Справа №461/450/24
Провадження №3/461/319/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2024 року суддя Галицького районного суду м. Львова Стрельбицький В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали адміністративної справи, які надійшли з Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, фізичної особи підприємця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в :

згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №634934, 05 січня 2024 року о 00 годині 55 хвилин у м. Львові на пл. Галицька, 13, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом Honda Civic д.н.з. НОМЕР_1 , в стані наркотичного сп`яніння. Огляд проводився у встановленому законодавством порядку, висновок лікаря № 000042.

Крім того, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №634482, 11 лютого 2024 року о 21 годині 30 хвилин у м. Львові на вул. Під Дубом, 2, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом Audi A6 д.н.з. НОМЕР_2 , з ознаками наркотичного сп`яніння (звужені зіниці, які не реагують на світло, підвищена жвавість і поведінка, що не відповідає обстановці). Від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку у медичному закладі з метою встановлення наркотичного сп`яніння водія відмовився. Дана подія фіксувалась на нагрудні відеокамери: 471318, 471061.

ОСОБА_1 у судовому засіданні факт вчинення інкримінованих правопорушень заперечив. Зазначив, що він не вживав і не вживає жодних наркотичних засобів.

Щодо обставин 05 січня 2024 року пояснив, що він добровільно погодився на проходження медичного огляду у медичному закладі та пояснював лікарю, що не вживав жодних наркотичних засобів. Він не погоджується з результатами медичного огляду та просить суд врахувати висновок експертизи, який повністю спростовує висновок щодо його огляду у медичному закладі, є більш об`єктивним та здобутим в порядку визначеному законом, тобто допустимим доказом.

Стосовно подій 11 лютого 2024 року зазначив наступне. Так, дійсно він не заперечує того, що допустив порушення Правил дорожнього руху, внаслідок чого його зупинили поліцейські, а саме не виконав вимогу дорожнього знаку «Рух прямо» та здійснив поворот праворуч. Вину у вчинені даного порушення визнає та готовий нести відповідальність за нього. Натомість, після його зупинки, він не відмовлявся від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку, а добровільно погодився виконати цю вимогу поліцейського. Разом з тим, він звернувся до поліцейського з клопотанням трохи почекати, поки приїде інший водій аби забрати автомобіль з місця зупинки, адже він дуже поспішав, мав заплановану зустріч і очевидно на неї не встигав, адже проїзд з місця зупинки до медичного закладу та назад зайняв би багато часу. У свою чергу, поліцейські, без жодних на це обґрунтованих пояснень та підстав, поставили йому умову або він їде з ними вже і негайно, або вони складають на нього протокол за фактом відмови від проходження огляду. Не маючи інших варіантів, він погодився на складання протоколу, адже це залежало виключно від повноважень поліцейських, хоча він не вживав жодних наркотичних засобів та поводив себе цілком адекватно. Більше того, поліцейський не навів йому жодних доводів з приводу того, чому він вважає, що у нього наявні ознаки сп`яніння, а також не назвав цих ознак. Крім того, він звертався до поліцейського з проханням сісти за кермо його автомобіля та вирушити до медичного закладу негайно, але поліцейський вказане прохання проігнорував.

Додатково ОСОБА_1 вказав, що протягом останнього часу дії поліцейських по відношенню до нього мають характер переслідування, адже на нього неодноразово безпідставно складають протоколи щодо правопорушень, які він не вчиняв та які не знаходять підтвердження у процесі їх розгляду.

Просив суд закрити провадження у справі, у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП. Свою позицію, зокрема мотивував тим, що наявний у матеріалах справи висновок експерта та відеозаписи з нагрудних камер поліцейських повністю спростовують висновок щодо результатів медичного огляду та звинувачення у відмові від проходження огляду.

Таким чином, ОСОБА_1 вказав на відсутність у матеріалах справи належних та допустимих доказів вчинення ним правопорушення.

