Справа № 346/7475/23
Провадження № 33/4808/455/24
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Махно Н. В.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2024 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю захисника адвоката Вінтоняка Н.М.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника адвоката Вінтоняка Н.М. на постанову Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 15 березня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

в с т а н о в и в:

Постановою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 15 березня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 605 гривень 60 копійок у дохід держави.

Судом першої інстанції встановлено, що 10.12.2023 року о 00 год. 50 хв. у с.Коршів по вул. Коломийська, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом, марки «ВАЗ 2108» державний номерний знак « НОМЕР_1 » в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Драгер 6810». Результат тесту 0.67 ‰. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 а Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник адвокат Вінтоняк Н.М. просить скасувати постанову Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 15 березня 2024 року та аровадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Вважає оскаржувану постанову суду незаконною та необ`єктивною.

В обґрунтування апеляційних доводів посилається на те, що суд не з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив усі докази, не надав вірної правової оцінки відповідним обставинам, а також припустився при цьому неправильного застосування норм матеріального та процесуального права, внаслідок чого прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Зокрема вказує, що судом не взято до уваги те, що на відеозаписах, які містяться в матеріалах справи, працівником поліції не названо жодних причин для зупинки транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 . Також в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували правомірність зупинки його транспортного засобу.

Стверджує, що огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 проведено поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу, який не відноситься до числа дозволених для застосування газоаналізаторів на території України, у зв`язку з чим, результат огляду на стан сп`яніння є недійсним, що свідчить про недоведеність події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, суд не взяв до уваги те, що рапорт поліцейського не може слугувати доказом винуватості особи, оскільки є документом внутрішнього користування і його зміст полягає в тому, що працівник поліції інформує начальника ВП про правомірність дій працівників поліції щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення і, у розумінні ст. 251 КУпАП, не може вважатися належним і допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Звертає увагу на те, що на відеозаписі, який міститься в матеріалах справи відсутня чітка згода ОСОБА_1 з результатом огляду на стан сп`яніння, який був проведений працівниками поліції на місці зупинки транспортного засобу, а також відсутня відмова від проходження такого огляду в медичному закладі охорони здоров`я.

Вказує, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути доказом вини ОСОБА_1 , оскільки є лише формою викладу адміністративного звинувачення, де може бути лише перелік обвинувачення правопорушника.

На думку захисника, суд не мав процесуального права проводити судовий процес без даних щодо вручення водію копії протоколу про адміністративне правопорушення. Суд повинен був розцінити це як істотне порушення права на захист водія, оскільки йому не вручено акт звинувачення, що передбачено ст. 254 КУпАП. Таке порушення є процесуальною перешкодою для притягнення його до відповідальності. При цьому, суд не має повноважень на вручення такої копії протоколу, оскільки не є стороною обвинувачення.

Також судом не було враховано, що ОСОБА_1 був позбавлений права на професійну правничу допомогу, що підтверджується відеозаписами події, на яких зафіксовано, що ОСОБА_1 перед початком і при процедурі проходження огляду на стан сп`яніння не було належно роз`яснено всіх його прав і не забезпечено право на реальну допомогу адвоката, що є істотним процесуальним порушенням його права на правовий захист і ставить під сумнів доведеність вини правопорушника.

В судове засідання апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився, хоча в установленому законом порядку повідомлявся про розгляд апеляційної скарги, не подав клопотання про відкладення розгляду справи та не підтвердив поважність причин щодо неможливості явки в судове засідання апеляційної інстанції.

Зі змісту доводів захисника адвоката Вінтоняка Н.М. вбачається, що ОСОБА_1 знає про розгляд апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції, однак повністю довіряє йому представництво своїх інтересів в суді та не заперечує проти розгляду апеляційної скарги за його відсутності.

Апеляційний суд враховує, що особа, яка притягається до відповідальності та її захисник самостійно відповідно до принципу диспозитивності, вирішують питання щодо участі в судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Разом з тим, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії). При цьому, обвинувачений може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).

