Справа № 214/2989/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 травня 2024 року суддя Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Євтушенко О.І., розглянувши матеріали справи, які надійшли з військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Скадовськ, Херсонської області, громадянство - Україна, військовослужбовця призваного за мобілізацією, перебуваючого на посаді кулеметника 3 відділення 5 СВ, СР (345) 1 СБ військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, у військовому званні солдат, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

29.03.2024 на адресу суду надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії НГ №7555 від « » березня 2024 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.172-15 КУпАП, з якого слідує, що 29.03.2024, в період дії воєнного стану, введеного Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022, під час перебування в пункті тимчасової дислокації, за адресою: АДРЕСА_2 , проявив недбале ставлення до військової служби, а саме, без дозволу командира підрозділу залишив пункт тимчасової дислокації.

ОСОБА_2 правом на участь в судовому розгляді справи відносно нього не скористався, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності, свою провину визнав, розкаюється у скоєному.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної в п.п.66-69 рішення у справі «Смірнова проти України», «…сторони зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти повагу до інших учасників процесу та суду, вживати заходів до всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи протягом розумного строку…».

Разом з тим, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Креуз проти Польщі» № 28249/95 від 19 червня 2001 року, в п.53 якого зазначено, що «…право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави ...», тобто уникнення зловживання суб`єктами такими правами.

Приймаючи до уваги заяву ОСОБА_2 , надання достатнього часу для реалізації останнім права на захист, справа призначалася неодноразово до розгляду, ОСОБА_2 не з`явився до суду, маючи достатньо часу подати свої докази, пояснення, звернутись за допомогою до захисника, причини його неявки до суду визнано неповажними, тому з метою уникнення затягування розгляду справи, з огляду на достатність обсягу доказів, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності ОСОБА_2 , оскільки положення ч.2 ст.268 КУпАП не містять імперативного припису щодо обов`язкової його участі в судовому засіданні під час розгляду даної категорії справ.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

В розумінні ст.280 КУпАП, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) зобов`язаний з`ясувати, зокрема, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

З аналізу ст.ст.251, 252 КУпАП слідує, що доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю

Диспозицією ч.1 ст. 172-15 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність, за недбале ставлення військової службової особи до військової служби, а диспозицією ч.2 цієї статті, зокрема, передбачена адміністративна відповідальність за діяння, передбачені частиною першою цієї статті, вчинені в умовах особливого періоду.

Склад адміністративного правопорушення - це передбачена нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак протиправного соціально шкідливого діяння, за наявності яких діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу в цілому.

Відповідно до ст.ст. 2, 3 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» Законом України від 24 березня 1999 року N 548-XIV (далі - Статут), визначено, що необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Згідно зі ст. 16 Статуту, військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами ЗСУ, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Положенням ст.127 Статуту визначено, що солдат (матрос) (далі - солдат) у мирний і воєнний час відповідає за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань, особисту бойову готовність, утримання своєї зброї та дорученої техніки у справному стані, збереження виданого йому майна. Солдат підпорядковується командирові відділення. А ст. 128 Статуту визначені обов`язки солдата, а саме: у разі потреби відлучитися питати дозволу в командира відділення, а після повернення доповідати йому про прибуття.

Диспозицією ч.3 ст. 172-11 КУпАП передбачена відповідальність за самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем (крім строкової військової служби), а також військовозобов`язаним та резервістом під час проходження зборів, а також нез`явлення його вчасно без поважних причин на військову службу у разі призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю до десяти діб, а ч.4 цієї статті передбачена відповідальність за діяння, передбачені частинами першою або третьою цієї статті, вчинені в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

В свою чергу, диспозицією ч.5 ст. 407 КК України, передбачена відповідальність за самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем, а також нез`явлення його вчасно на службу без поважних причин, вчинені в бойовій обстановці, а так само ті самі дії тривалістю понад три доби, вчинені в умовах воєнного стану.

Як слідує зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії НГ №7555 від « » березня 2024 року та долучених до нього матеріалів, 29.03.2024, в період дії воєнного стану, введеного Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022, ОСОБА_2 , під час перебування в пункті тимчасової дислокації, за адресою: АДРЕСА_2 , проявив недбале ставлення до військової служби, а саме, без дозволу командира підрозділу залишив пункт тимчасової дислокації.

Отже, зі змісту вищезазначеного протоколу про адміністративне правопорушення слідує, що 29.03.2024 ОСОБА_2 фактично самовільно залишив місце (пункт) тимчасової дислокації військової частини.

Аналізом вищезазначених норм закону слідує, що в умовах воєнного стану за самовільне залишення військової частини передбачена тільки кримінальна відповідальність, а отже, суд приходить до висновку, що в інкримінованому ОСОБА_2 правопорушенні є ознаки кримінального правопорушення.

Згідно положень ст. 253 КУпАП, якщо при розгляді справи орган (посадова особа) прийде до висновку, що в порушенні є ознаки кримінального правопорушення, він передає матеріали прокурору або органу досудового розслідування.

Відповідно до вимог ч.2 ст.284 КУпАП постанова про закриття справи виноситься при оголошенні усного зауваження, передачі матеріалів на розгляд громадської організації чи трудового колективу або передачі їх прокурору, органу досудового розслідування, а також при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.

При цьому, закон не вимагає, щоб на момент направлення матеріалів прокурору чи органу досудового розслідування суд з достовірністю встановив усі елементи складу злочину. Для ініціювання питання про проведення досудового розслідування достатньо наявності в діях особи, яка притягається до відповідальності, ознак кримінального правопорушення.

Позаяк, направляючи справу для проведення досудового розслідування, суд заздалегідь не вирішує питання про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, а також про правову кваліфікацію його діянь, оскільки з`ясування всіх обставин у справі, зокрема щодо наявності умислу, вини, причинно-наслідкового зв`язку та надання правильної кваліфікації дій можливо лише на підставі оцінки доказів, які можуть бути отримані процесуальним шляхом в ході проведення досудового розслідування.

Оскільки з матеріалів справи вбачається, що наявність обставин, зазначених у протоколі, може тягнути за собою кримінальну відповідальність, однак належної правової оцінки діям ОСОБА_2 при складанні протоколу про адміністративне правопорушення надано не було, зважаючи на вищевикладене та вимоги ч.2 ст.284 КУпАП суд вважає, що провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч.2 ст.172-15 КУпАП підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення з направленням матеріалів відповідному прокурору для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення та початку досудового розслідування.

Керуючись ст.ст.253, 284 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.172-15 КУпАП - закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за .2 ст.172-15 КУпАП направити прокурору Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону для проведення перевірки наявності/відсутності в діях ОСОБА_1 ознак складу кримінального правопорушення.

Постанова апеляційному оскарженню не підлягає.

Суддя О.І. Євтушенко