Захисники адвокати Тріпник М.Б. та Сеньків А.Р., кожен окремо, підтримали наведені вище доводи ОСОБА_1 та просили закрити провадження у справі. Зазначили, що наявні у матеріалах докази, у тому числі висновок експерта за результатами судово-токсикологічної експертизи свідчать про те, що ОСОБА_1 жодним чином не порушував Правил дорожнього руху, не перебував у стані наркотичного сп`яніння та не відмовлявся від проходження огляду. Також, захисники наголосили на тому, що 11 лютого 2024 року поліцейський безпідставно відхилили клопотання ОСОБА_1 зачекати на приїзд іншого водія та фактично змусили його відмовитись від проходження огляду, хоча жодних законних підстав для відхилення даного клопотання або обставин, що зумовлювали неможливість задоволення такого клопотання не було.

Крім того, захисники стверджували, що поліцейські діяли по відношенню до ОСОБА_1 упереджено, адже він у базі даних поліції фігурував, як особа щодо якої складався протокол про аналогічне правопорушення, хоча у подальшому воно не знайшло свого підтвердження в процесі розгляду справи.

З огляду на зазначене, після дослідження усіх доказів судом в присутності ОСОБА_1 та його захисників, останні просили закрити провадження у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Правила, встановлені ст. 36 КУпАП, допускають розгляд одним і тим же органом справ про адміністративні правопорушення відносно особи, яка вчинила кілька адміністративних правопорушень.

Адміністративні матеріали складені у відношенні однієї особи та знаходяться у провадженні одного органу, уповноваженого на їх розгляд, у зв`язку чим підлягають об`єднанню в одне провадження з присвоєння єдиного унікального номера справи 461/450/24 (провадження 3/461/319/24).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків, виходячи з наведених нижче доводів та міркувань.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

В ході розгляду справи судом встановлено наступне.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №634934, 05 січня 2024 року о 00 годині 55 хвилин у м. Львові на пл. Галицька, 13, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом Honda Civic д.н.з. НОМЕР_1 , в стані наркотичного сп`яніння. Огляд проводився у встановленому законодавством порядку, висновок лікаря № 000042. Таким чином, ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9А ПДР України, за що передбачена відповідальність частиною першою статті 130 КУпАП.

Відповідно до диспозиції частини першої статті 130 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, зазначена норма передбачає дві форми об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, а саме: керування особою транспортним засобом у стані сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, та відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.

Об`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, передбачає необхідність обов`язкової наявності кваліфікуючих ознак цього правопорушення, зокрема щодо керування транспортним засобом алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Фактичною підставою для складання протоколу є висновок лікаря щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 000042 від 05.01.2024. Згідно даного висновку, ОСОБА_1 перебуває у стані наркотичного сп`яніння.

Отже, згаданий висновок, згідно протоколу про адміністративне правопорушення, доводить наявність у діях ОСОБА_1 склад інкримінованого йому правопорушення.

З метою перевірки об`єктивності наведеного вище висновку лікаря в ході судового провадження, захисник ОСОБА_1 заявив клопотання про по призначення у справі судово-токсикологічного дослідження зразків біологічного матеріалу останнього, які були відібрані 05.01.2024 року при проведенні дослідження ОСОБА_1 , проведення якого просив доручити - Львівському обласному бюро судово медичної експертизи (м. Львів, вул. Пекарська, 61).

В обґрунтування заявленого клопотання, захисник зазначив, що з матеріалів справи не встановлено достовірних даних на підтвердження факту перебування ОСОБА_1 у стані наркотичного сп`яніння. Також, відсутні відомості про кількість наркотичної речовини у біологічних зразках, що відібрані для лабораторного тестування.

Водночас, сторона захисту посилалася на результати лабораторних досліджень проведених ТОВ «Медична лабораторія» від 05.01.2024 року, згідно яких будь-яких наркотичних засобів в організмі ОСОБА_1 не виявлено.

