Справа № 381/5363/23 Головуючий в суді І інстанції Забелян Н.В.
Провадження № 33/824/1703/2024 Доповідач в суді ІІ інстанції Писана Т.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді-доповідача Писаної Т.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14 лютого 2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14 лютого 2024 року визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Накладено на ОСОБА_1 , адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) грн 00 коп.

Звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору на підставі п. 9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір».

Відповідно до вказаної постанови 17 листопада 2023 року близько 07 год. 50 хвл. громадянин ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 кидався у бійку та штовхав дружину громадянку ОСОБА_2 , чим своїми діями вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру.

На постанову Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14 лютого 2024 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд не повно з`ясував фактичні обставини справи, що мають значення для справи, висновки викладені в постанові не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття неправильної постанови.

Зазначає, що 17 листопада 2023 близько 07:50 він, ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою місця свого фактичного проживання по АДРЕСА_2 вийшов з будинку та прямував до гаража, де зберігається його автомобіль. Виїхавши з гаража, він вийшов з авто для того, щоб закрити ворота в цей час його колишня дружина, ОСОБА_2 , яка ховалася за цими воротами побігла до автомобіля з криками «Не бий мене, поліція, викличте поліцію», вона відкрила задні двері і сіла в машину, продовжуючи кричати одне і те саме, щоб привернути увагу оточуючих. В той час ОСОБА_1 вже спізнювався на чергування, яке здійснює у складі добровольчого формування Фастівської територіальної громади на добровільних засадах, тому закривши двері гаража, він відкрив двері авто і намагався поговорити з ОСОБА_2 , однак вона продовжувала кричати і викликала поліцію, якій повідомила, що він її побив. Коли ОСОБА_2 закінчила розмову з поліцією він присів на заднє сидіння авто і нагнувся, щоб забрати свою сумку з документами, однак в цей час ОСОБА_2 знову почала кричати, що ОСОБА_1 її б`є, і тикати в обличчя свій мобільний телефон, який він був змушений рукою відводити в сторону, щоб мати змогу забрати свою сумку з документами, яка знаходилась під пасажирським сидінням. Оскільки його автомобіль заважав проїзду, забравши документи, він пересів на переднє сидіння і не завдавши шкоди ОСОБА_2 відігнав його в сторону. Після чого близько 8:00 приїхали працівники поліції.

Звертає увагу суду, що ОСОБА_2 під час складання протоколу про притягнення до адміністративної відповідальності та слухання справи в суді дала завідомо неправдиві пояснення.

Звертає увагу на те, що як зазначено в оскаржуваному протоколі ВАБ №583687 близько 07:50 за адресою АДРЕСА_2 він вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру щодо ОСОБА_2 .

Однак, зазначає, що за адресою, що вказана в протоколі проживє, ОСОБА_1 , що підтверджено Довідкою № 101 від 29.01.2024 року.

Також вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги і той факт, що конфлікт з ОСОБА_2 є триваючим в часі, ініціатором конфлікту є саме ОСОБА_2 , яка чинить психологічний тиск, принижує, ображає нецензурною лайкою, погрожує, переслідує його з вересня 2023 року.

Зазначає, що коректна та ввічлива поведінка ОСОБА_1 зафіксована на відео, що долучені до матеріалів справи як докази, де ОСОБА_1 звертається до ОСОБА_2 на «Ви» та намагається з`ясувати що трапилося та в чому справа.

Крім того, апелянт просить поновити строк на оскарження постанови Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14 лютого 2024 року, оскільки копію постанови було отримано лише 21 лютого 2024 року.

На підставі викладеного просить визнати поважною причину пропуску на оскарження постанови та поновити строк на її оскарження, скасувати постанову Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14 лютого 2024 року та закрити провадження в справі з підстав п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Вирішуючи заяву ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд враховує наступне.

Відповідно до статті 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

З матеріалів справи встановлено, що строк на оскарження постанови ОСОБА_1 пропуств з поважних причин, оскільки під час судового засідання було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови, повний текст було отримано 21 лютого 2024 року, в силу обставин, що не залежали від волі ОСОБА_1 (суддя Забелян Н.В. перебувала в нарадчій кімнаті).

За наведених обставин апеляційний суд визнає поважними причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції та вважає за необхідне поновити цей строк.

У судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Потерпіла ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, була належним чином повідомлена про розгляд справи, що підтверджується телефонограмою, яка міститься в матеріалах справи (а.с. 94).

Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. ст. 245, 251 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Орган (посадова особа), відповідно до ст. 252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже при розгляді справи про адміністративне правопорушення, у відповідності з вимогами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. При цьому, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами поданої апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та змісту оскаржуваної постанови, 17 листопада 2023 року близько 07 год. 50 хвл., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 кидався у бійку та штовхав дружину громадянку ОСОБА_2 , чим своїми діями вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру.

З пояснень ОСОБА_1 наданих у суді апеляційної інстанції, зазначено, що на даний час шлюб з ОСОБА_2 розірваний, вона постійно провокує його на конфлікти.

