франківській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, не працюючого, раніше судимого,

за ч. 2 ст. 187 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в :

В протоколі про адміністративне правопорушення, від 16 квітня 2024 року, зазначено, що 15 квітня 2024 року о 00 годин 30 хвилин ОСОБА_1 був відсутній за місцем проживання у АДРЕСА_1 , чим порушив постанову Богородчанського районного суду Івано-Франківської області №338/765/17 07 грудня 2023 року про встановлення йому адміністративного нагляду, а саме порушив пункт 1 даної постанови заборона виходу із будинку з 24 години до 06 години ранку.

Роз`яснивши ОСОБА_1 вимоги ст. 268 КУпАП, заслухавши його пояснення, дослідивши матеріали справи, встановлюючи наявність чи відсутність адміністративного правопорушення в діях особи, щодо якої складено протокол та даючи оцінку фактичним даним, наявним в матеріалах справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суддя приходить до наступних висновків.

Так, під час розгляду справи ОСОБА_1 вину у вчиненому правопорушенні не визнав. Пояснив, що йому Богородчанським районним судом встановлено адміністративний нагляд. 15 квітня 2024 року о 00 годин 30 хвилин він перебував у будинку за місцем свого проживання у АДРЕСА_1 , та не чув, що до будинку під`їхали працівники поліції, а тому двері не відчиняв. Стверджує, що працівники поліції взагалі до нього не приїжджали.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

В контексті рішення ЄСПЛ "Надточій проти України" (Заява N 7460/03) правопорушення, яке розглядаються, має ознаки, притаманні "кримінальному обвинуваченню" у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Санкція ч. 2 ст. 187 КУпАП передбачає стягнення у вигляді арешту, а тому дана справа про адміністративне правопорушення розглядається з дотриманням стандартів ЄСПЛ, притаманних кримінальному провадженню.

У відповідності до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до протоколу від 16 квітня 2024 року, ОСОБА_1 інкримінується порушення адміністративного нагляду, а саме заборони виходу із будинку за місцем проживання з 24 години до 06 години ранку, разом з цим матеріали справи не містять належних та допустимих доказів цьому факту. Так зокрема матеріали справи лише містять фактичні дані, які нібито підтверджують факт встановлення такого нагляду, при цьому будь-які докази, що ОСОБА_1 безпосередньо порушив адміністративний нагляд, матеріали справи не містять. Так в матеріалах справи є рапорт працівника поліції, що ОСОБА_1 відсутній в цей день та час за місцем проживання, однак належних доказів, які об`єктивно підтверджують вказані обставини (пояснення, відео фіксація, протокол огляду) до протоколу не долучено.

В той же час, суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки суд, діючи таким чином, порушує вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, перебираючи на себе функції прокурора та позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Так, у справі "Карелін проти Росії" ("Karelin v. Russia", заява N 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Вищевикладене свідчить про те, що Національною поліцією не дотримано відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП та не може бути перекладено на суд.

Крім того, викладаючи у протоколі суть адміністративного правопорушення, яке ставиться у вину ОСОБА_1 працівник поліції кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 187 КУпАП, тобто вчинені особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення. Однак, вказане обвинувачення у протоколі не конкретизував та в матеріалах справи відсутня копія постанови суду, яка б набрала законної сили, про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 187 КУпАП та накладення адміністративного стягнення.

Слід також зауважити, що можливість перекваліфікації дій правопорушника чинним КУпАП не передбачена, а обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 не підтверджені належними доказами.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин суд приходить до висновку, що у матеріалах справи відсутні докази які б підтверджували винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КУпАП.

Керуючись ч. 1 ст. 187 ст. ст. 247, 280, 283-285, 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

п о с т а н о в и в :

Закрити провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 187 Кодексу України про адміністративне правопорушення, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Апеляційна скарга на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 10 днів з дня винесення постанови.

Суддя