За результатами розгляду даного клопотання, з метою забезпечення всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, судом було призначено у справі судово-медичну експертизу (судово-медичне токсикологічне дослідження) біологічного матеріалу (сечі) ОСОБА_1 , відібраного 05.01.2024 року у КНП «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень» (висновок №000042 від 05.01.2024).

Відповідно до висновку експерта №645/2024-т від 18.03.2024, при судово-токсикологічній експертизі речового доказу сечі громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не виявлено: похідних барбітурової кислоти, кофеїну, дімедролу, клофеліну, помедолу, стріхніну, атропіну, гіосциаміну, пахікарпіну, нікотину, морфіну, кодеїну, папаверину, похідних 1.4 бензодіазепінів, похідних фенотіазинового ряду, метадону, ефедрину, ефедрину, ефедрону, амфетаміну і його похідних, канабіноїдів.

Таким чином, в процесі провадження у справі суду надано належний і допустимий доказ, який спростовує висновок лікаря щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №000042 від 05.01.2024.

За переконанням суду, наданий висновок експерта більш об`єктивно засвідчує питання перебування ОСОБА_1 у стані наркотичного сп`яніння. Це пов`язано із тим, що лабораторне дослідження біологічного матеріалу надає більш об`єктивні дані, на відміну від первинного способу дослідження який був застосований під час складання висновку № 000042 від 05.01.2024, адже таке дослідження є більш глибоким, детальним, на відміну від застосованого первинно експрес тесту, який, до того ж, може дати похибку.

Експерт чітко вказав у висновку, що у сечі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не виявлено: похідних барбітурової кислоти, кофеїну, дімедролу, клофеліну, помедолу, стріхніну, атропіну, гіосциаміну, пахікарпіну, нікотину, морфіну, кодеїну, папаверину, похідних 1.4 бензодіазепінів, похідних фенотіазинового ряду, метадону, ефедрину, ефедрину, ефедрону, амфетаміну і його похідних, канабіноїдів.

Наведене об`єктивно ставить під сумнів факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення наведеного у протоколі.

Також, при ухваленні рішення, суд враховує наступне.

Процедуру направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду визначає:

- Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008р. № 1103. (далі Порядок);

- Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015р. № 1452/735, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11.11.2015р. № 1413/27858 (далі - Інструкція).

Згідно з положеннями п. п. 10-15 Розділу 3 Інструкції, зразки біологічного середовища для лабораторного дослідження відбираються у дві ємності. Вміст однієї ємності використовується для первинного дослідження, вміст другої ємності зберігається протягом 90 днів.

Предметом дослідження біологічного середовища можуть бути слина, сеча та змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук.

Зазначені положення були дотримані під час отримання біологічного матеріалу для висновку експерта.

Наведені вище обставини, встановлені в ході судового розгляду, свідчать про те, що висновок лікаря щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 000042 від 05.01.2024 не може бути покладений в основу даного судового рішення, як належний доказ наявності у діях ОСОБА_1 інкримінованого йому правопорушення, адже дані наведені у ньому спростовані в ході судового розгляду за результатами проведеної у справі судово-токсикологічної експертизи. При цьому, не можна залишити поза увагою і те, що надаючи висновок експерт, був попереджений про кримінальну відповідальність за дачу свідомо неправдивого висновку, на відміну від лікаря який складав згаданий вище висновок № 000042 від 05.01.2024.

Судом також досліджено долучені до зазначеного протоколу у якості доказу відеозаписи. З наведених відеоматеріалів встановлено, що ОСОБА_1 на місці зупинки поводиться цілком адекватно та не виявляє явних ознак, які свідчать про перебування у стані наркотичного сп`яніння. Більше того, ОСОБА_1 у своїх письмових поясненнях долучених до протоколу вказує, що не вживає наркотичні засоби.

Відтак, суд приходить до висновку, що у матеріалах справи відсутні беззаперечні, достатні, допустимі та належні докази факту вчинення інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення наведеного у протоколі ААД №634934.

Щодо протоколу ААД№ 634482 від 11.02.2024 суд зазначає наступне.

