ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/813/24 Справа № 243/254/24 Суддя у 1-й інстанції - Воронков Д. В. Суддя у 2-й інстанції - Гришин Г. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2024 року м.Кривий Ріг

Суддя Дніпровського апеляційного суду Гришин Г.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Розумовського О.С., який діє в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 06 лютого 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік; стягнуто в дохід держави судовий збір у розмірі 536 грн. 80 коп., -

ВСТАНОВИВ:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Постановою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 06 лютого 2024 року встановлено, що 31 грудня 2023 року о 22 годині 38 хвилин, в м. Слов`янськ по вул. Олімпійська, біля буд. 7, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ВАЗ 21013» н/з НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, порушення мови. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Драгер», а також від проходження такого огляду у медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги:

В апеляційній скарзі захисник Розумовський О.С. просить постанову суду 1-ї інстанції відносно ОСОБА_1 скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що оскаржена постанова суду 1-ї інстанції є незаконною та необґрунтованою.

Вважає, що працівниками поліції було порушено порядок огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, оскільки наданий відеозапис не містить даних, що водій ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження такого огляду у встановленому законом порядку. Вказує, що відсутні свідки вказаних подій. Звертає увагу, що матеріали справи не містять направлення до медичного закладу для встановлення стану алкогольного сп`яніння. Вважає, що працівниками поліції було порушено вимог ст. 266 КУпАП.

Звертає увагу, що відеозапис, наданий на оптичному диску, не засвідчений електронним цифровим підписом як їх автора, так і особи, уповноваженої на виготовлення даних копій. Тому наданий суду відеозапис вважає недопустимим доказом в розумінні ст. 74 КАС України.

Вважає, що адміністративне стягнення у виді штрафу, разом з позбавленням права керування транспортним засобом, є занадто суворим стягненням.

Вважає, що незалучення прокурора Донецької обласної прокуратури до участі у справі буде свідчити про порушення з боку суду частини 1 і 3 (d) статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Позиції сторін в суді :

Особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник Розумовський О.С. в судове засідання не з`явилися, були належним чином повідомлені про день, місце та час судового розгляду. Від захисника Розумовського О.С. надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та ОСОБА_1 . Зазначено у заяві, що вимоги апеляційної скарги захисник підтримує в повному обсязі та просить апеляційну скаргу задовольнити в повному обсязі з підстав, наведених в ній.

Висновки суду:

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та долучений до справи відеозапис, вважаю, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_2 не підлягає задоволенню за таких підстав:

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Також слід враховувати, що за практикою ЄСПЛ процесуальний порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення, в силу тяжкості стягнень, які передбачені законом, в плані забезпечення прав особи та стандартів доказування має прирівнюватися до кримінального процесуального законодавства, в тому числі і до додержання стандарту доведення поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні.

ОСОБА_1 визнано винним втому, що він керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, порушення мови.Від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку на місці зупинки трансопртного засобу або у медичному закладі відмовився, що було зафіксовано на відеореєстратор поліцейського, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Аналіз диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП вказує на те, що до відповідальності може бути притягнуто водія транспортного засобу у якого виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, і який відмовився від проходження огляду на стан такого сп`яніння у встановленому законом порядку.

Таким чином, доказуванню підлягають всі обставини, які є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду встановлена Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року.

Відповідно до п. 2 р. 1 «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції»,затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 р. огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Відповідно до п.п. 7, 8, 12, 13 розділу ІІІ Інструкції проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини є обов`язковим.

Згідно зі п.п. 3, 4 р. 1 Інструкції ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці. А ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Аналіз матеріалів даної справи свідчить, що суд 1-ї інстанції при її розгляді дотримався зазначених вимог закону тавірно прийшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, виходячи з наступного.

Вимоги апеляційної скарги про необхідність закриття провадження за відсутності складу правопорушення в діях ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, є безпідставними, а вина підтверджується дослідженими судом 1-ї інстанції доказами, а саме:

-протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 203812 від 31.12.2023 року, в якому викладені обставини скоєного правопорушення ОСОБА_1 , передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП;

-письмовими поясненнями ОСОБА_1 ;

-змістом двох відеозаписів на яких зафіксовано обставини виявленого правопорушення, а саме факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом «ВАЗ 21013» н/з НОМЕР_2 , виявлення у водія ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, та факт відмови ОСОБА_1 від запропонованих патрульним поліцейським варіантів проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, як на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Драгер», так і у закладі охорони здоров`я.