Апеляційний суд приймає до уваги, що в апеляційному порядку оскаржується рішення, яким ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні правопорушення і в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у зв`язку з чим участь цієї особи в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що розгляд апеляційної скарги може бути проведений без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а постанову судді залишити без змін з наступних підстав.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

При цьому, позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом як кримінально-правова санкція, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності».

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд, враховуючи недосконалість КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року, вважає за необхідне здійснювати правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.

Так, судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття судом провадження його не було закрито або ухвалено незаконним складом суду.

Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення.

Суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник посилається на те, що в матеріалах провадження відсутні належні та достатні докази на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За приписами ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Апеляційний суд виходить з того, що відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь, а оцінка доказів, відповідно до приписів ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення та ґрунтується на всебічному, повному, та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, дослідивши у повному обсязі сукупність зібраних по справі доказів та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, з врахуванням всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи, прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зокрема, суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доводиться даними, що містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, зокрема: даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №588211 від 10.12.2023 року, акту огляду, направлення на огляд, роздруківкою з приладу «Драгер 6810» з результатом тесту з показником 0.67 ‰, рапортами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відеоматеріалами.

Під час перегляду справи в апеляційній інстанції судом, з метою перевірки доводів захисника, у повному обсязі було повторно досліджено докази, які містяться в матеріалах справи, та відеозаписи, які долучено до протоколу про адміністративне правопорушення.

Так, згідно даних протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №588211 від 10.12.2023 року, 10.12.2023 року о 00 год. 50 хв. у с.Коршів по вул. Коломийська, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом, марки «ВАЗ 2108» державний номерний знак « НОМЕР_1 » в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Драгер 6810». Результат тесту 0.67 ‰, чим порушив вимоги п.2.9 а Правил дорожнього руху України, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП (а.с. 1).

Вказаний протокол складений уповноваженою особою поліцейським СРПП Коломийського РВП капітаном поліції ОСОБА_4 , з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст. 256 КУпАП, підписаний уповноваженою на те особою.

Від ознайомлення зі змістом протоколу та отримання копії протоколу ОСОБА_1 відмовився.

У графі протоколу, якою передбачені пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зазначено «Я не згідний з рішенням».

Додатково в протоколі зазначено про те, що водій від керування транспортним засобом відсторонений. Тимчасово вилучені документи: посвідчення водія НОМЕР_2 та видано тимчасовий дозвіл на керування транспортними засобами ТЗ221236.

Даними відеозаписів підтверджено, що працівник поліції ознайомив ОСОБА_1 зі змістом висунутого обвинувачення, з правами та обов`язками, які передбачені законом.

За змістом рішення Європейського суду по справі «Ґалстян проти Вірменії», протокол про адміністративне правопорушення, який містить обвинувачення та є головним доказом по справі, повинен мати відомості про точний час, коли цей документ був пред`явлений особі, яка притягається до відповідальності та чи мала вона достатній час на ознайомлення з ним.

Статтею 254 КУпАП передбачено, що у випадку виявлення адміністративного правопорушення, складається протокол про адміністративне правопорушення, який є основним процесуальним документом і єдиною підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.

Відповідно до вимог ст. 256 КУпАП протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Апеляційний суд вважає, що обвинувачення висунуте ОСОБА_1 є конкретним, оскільки зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, звинувачується у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, тобто порушенні вимог п. 2.9 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На переконання апеляційного суду, протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам статей 254, 255, 256 КУпАП і не містить недоліків, які б свідчили про істотне порушення права на захист особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, чи будь-яких інших процесуальних порушень.

Апеляційний суд вважає, що зміст висунутого обвинувачення було доведено ОСОБА_1 під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, що підтверджується даними протоколу про адміністративне правопорушення в сукупності з даними акту огляду на стан алкогольного сп`яніння від 10.12.2023 року, направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 10.12.2023 року, роздруківки приладу «Alcotest Drager 6810», а також іншими даними, що містяться в матеріалах провадження, в їх сукупності.