Відповідно до наведеного протоколу, 11 лютого 2024 року о 21 годині 30 хвилин у м. Львові на вул. Під Дубом, 2, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом Audi A6 д.н.з. НОМЕР_2 , з ознаками наркотичного сп`яніння (звужені зіниці, які не реагують на світло, підвищена жвавість і поведінка, що не відповідає обстановці). Від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку у медичному закладі з метою встановлення наркотичного сп`яніння водія відмовився. Дана подія фіксувалась на нагрудні відеокамери: 471318, 471061.

Судом безпосередньо у засіданні, у присутності ОСОБА_1 та його захисників, досліджено відеозаписи подій зафіксовані на нагрудні камери інспекторів поліції.

З наведених відеозаписів встановлено наступне.

Події мали місце 11 лютого 2024 року о 21 годині 30 хвилин у м. Львові на вул. Під Дубом, 2. Підставою для зупинки ОСОБА_1 поліцейськими слугувало допущення ним порушення Правил дорожнього руху щодо дотримання вимог дорожніх знаків. ОСОБА_1 на місці зупинки факт допущення ним наведених Правил визнав та не заперечував. Після перевірки документів ОСОБА_1 поліцейський запропонував йому проїхати для проведення медичного огляду на предмет перебування у стані сп`яніння. На вказану вимогу поліцейського ОСОБА_1 одразу погодився. Разом з тим, ОСОБА_1 звернувся до поліцейського з клопотанням зачекати нетривалий проміжок часу на приїзд іншого водія, аби довести його автомобіль до медичного закладу, оскільки він поспішав на зустріч. На вказане клопотання чіткої відповіді або рішення поліцейський не навів. ОСОБА_1 зателефонував з мобільного телефону та попросив зачекати. У процесі очікування ОСОБА_1 поцікавився у поліцейського за якими ознаками він виявив у нього ознаки наркотичного сп`яніння. Натомість, поліцейський цих ознак не навів, зокрема не вказав тих ознак які наведені у протоколі - звужені зіниці, які не реагують на світло, підвищена жвавість і поведінка, що не відповідає обстановці. Більше того, не зрозуміло як поліцейський визначив реакції зіниць на світло, з огляду на те, що події мали місце у темну пору доби, а поліцейський огляду для визначення цієї ознаки не проводив.

Отже, даних про те, як поліцейський встановив те, що у ОСОБА_1 звужені зіниці, які не реагують на світло, матеріали справи, зокрема зазначений відеозапис не містять. Більше того, події мали місце у темний період доби, що само по собі ставить під сумнів достовірність даних наведених у протоколі.

Варто також відзначити, що із вказаних відеоматеріалів не вбачається, що у поведінці ОСОБА_1 виявляється підвищена жвавість і така поведінка, що не відповідає обстановці. Слід відзначити, що ОСОБА_1 на місці зупинки поводиться достатньо адекватно та не виявляє жодних ознак поведінки, яка не відповідає обстановці. Зокрема, ОСОБА_1 цілком адекватно спілкується з поліцейськими та обґрунтовує необхідність прибуття іншого водія браком часу та зайнятістю. Крім того, ОСОБА_1 пропонує поліцейському самостійно сісти за кермо його автомобіля і негайно вирушити до медичного закладу.

Через деякий проміжок часу (близько 15-20 хвилин) поліцейський повідомляє ОСОБА_1 про неможливість подальшого очікування, не наводячи належного нормативного обґрунтування з цього приводу, та доводить до його відома те, що він починає складати протокол щодо факту відмови від проходження огляду. У відповідь на це, ОСОБА_1 погоджується, вчергове наголошуючи на тому, що не може собі дозволити залишати автомобіль на місці зупинки, а також вказуючи на те, що втрата часу на проїзд до медичного закладу і назад буде мати для нього негативні наслідки.

Після наведеного поліцейські складають протокол, який є предметом даного судового розгляду.