Апеляційний суд вважає вказані докази належними, допустимими, які доповнюють одне одного та підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Беручи до уваги факт допустимості та належності зазначених доказів, апеляційний суд враховує положення ст. 251 КУпАП, відповідно до якої доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розгляд та надання оцінки всім доказам та їх джерелам, в тому числі протоколу про адміністративне правопорушення, відеозапису подій, що мали місце 31 грудня 2023 року за участі ОСОБА_1 , здійснюється під час розгляду судом питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності. Посилання сторони захисту на норми ст. 74 КАС України при оцінці доказів апеляційний суд вважає необґрунтованими.

Оцінювати з погляду допустимості можна лише докази, тобто фактичні дані, на підставі яких встановлюються наявність чи відсутність фактів та обставин, важливих для ухвалення рішення, а не саме по собі джерело доказів. На цьому наголосив Касаційний кримінальний суд у постанові від 11 липня 2023 року по справі №275/368/19.

В обґрунтування оскарженої постанови, суд першої інстанції в сукупності з іншими доказами у справі, надав їм належну та повну оцінку, що не суперечить висновкам Верховного Суду, викладених у постанові від 08.07.2020 року у справі № 463/1352/16-а (провадження №К/9901/21241/18).

Апеляційним судом встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 складено уповноваженою особою, він містить всі необхідні реквізити та його зміст відповідає вимогам ст. 256 КУпАП України. Вказаний протокол містить підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та інформацію, що до протоколу додається відеозапис. Особа, щодо якої складений протокол, ознайомлений зі своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України, що підтверджується відповідним підписом зазначеним в протоколі.

Посилання захисника на відсутність свідків під час зупинки ОСОБА_1 та при складанні протоколу про адміністративне правопорушення стосовно останнього, як на доказ відсутності об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є безпідставним, такі доводи були предметом розгляду в суді 1-ї інстанції та їм надано повну оцінку. Оскільки під час зупинки транспортного засобу, пропозиції поліцейського пройти огляд на стан сп`яніння на місці або в медичному закладі, велася відеофіксація, у відповідності до положень ч. 2 ст. 266 КУпАП, то свідки не залучалися.

Разом з тим, матеріали справи не містять будь-яких клопотань від ОСОБА_1 або його захисника щодо виклику працівників поліції до суду або інших осіб, проте наявний відеозапис, на якому зафіксовано факт зупинки транспортного засобу під керуванням водія ОСОБА_1 , виявлення ознак сп`яніння у нього, відмови останнього від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку, що були досліджені судом.

Апеляційний суд погоджується з доводами суду 1-ї інстанції що з дослідженого відеозапису судом достовірно було встановлено, що ОСОБА_1 на вимогу патрульного поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння та запропонованих варіантів огляду, категорично відмовляється від такого огляду, як на місці зупинки за допомогою газоаналізатора «Драгер», так і в медичному закладі. Після чого поліцейським були роз`яснені наслідки такої відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, які ОСОБА_1 були зрозумілі.

Жодних доказів фізичного чи психологічного тиску з боку співробітників поліції відносно ОСОБА_1 суду 1-ї інстанції, так і апеляційної інстанції, надано не було. На відеозаписі ОСОБА_1 претензій співробітникам поліції чи незгоди з їх діями не виказував, усних чи письмових зауважень до протоколу не надав, натомість в письмових поясненнях доданих до протоколу, підтвердив фактичні обставини викладені в протколі про адміністративне правопорушення, складеного стосовно нього.

Доводи сторони захисту про відсутність письмового направлення водія на огляд до медичного закладу, як такі, що безумовно свідчать про наявність підстав для закриття провадження по справі, були предметом розгялу в суді 1-ї інстанції, та їм було надано обгрунтовану оцінку. Під час апеляційного розгляду такі доводи також не приймаються, оскільки відсутність письмового направлення не може бути підставою для визнання всієї процедури проходження огляду на стан сп`яніння такою, що проведена з порушеннями чинного законодавства. Наявні матеріали справи у їх сукупності в повному обсязі підтверджують факт пропонування працівником поліції водію ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичному закладі, що за своїм змістом та правовою визначеністю вже є направленням.

А враховуючи, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння і на місці зупинки, і в медичній установі, то процесуальна доцільність складення письмового направлення була відсутня, оскільки чинне законодавство не надає поліцейським право примусово доставляти особу в заклад охорони здоров`я для проведення огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння.

Доводи сторон захиту про те, що суд 1-ї інстанції неправомірно відмовив захиснику Розумовському О.С. у залученні прокурора до справи, що суперечить усталеній практиці ЄСПЛ, апеляційний суд відхиляє, як клопотання сторони захисту в апеляційній скарзі про залучення прокурора Донецької області, зважаючи на наступне.