Так, згідно з даними акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 10.12.2023 року, огляд ОСОБА_1 проведений у зв`язку з виявленими ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, почервоніння обличчя, за допомогою Alcotest Drager 6810, результати огляду на стан сп`яніння 0,67 проміле. ОСОБА_1 відмовився від підпису у відповідній графі акту. (а.с. 3)

Згідно даних направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції до КНП «Коломийська ЦРЛ» КМР, складеного 10.12.2023 року о 01 год. 0 хв., внаслідок огляду, проведеного поліцейським у водія ОСОБА_1 виявлені ознаки сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, порушення координації рухів Огляд не проводився, оскільки ОСОБА_1 відмовився (а.с. 4).

Відповідно до роздруківки приладу «Alcotest Drager 6810", огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння проведений 10.12.2023 о 01:00 год. за допомогою приладу «Alcotest Drager 6810», прилад № ARBL - 0966, дата калібрування 04.07.2023, тест № 4506, результат 0,67 проміле. Роздруківка приладу «Alcotest Drager 6810" підписана поліцейським та особою, яку тестували ОСОБА_1 (а.с. 5).

Згідно долученого до матеріалів справи рапорту поліцейського СРПП Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області Соповського Т., 10.12.2023 року близько 00 год. 50 хв. в с. Коршів по вул. Коломийська, ним спільно з поліцейським СРПП Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_4 було зупинено транспортний засіб ВАЗ 2108 д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався під час комендантської години під керуванням водія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В ході спілкування з вищевказаним водієм в них виникла підозра, що водій перебуває в стані алкогольного сп`яніння, за наявності наступних ознак: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, порушення координації рухів. Водієві ОСОБА_5 на місці зупинки було запропоновано пройти освідчення на факт вживання алкоголю за допомогою газоаналізатора «Alcotest Drager 6810", на що останній погодився, результат тесту 0,67 проміле. З даним руль татом водій погодився, проте водію було запропоновано пройти освідчення на факт вживання алкоголю у медичному закладі, на що водій відмовився. У зв`язку з цим, на вищевказаного водія було складено адміністративні матеріали за ч.1 ст.130 КУпАП. Від керування ТЗ водій відсторонений, ТЗ передано тверезому водію. (а.с. 8)

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вказані рапорти працівників поліції за своїм правовим змістом є службовими документами, якими поліцейські інформують керівництво про законність своїх дій. При цьому, вищевказані рапорти мають помилку стосовно прізвища водія транспортного засобу, яка носить суто технічний характер є очевидною та не впливає на можливість правової оцінки вищевказаних документів.

Так, дані вищевказаних рапортів працівників поліції разом повністю узгоджуються з іншими матеріалами справи в частині послідовності дій працівників поліції, щодо оформлення ними протоколу про адміністративне правопорушення.

Крім того, апеляційним судом були досліджені відеозаписи, які долучено до матеріалів адміністративної справи (а.с. 9), з яких вбачається, що транспортний засіб марки ВАЗ 2108 д.н.з. НОМЕР_1 було зупинено працівниками поліції за керування в комендантську годину. Під час спілкування із водієм у працівників поліції виникла підозра, що ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим останньому було запропоновано пройти огляд на визначення стану сп`яніння за допомогою спеціального технічного приладу Драгер на місці зупинки транспортного засобу або в медичному закладі. ОСОБА_1 погодився пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки, продув Драгер, результат становив 0,67 проміле. Поліцейський повторно запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі, проте водій відмовився. Працівником поліції роз`яснено ОСОБА_1 його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Після чого працівником поліції складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Водій ОСОБА_1 зазначив в протоколі свої пояснення по суті правопорушення, проте відмовився від підпису протоколу. ОСОБА_1 відсторонено від керування автомобілем та передано іншому тверезому водієві, а також видано ОСОБА_1 тимчасовий дозвіл на керування автомобілем.

Апеляційний суд вважає, що відеозаписи є вичерпно інформативними, належними та допустимими доказами, отриманими у встановленому законом порядку, дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

Порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння визначений ст. 266 КУпАП, приписами Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858 (далі - Інструкції), та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (далі - Порядку).

Відповідно до п. 2 Розділу І Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Матеріали провадження не містять жодних відомостей щодо неправомірних дій працівників поліції під час пропозиції ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, під час процедури його огляду та складання протоколу щодо нього про адміністративне правопорушення. Матеріали провадження також не містять і даних щодо оскарження цих дій ОСОБА_1 як і не містять результатів такого оскарження.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи щодо недопустимості результату огляду на стан сп`яніння, який було проведено поліцейським із застосуванням спеціального технічного засобу.