До згаданого протоколу долучено:

- рапорт інспектора поліції, у якому наведено обставини зупинення ОСОБА_1 ;

- письмові пояснення ОСОБА_1 , які за своїм змістом відповідають поясненням наданим суду;

- постанова про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за порушення ПДР (недотримання вимог дорожнього знаку).

Отже, в ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_1 після зупинки транспортного засобу одразу добровільно погодився на проходження огляду у медичному закладі. При цьому ОСОБА_1 заявив клопотання про надання йому часу для передачі власного транспортного засобу іншій особі. Таке клопотання фактично розглянуто не було і ОСОБА_1 був поставлений перед вибором або на нього складають протокол з приводу відмови від проходження огляду, або ж він негайно вирушає до медичного закладу і залишає автомобіль на місці зупинки.

Оцінюючи наведені обставини суд враховує наступне.

Згідно статті 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право, серед іншого, заявляти клопотання.

В ході розгляду справи не встановлено жодних об`єктивних даних, які перешкоджали інспектору задовольнити відповідне клопотання ОСОБА_1 та надати йому можливість передати автомобіль іншій особі. Також, встановлено, що ОСОБА_1 не зловживав своїми процесуальними правами, а час який він просив зачекати не виходив за межі розумного. Крім того, жодних об`єктивних та належних даних, які вказують на наявність у ОСОБА_1 ознак перебування у стані наркотичного сп`яніння з матеріалів справи, у тому числі долученого відеозапису не встановлено.

Крім того, на місці події поліцейський не навів жодного нормативного (законодавчого) припису, який не дозволяє йому надати можливість ОСОБА_1 передати автомобіль іншій особі, задля чого зачекати нетривалий проміжок часу.

Фактично ОСОБА_1 за мінуванням близько 15 хвилин було поставлено перед вибором або він негайно залишає автомобіль на місці зупинки і вирушає до медичного закладу, або на нього складають протокол за фактом відмови від медичного огляду. Натомість, фактично ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду, хоча і погодився з тим, що поліцейський складе щодо нього протокол.

Окремо, досліджуючи питання винуватості ОСОБА_1 , суд відзначає надані результати лабораторних досліджень (експрес-тесту на наркотичні речовини) від 12.02.2024, згідно якого у сечі ОСОБА_1 наркотичних речовин не виявлено. Отже, вказаний доказ свідчить про те, що у ОСОБА_1 не було підстав аби уникати проходження медичного огляду, тобто відсутні мотиви для вчинення інкримінованого правопорушення.

Відповідно до cт.cт.254-256 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння (діянь), яке (які) містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП є джерелом доказів у справах про адміністративні правопорушення. У ньому, крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків потерпілих якщо вони є; пояснення, особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

В межах зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин інкримінованого особі адміністративного правопорушення, має провадитися судовий розгляд.

З цього слідує, що протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів у справі, але й актом обвинувачення у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом у даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені у ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Отже, з цього випливає, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи у тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом", який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Інших доказів, які б підтверджували факт вчинення інкримінованих ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, а також доказів які ставлять під сумнів зазначені вище встановлені обставини справи, матеріали справи не містять.

Суд виходить з того, що формальний підхід до розгляду справи є неприпустимим, а фактів перебування ОСОБА_1 у стані наркотичного сп`яніння та відмови від проходження огляду в ході розгляду справи не доведено та не встановлено.

Разом з тим, оцінюючи доводи сторони захисту щодо «переслідування» ОСОБА_1 представниками поліції, суд відзначає, що у поліцейських були законні підстави для зупинення його транспортного засобу, адже у першому випадку це було пов`язано з його пресуванням під час «комендантської години», а у другому порушення ПДР щодо виконання вимог дорожніх знаків. З огляду на наведене, суд вважає за необхідне звернути увагу ОСОБА_1 на необхідність неухильного дотримання положень чинного законодавства у майбутньому.

У розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, притягнення особи до адміністративної відповідальності розцінюється як «кримінальне обвинувачення», оскільки адміністративні правопорушення мають ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції.