Так, диспозиція ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статті, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно п. 14 ст. 1 Закону психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Для правильної кваліфікації дій особи, яка притягується до адміністративної відповідальності з підстав передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП факт порушення вказаних прав повинен бути відображений у протоколі про адміністративне правопорушення.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених у диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому. Разом з тим, вчинення будь-яких діянь фізичного, психологічного чи економічного характеру, повинно бути підтверджено поясненнями свідків, потерпілих або іншими доказами (наприклад аудіо/відео фіксацією), що є необхідним елементом складу даного правопорушення.

Отже, домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Системний аналіз існуючого національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа, яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.

У той час, як під конфліктом необхідно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.

Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин, але й від суб`єктивних факторів, до яких необхідно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту.

Тобто, факт вчинення конфлікту, навіть між особами, визначеними Законом, сам по собі не може свідчити про факт скоєння насильства.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП (ч. 2 ст. 251 КУпАП).

Підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 була заява його дружини ОСОБА_2 .

Протокол є важливим процесуальним документом, який засвідчує факт неправомірних дій за які передбачена адміністративна відповідальність та його невід`ємні складові частини повинні бути оформлені належним чином, містити в собі всі дані, необхідні для своєчасного та об`єктивного вирішення питання про наявність в діях особи складу адміністративного правопорушення.

При цьому, всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути доведені сукупністю належних та допустимих доказів.

Отже, особа, яка складала протокол, повинна була визначитись, дії ОСОБА_1 або завдали шкоди психічному здоров`ю, або могли завдати таку шкоду; вони чинили або психологічне або фізичне насильство.

Таким чином, фактично долучені до протоколу тільки заява потерпілої та пояснення сторін конфлікту, однак з їх аналізу неможливо беззаперечно дійти висновку про те, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України № 23-рп/2010 від 22.12.2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правової презумпції, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

У силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачиться на її користь, недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Стосовно складеного протоколу про адміністративне правопорушення, то сам по собі він не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом». Крім того, ОСОБА_1 проявив активні дії щодо спростування обставин, викладених у протоколі шляхом допиту свідків та дослідження відеозапису.

Насильство у родині будь-якого характеру, відрізняється від конфліктних ситуацій, спорів, що виникають у кожній сім`ї та не становлять загрози подальшому розвитку здорових стосунків, тим, що при домашньому насильстві завжди дії того, хто допускає таке насильство, носять навмисний характер, з наміром досягнення бажаного результату, тягнуть спричинення шкоди; відбувається порушення прав і свобод людини; наявна значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство. Якщо в діях немає хоча б однієї з чотирьох наведених ознак, вони не є насильством.

З наведеного вбачається, що належних та допустимих доказів, які б об`єктивно та поза межами розумного сумніву доводили факт скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме домашнього насильства, тобто умисного вчинення діянь психологічного характеру, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої, матеріали справи не містять, що виключає можливість притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

У спростування наведених у протоколі обставин ОСОБА_1 було наведено докази, а саме відео з флеш носія та показаннями свідків.

Суд першої інстанції відхиляючи зазначені докази послався на їх сумнівність та недостовірність. Разом з тим, підставою відхилення таких доказів мало бути встановлення, що такі показання та відео суперечать іншим доказам, а не сам факт їх сумнівності.

Крім того достовірним є доказ, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, зокрема у показаннях свідки повідомили обставини, які їм були відомі. Судом не вказано у чому полягає недостовірність таких доказів.

Сама подія відбулась за місцем знаходження ОСОБА_1 , а не ОСОБА_2 . Тобто подія, що була зафіксована у протоколі, була наслідком не умисних дій ОСОБА_1 з метою завдати фізичної чи психічної шкоди ОСОБА_2 , а наслідком напруженого стану взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнього загострення суперечностей, що призвело до активних дій. Із самих пояснень ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вбачається наявність саме конфлікту з приводу документів, які на переконання ОСОБА_2 забрав ОСОБА_1 , що останній заперечує. Тобто, наявна конфліктна ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.

Відтак, не встановленою є суб`єктивна сторона правопорушення, а саме щодо вчинення умисних дій фізичного чи психологічного характеру, відповідальність за яке передбачена ст. 173-2 КУпАП.

Враховуючи вищевикладене вважаю, що доводи апеляційної скарги апелянта є слушними, оскільки даними, які містяться в матеріалах справи, не підтверджується вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

На вказані вище обставини суд першої інстанції належної уваги не звернув, а також помилково не врахував пояснень свідків, що призвело до прийняття постанови суду, яка підлягає скасуванню.

Таким чином, у діях ОСОБА_1 відсутній склад указаного адміністративного правопорушення, а отже провадження у справі підлягає закриттю, на підставі п. 1. ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись положеннями статті 247, 284, 294 КУпАП, Київський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14 лютого 2024 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14 лютого 2024 року скасувати та ухвалити по справі нову постанову, якою провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП закрити за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, тобто із підстав, передбачених п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Т.О. Писана