Відповідно до ст.19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 5 КУпАП, прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Відповідно до ст. 250 КУпАП, прокурор, заступник прокурора, здійснюючи нагляд за додержанням і правильним застосуванням законів при провадженні в справах про адміністративне правопорушення має право: порушувати провадження в справі про адміністративне правопорушення; знайомитися з матеріалами справи; перевіряти законність дій органів (посадових осіб) при провадженні в справі; брати участь у розгляді справи; заявляти клопотання; давати висновки з питань, що виникають під час розгляду справи; перевіряти правильність застосування відповідними органами (посадовими особами) заходів впливу за адміністративні правопорушення; вносити подання, оскаржувати постанову і рішення по скарзі в справі про адміністративне правопорушення, а також вчиняти інші передбачені законом дії.

При провадженні у справах про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 172-4 172-9, 172-9-2 цього Кодексу, участь прокурора у розгляді справи судом є обов`язковою.

Відповідно до ст. 253 КУпАП, якщо при розгляді справи орган (посадова особа) прийде до висновку, що в порушенні є ознаки кримінального правопорушення, він передає матеріали прокурору або органу досудового розслідування.

Враховуючи наведене, випадки участі прокурора в адміністративних провадженнях чітко передбачена нормами КУпАП, і, відповідно до Конституції України, всі органи державної влади зобов`язані діяти виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Нормами чинного законодавства не передбачена обов`язкова участь прокурора в справах про адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.130 КУпАП. Окрім того, законодавець у главі 21 КУпАП «Особи, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення» не включає прокурора до складу учасників цього провадження.

Таким чином, розглянувши справу без участі прокурора, суд першої інстанції діяв в межах вимог КУпАП та інших законів України.

Разом із тим, із аналізу суті правовідносин, що виникають із фактів вчинення адміністративних правопорушень, можна дійти висновку, що уповноважений орган Національної поліції на стадії досудового оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення фактично виконував функцію обвинувачення та разом із протоколом скерував до суду одержані ним письмові докази. Як правоохоронний орган, що на етапі досудового провадження виконував функцію сторони обвинувачення, так і сторона захисту обґрунтовували свої позиції виключно у письмових документах, поданих до суду в обсязі, який кожна сторона вважала необхідним та достатнім, і перед судом обидві були в однаковому становищі.

У практиці ЄСПЛ, на яку посилається апелянт, предметом розгляду ставали порушення Конвенції на кшталт відсутності у судовому процесі сторони обвинувачення (як порушення пункту 1 статті 6 Конвенції), а національні суди допитували осіб, яких притягували до адміністративної відповідальності, а також із власної ініціативи викликали і допитували свідків. У результаті зазначених самостійних дій судові органи отримували додаткові докази, які використовували на обґрунтування своїх висновків про винуватість заявників у вчиненні адміністративних правопорушень (рішення у справах: «Карєлін проти росії» від 20 вересня 2016 року; «Озеров проти росії»; «Кривошапкін проти росії» від 27 січня 2011 року). Цим самим суди фактично перебирали на себе функцію прокурора щодо доведення обвинувачення, і тоді Європейський суд з прав людини констатував порушення вказаної вище статті Конвенції.

У даній справі стосовно ОСОБА_1 щодо заявника суд не вчиняв жодних процесуальних дій, ініціювання чи здійснення яких у змагальній судовій процедурі належало б до повноважень сторони обвинувачення. В основу винесеної постанови суд поклав лише письмові матеріали, надані уповноваженим правоохоронним органом (протокол про адміністративне правопорушення, відеозапис) та пояснення його захисника.

Подібна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.08.2023 року у справі № 208/712/19.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази та порушення вимог закону, які б спростовували висновки суду і були б підставами для зміни або скасування судового рішення.

Отже, місцевим судом зроблено обґрунтований висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.

Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції ч. 1 ст.130 КУпАП у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000,00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, відповідає положенням ст. ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення, є адекватним вчиненому і відповідає особі правопорушника, тому доводи сторони захисту щодо суворості адміністративного стягнення є необґрунтованими.

Постанова суду 1-ї інстанції винесена з дотриманням вимог ст.ст. 283, 284 КУпАП, є законною та обґрунтованою, тому підстав для задоволення апеляційних вимог захисника Розумовського О.С. та скасування постанови суду 1-ї інстанції, немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Розумовського О.С., який діє в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 06 лютого 2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Г.А. Гришин