Згідно ч. 2 ст. 6 Конвенції, кожен обвинувачений у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Стаття 6 Конвенції також встановлює загальні гарантії щодо справедливого судового розгляду при вирішені спору, пов`язаного з правами та обов`язками цивільного характеру, а також при визначенні обґрунтованості будь-якого висунутого особі кримінального обвинувачення, частина друга та третя статті 6 закріплюють гарантії особам при обвинувачені при вчиненні кримінального правопорушення.

Разом з тим, розглядаючи справи про адміністративні правопорушення, виходячи з прецедентної практики ЄСПЛ, враховую те, що хоч і за національним законом особа притягується до адміністративної відповідальності, їй фактично пред`явлено «кримінальне обвинувачення» в його автономному розумінні ЄСПЛ, яке повинно тлумачитися в світлі трьох критеріїв, а саме з урахуванням кваліфікації розгляду з точки зору внутрішньодержавного законодавства, його сутності і характеру, суворості потенційного покарання.

Так, Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Зокрема, у справі "Лучанінова проти України" (рішення від 09.06.2011 р., заява N 16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням».

Процес у справі про адміністративне правопорушення цілком ув`язаний з вищезазначеними презумпціями процесу кримінального, оскільки Європейський суд уже визнавав кримінально-правовий характер норм українського законодавства, якими передбачена відповідальність за адміністративні правопорушення.

Отже, адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, мають каральний і стримуючий характер.

Водночас, розмір штрафу у даній категорії справ (справи про адміністративні правопорушення) інколи перевищує розмір штрафів визначених санкцією окремих статей Кримінального кодексу України.

Таким чином, адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 статті 130 КУпАП може бути віднесене до «кримінального обвинувачення», у розумінні статті 6 Конвенції, із поширенням відповідних гарантій щодо справедливого судового розгляду.

Принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудній (в даному випадку особа відносно якої складено протокол) вчинив правопорушення, яке йому ставиться у провину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні (у даному випадку на особах які складали протокол), і будь який сумнів має тлумачитись на користь особи стосовно якої вирішується питання про притягнення до відповідальності.

Відповідно до положень статті 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і вчинене саме особою стосовно якої складено протокол про правопорушення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення (у даному випадку інспектора поліції) має пояснювати усі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії відображеній у протоколі, як суть правопорушення.

Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення (у даному випадку представники патрульної поліції), був спростований фактами, встановленими на підставі належних та допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною у інкримінованих діях.

Один з основних принципів забезпечення вирішення спорів у публічно-правовій сфері, зокрема, між суб`єктом приватного права і суб`єктом владних повноважень, передбачає, що останній зобов`язаний забезпечити доведення в суді правомірності свого рішення, дії або бездіяльності, оскільки, в протилежному випадку, презюмується, що вони є протиправними.

Вирішуючи питання щодо належності, допустимості та достатності доказів на підтвердження вини особи у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення, необхідно врахувати те, що суд не може самостійно та з власної ініціативи відшукувати докази на користь обвинувачення (в даному випадку для доведення вини), оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Виходячи з положень ст. 8, ст. 62 Конституції України, дотримання принципу верховенства права є однією із засад існування демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь

Частиною 1 ст. 7 КУпАП також визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Враховуючи вищенаведене, оцінивши наявні у матеріалах справи про адміністративне правопорушення докази у їх сукупності з урахуванням того, що усі виявлені під час провадження у справі недоліки та наявні у суду сумніви повинні застосовуватись на користь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, а суд не наділений повноваженням збирати з власної ініціативи докази винуватості чи невинуватості особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, приходжу до висновку про недоведеність наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому провадження у справі підлягає закриттю, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КпАП України, тобто у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 247, 283, 284 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Об`єднати у одне провадження справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Присвоїти об`єднаній справі №461/450/24 (провадження 3/461/319/24).

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити, на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя В.В. Стрельбицький