Справа № 489/1834/24
Провадження № 3/489/1090/24
Ленінський районний суд міста Миколаєва
Постанова

іменем України

23 квітня 2024 року місто Миколаїв

Суддя Ленінського районного суду міста Миколаєва Гриненко Михайло Вікторович, розглянувши матеріали справи, які надійшли з Управління патрульної поліції в Миколаївській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомий, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ,

за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтями 122-4 та 124 КУпАП,

встановив:

Протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №873541 від 01.03.2024 від 01.03.2024 ОСОБА_1 інкримінується, що 20.02.2024 о 23.56 год. в м. Миколаєві по вул. Троїцька, в районі буд.54, він, керуючи транспортним засобом "TOYOTA HIGHLANDER", д.н.з. НОМЕР_1 , в порушення вимог пунктів 2.3 "б", 10.1, 12.1, 12.3 ПДР України, був неуважний, не врахував дорожню обстановку, не стежив за її змінами, при зміні напрямку руху, не вибрав безпечної швидкості, при виникненні перешкоди в русі у вигляді електроопори 25Ф2ТП505, не вжив всіх заходів для безпечного об`їзду або повної зупинки транспортного засобу, внаслідок чого допустив наїзд на перешкоду. В результаті ДТП транспортний засіб та електроопора отримали механічні пошкодження.

Крім того, протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №873542 від 01.03.2024 ОСОБА_1 інкримінується, що 20.02.2024 о 23.56 год. в м. Миколаєві по вул. Троїцька, в районі буд.54, він, керуючи транспортним засобом "TOYOTA HIGHLANDER", д.н.з. НОМЕР_1 , став учасником дорожньо-транспортної пригоди, після чого, в порушення вимог п. 2.10 "а" ПДР України, залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, до якої був причетним.

ОСОБА_2 до суду не з`явився, причини неявки не повідомив, до суду не надходило клопотання про відкладення розгляду справи. Натомість захисник, адвокат Притикін І.І., в судовому засіданні просив закрити провадження у справі на тій підставі, що матеріалами справи не доведено факт керування саме ОСОБА_1 транспортним засобом в момент вчинення ДТП. Крім того, зазначив, що схема не підписана особою, яка її склала, а протоколи про адміністративне правопорушення складені пізніше встановленого КУпАп строку.

Вислухавши захисника, дослідивши письмові матеріали справи (протоколи про адміністративне правопорушення; схеми місця ДТП від 20.02.2024; письмові пояснення ОСОБА_3 ОСОБА_4 ; ОСОБА_5 ; ОСОБА_1 ; запит директору ТОВ "ОККО-Драйв"; фотозображення; довідку Управління ПП в Миколаївській області від 01.03.24; переглянувши відеозаписи з камер відеоспостереження), суддя дійшов таких висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з вимогами статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статей 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998).

Згідно «критеріїв Енгеля», сформованих Європейським судом з прав людини у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (1976 рік), критеріями для визначення поняття «кримінальне обвинувачення» є: критерій національного права (чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами); критерій кола адресатів (якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне); критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину).

Системний аналіз положень ст. 130 КУпАП України, відповідальність за якою поширюється на невизначене коло осіб та передбачає накладення стягнення у виді штрафу та позбавлення права керування транспортним засобом, дозволяє дійти до висновку, що за своєю суттю це є кримінальним порушенням/обвинуваченням.

При цьому кваліфікація порушення/обвинувачення як «кримінального» дає особі додаткові гарантії, які передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі обов`язок довести вину особи, який передбачений ч. 2 ст. 6 Конвенції.

Диспозиція ст. 124 КУпАП передбачає настання адміністративної відповідальності за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Диспозицією ст. 122-4 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Разом з тим, при розгляді справи в суді з пояснень захисника встановлено, що сторона захисту заперечувала факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом в момент зіткнення з електроопорою за вказаних у протоколі обставин, зазначивши про те, що відеозаписами підтверджується лише факт керування ОСОБА_1 вищевказаним транспортним засобом за певний проміжок часу до вказаних подій.

При цьому ні протокол, ні додані матеріали як окремо, так і в сукупності не містять жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували вказані твердження сторони захисту про не вчинення ним інкримінованих правопорушень та підтверджували факт керуванням ОСОБА_1 транспортним засобом безпосередньо в момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди.

Європейський суд з прав людини у рішеннях від 07.11.2002 року по справі "Лавентес проти Латвії" та від 08.02.2011 року по справі "Берктай проти Туреччини" наголосив, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення "за відсутності розумних підстав для сумніву, що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумцій".

Пунктом 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey, п. 282) також визначено, що доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Натомість суддя не має права за своєю ініціативою збирати додаткові докази винуватості особи.

За такого, до зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення відомостей, як до доказу в розумінні ст. 251 КУпАП, з урахуванням зазначених вище обставин, суддя відноситься критично, оскільки інші належні та допустимі докази у справі не підтверджують того факту, що особа дійсно керувала транспортним засобом та допустила зіткнення з електроопорою.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведення винуватості особи тлумачаться на її користь.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винуватості особи, що притягується до відповідальності , тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеності невинуватості цієї особи.

Таким чином, оскільки в судовому засіданні не встановлено, що ОСОБА_2 за вказаних у протоколі обставин, керуючи транспортним засобом, вчинив зіткнення з електропорою, тому суддя приходить до висновку, що в його діях також відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого диспозицією ст. 122-4 КУпАП, - залишення місця дорожньо-транспортної пригоди, яке є похідним від правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, вчинення якого ОСОБА_1 не доведено поза розумним сумнівом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до положень ст. 36 КУпАП, при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Отже, дослідивши усі обставини справи в їх сукупності та оцінюючи зібрані у справі докази, суддя вважає, що матеріалами справи не доведено наявність в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, події та складу інкримінованих адміністративних правопорушень поза розумним сумнівом, а викладені в протоколах про адміністративне правопорушення обставини вчинених діянь не підтверджені належними та допустимими доказами.

Зазначене є підставою для закриття провадження у зв`язку з недоведеністю належними доказами складу адміністративного правопорушення, оскільки до протоколів про адміністративне правопорушення не додано доказів вчинення адміністративного правопорушення, що не дає змоги встановити винуватість особи в інкримінованих їй правопорушеннях, у зв`язку з чим висновок особи, яка склала протоколи, є необґрунтованим належним чином та суперечить чинним нормативним актам, внаслідок чого такий висновок носить суб`єктивний характер та не відповідає вимозі щодо його допустимості та достатності.

Керуючись статтями 247,252,265,280,283,291,294 КУпАП, суддя

постановив:

Справи про адміністративні правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтями 122-4 та 124 КУпАП, згідно з протоколами про адміністративне правопорушення серії ААД №873541 від 01.03.2024 (справа №489/1836/24, провадження №3/489/1091/24), серії ААД №873542 від 01.03.2024 (справа №489/1834/24, провадження №3/489/1090/24) - об`єднати в одне провадження, присвоївши єдиний номер 489/1834/24 (провадження №3/489/1090/24).

Провадження в справі про адміністративні правопорушення за статтями 122-4 та 124 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративних правопорушень, передбачених диспозиціями статей 122-4 та 124 КУпАП.

Постанова протягом десяти днів з дня її винесення може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Ленінський районний суд міста Миколаєва.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя М.В. Гриненко