Зокрема, апеляційний суд неодноразово наголошував, що газоаналізатори «Drager Alcotest» сертифіковані Міністерством економічного та торгового розвитку України за № НОМЕР_3 від 01 вересні 2014 року та відповідно до свідоцтва про Державну реєстрацію № 14455/2014 внесені до Державного реєстру медичної техніки та виробів медичного призначення і дозволені для застосування на території України. Використання медичних виробів, «газоаналізатор Drager Alkotest», які були завезені та реалізовані на території України, та введені в експлуатацію користувачем протягом терміну дії свідоцтва про державну реєстрацію є можливим за умов додержання вимог щодо повірки (калібрування) та інших нормативних документів, що підтверджують вірність результатів вимірювання. Наказом Держлікслужби № 1529 від 29 грудня 2014 року затверджено перелік зареєстрованих медичних виробів, які вносяться до державного реєстру медичної техніки та виробів медичного призначення, де в пункті 43 вказано газоаналізатори «Drager Alcotest», реєстрація та строк дії свідоцтва яких необмежений. Жодних обмежень щодо виду газоаналізатору за номером не передбачено. Відповідно до сертифікату затвердженого типу засобів вимірювальної техніки №UA-MI/1-96-2014 виданий 01 вересня 2014 року (серія А № 007292) виданий фірмі Drager Safety AG & Co KGaA, Німеччина, на підставі позитивних результатів державних контрольних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України, затверджений тип засобів вимірювальної техніки «Газоаналізатори Alkotest …, Interlock XT», який зареєстровано в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером Н788-14. Газоаналізатори Alkotest…, Interlock XT під час випуску з виробництва підлягають повірці. Міжповірочний інтервал, установлений під час затвердження типу засобів вимірювальної техніки 1 рік. Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13 жовтня 2016 року № 1747 «Про затвердження міжповірочних інтервалів законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, за категоріями» встановлено міжповірочний інтервал вимірювачів вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихається 1 рік. Тобто, технічні засоби, що використовуються органами національної поліції для проведення огляду водіїв на стан алкогольного сп`яніння, проходять технічне обслуговування з інтервалом в 1 рік.

З роздрукованого результату тесту приладу «Drager Alcotest 6810 » (а.с. 5), ОСОБА_6 , вбачається, що останнє калібрування (градуювання) указаного приладу проводилось 04.07.2023 року.

Таким чином, газоаналізатор «Akcotest Drager №6810», що був використаний поліцейським для проведення огляду на стан сп`яніння відповідає встановленим вимогам ДСТУ, а тестування здійснено працівниками поліції в межах міжповірочного інтервалу газоаналізатора, встановленого нормативно-правовими документами.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні дані, які свідчать про те, що водій транспортного засобу не погоджувався із результатами огляду, який було проведено поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу, а його процесуальна поведінка після проходження огляду свідчить про те, що він не заперечував результати огляду та погоджувався з ними.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що незгода водія транспортного засобу із позитивним результатом проведеного огляду на стан алкогольного сп`яніння повинна бути висловлена в категоричній чіткій формі, а зі змісту процесуальної поведінки водія повинно вбачатись, що він дійсно вважає, що такий результат огляду не відповідає дійсності та погоджується пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі, оскільки не перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд вважає, що вирішуючи питання щодо незгоди водія транспортного засобу із отриманим позитивним результатом огляду на стан сп`яніння поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу, необхідно враховувати процесуальну поведінку водія транспортного засобу та звертати увагу на його ставлення щодо можливості спростувати отриманий результат шляхом проведення відповідного огляду у медичному закладі.

Разом з тим, відмова водія транспортного засобу пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі свідчить про те, що він не бажає скористатися своїм правом на спростування отриманого результату шляхом проведення такого огляду професійним лікарем у закладі охорони здоров`я та фактично погоджується з отриманим позитивним результатом огляду на стан сп`яніння.

Суд, дослідивши відеоматеріали, що містяться на оптичних дисках, встановив, що працівники поліції під час спілкування з ОСОБА_1 , виявивши в останнього ознаки алкогольного сп`яніння, діяли відповідно до приписів законодавства України, в межах своєї компетенції та виконуючи свої професійні обов`язки у відповідності до Закону України «Про Національну поліцію», а відтак обґрунтовано, на законних підставах запропонували водію пройти огляд щодо визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, на що останній добровільно погодився, пройшов такий огляд за допомогою спеціального технічного засобу, та відмовився від проходження огляду у медичному закладі.

Відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, встановити послідовність даних, що містяться в матеріалах провадження, зафіксованих у протоколі про адміністративне правопорушення, в оскаржуваній постанові, а також заперечень, викладених в апеляційній скарзі та озвучених під час апеляційного перегляду постанови суду першої інстанції, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку ОСОБА_1 при фіксації обставин подій патрульними поліцейськими, проходженні ним огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння з допомогою Алкотестера «Драгер» та відмові від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі.

Перевіряючи доводи сторони захисту щодо неправомірності зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» з 24 лютого 2022 року запроваджено воєнний стан на всій території України який неодноразово продовжувався та діє на сьогодні.

У зв`язку із запровадженням в Україні воєнного стану тимчасово обмежуються конституційні права і свободи людини та громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також впроваджуються тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб.

За змістом ст. 15 Постанови Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2021 року № 1455 «Про затвердження Порядку встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан» (далі Постанова КМУ) патрулям на території, де встановлено особливий режим, в установленому законодавством порядку надано право перевіряти в осіб документи, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, та перепустки, а в разі їх відсутності - затримувати відповідних осіб та доставляти до органів або підрозділів Національної поліції для встановлення особи; у разі потреби проводити огляд речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, які перевозяться зазначеними особами. Крім того, тимчасово обмежувати або забороняти на вулицях та дорогах, окремих ділянках місцевості та в інших громадських місцях перебування або пересування осіб, рух транспортних засобів, зокрема транспортних засобів іноземних, консульських установ чи представництв міжнародних організацій; виводити осіб з окремих ділянок місцевості та об`єктів, евакуйовувати транспортні засоби, та ін..

Приписами ст. 20 Постанови КМУ визначено, що заходи з контролю в`їзду/виїзду поза межами блокпостів включають: виявлення порушення встановленого порядку переміщення осіб, транспортних засобів, вантажів (товарів) на територію, де встановлено особливий режим; затримання осіб, транспортних засобів, вантажу (товару), проведення їх огляду та передачу їх уповноваженим представникам правоохоронних органів.

Передбачено, що під час здійснення заходів з обмеження свободи пересування громадян України, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів не можуть бути обмежені права і свободи людини і громадянина, передбачені частиною другою статті 64 Конституції України, та повинні бути дотримані вимоги статей 12 і 13 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні (ст. 21 Постанови КМУ).

Апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що при оформленні поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху патрульна поліція керується Конституцією України, КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом МВС, МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, іншими нормативно правовими актами, що набули чинності в умовах введення на території України воєнного стану.

Враховуючи вищевказане, апеляційний суд вважає, що працівники поліції правомірно 10.12.2023 року зупинили транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 . В матеріалах провадження відсутні дані, які б свідчили про неправомірну зупинку транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 під час дії на території України воєнного стану, недотримання працівниками патрульної поліції приписів нормативно-правових актів при виконанні службових обов`язків, перевищення службових повноважень працівниками поліції, тощо.

Такими чином, перевіривши сукупність доказів по справі, апеляційний суд вважає, що в матеріалах провадження достатньо належних та допустимих доказів, які поза всяким розумним сумнівом доводять факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, а відтак і наявність в діях останнього складу та події адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що і поставлено йому у вину.

Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст. 23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами, оскільки при накладенні стягнення судом першої інстанції було вірно враховано характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, та відсутність обставин, що обтяжують відповідальність.

З огляду на наведене, підстав для скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника адвоката Вінтоняка Н.М. залишити без задоволення.

Постанову Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 15 березня 2024 щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв