ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/788/24 Справа № 214/1657/24 Суддя у 1-й інстанції - Сіденко С. І. Суддя у 2-й інстанції - Круподеря Д. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2024 року м.Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Круподеря Д.О., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 лютого 2024 року, щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, непрацюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -

ВСТАНОВИВ:

Як встановлено судом першої інстанції, 04.02.2024 року о 15-31 годині, в Саксаганському районі м. Кривого Рогу по пр. Гагаріна біля буд. 25, громадянин ОСОБА_1 керував транспортним засобом Daewoo Sens д.н.з. НОМЕР_1 , при цьому будучи особою, яка позбавлена права керування Софіївським районним судом від 07.12.2023 року, строком на 1 рік, та повторно протягом року вчинив правопорушення за ч. 4 ст. 126 КУпАП від 02.01.2024. Зафіксовано на бодікамери №475629, 475633, факт руху зафіксовано на відеореєстратор «Ксіомі». Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.1а ПДР України, за що передбачена відповідальність ч.5 ст.126 КУпАП.

Окрім того, 04.02.2024 року о 15-31 годині, в Саксаганському районі м. Кривого Рогу по пр. Гагаріна біля буд. 25, громадянин ОСОБА_1 керував транспортним засобом Daewoo Sens д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння, а саме: виражене тремтіння пальців рук, неприродна блідість обличчя, підвищена жвавість, рухливість ходи. Від проходження медичного огляду на виявлення стану наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку в медичному закладі відмовився. Скоїв правопорушення повторно протягом року за ст. 130 КУпАП, а саме 14.10.2023. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив п.2.5 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність ч.2 ст.130 КУпАП.

Постановою судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 лютого 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130, ч. 5 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення відповідно до вимог ст. 36 КУпАП у виді штрафу в розмірі 40 800 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 років, стягнуто судові витрати.

З таким судовим рішенням не погодився ОСОБА_1 та оскаржив в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю складу правопорушення. На обґрунтування своїх вимог вказує, що в матеріалах справи не міститься доказів, які підтверджують факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Перебування водія за кермом, не вказує на керування ним автомобілем, а доказів руху автомобіля, матеріали справи не містять.

Зазначає, що судом порушено його право на захист, оскільки справу розглянуто за його відсутністю, і суд не з`ясував можливості причини його неявки, оскільки одна неявка не є підтвердженою підставою для ствердження про умисний характер дій, направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом.

Крім того, зазначає, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути доказом вини, оскільки є виключно процесуальною формою фіксації скоєного правопорушення. Також, рапорт на який посилається суд, не має резолюції керівника командира полку ПП, як розпорядчого акту. Поліцейський є зацікавленою особою, а тому рапорт не може слугувати доказом вини.

Зазначає, що направлення на медичний огляд для виявлення стану сп`яніння, є доказом за умови, що особа керувала транспортним засобом, тобто була водієм.

Вказує, що відеозапис, який міститься в матеріалах справи, створює уяву підробки доказів та не укріплює довіру до правоохоронної системи в цілому та патрульної поліції зокрема.

Наголошує, що надання відеозапису разом із протоколом про адміністративне правопорушення є порушенням Інструкції №1026 від 18.12.2018 року, оскільки відеозаписи можуть бути надані лише за вмотивованими записами органів державної влади, однак будь-яких дозвільного характеру від керівника органу щодо розкриття службової інформації матеріали справи не містять. Крім того, вказаний відеозапис є електронним доказом, однак не містить цифрового підпису.

Вказує, що посилання суду на адмінпрактику, як на доказ повторності вчинення адміністративного правопорушення є незаконним, а інших належних та допустимих доказів матеріали справи не містять.

Перевіривши матеріали адміністративної справи, думку учасників судового розгляду, доводи апеляційної скарги вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, враховуючи наступні обставини.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 визнаний винним у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП за ознакою відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння повторно протягом року.

Відповідно до п. 2.5 ПДД України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Крім того, ОСОБА_1 визнаний винним за ч. 5 ст. 126 КУпАП за ознаками повторне протягом року керування транспортним засобом, особою, яка позбавлена права керування.

Факт вчинення адміністративних правопорушень та винність ОСОБА_1 у його вчиненні підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №738035 від 04.02.2024 року; рапортом поліцейського взводу №1 роти № 1 батальйону №2 ППП в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП; довідкою згідно національної автоматизованої інформаційної системи ГСЦ МВС України, відповідно до якої ОСОБА_1 отримував посвідчення водія на право керування транспортними засобами серії НОМЕР_2 ; адмінпрактикою; постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ № 222342 від 02.01.2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.4 ст126 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 20400 грн.; протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №738034 від 04.02.2024 року; направленням водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції до КЗ «КПНД» ДОР на ім`я ОСОБА_1 від 04.02.2024 року; рапортом; роз`ясненням про відсторонення від права керування транспортним засобом; адмінпрактикою про повторність вчинення правопорушень передбачених ст. 130 КУпАП; відеозаписом, який містить фіксацію обставин зупинення працівниками поліції транспортного засобу під керуванням водія ОСОБА_1 та складання щодо нього протоколів про адміністративне правопорушення, у зв`язку з його відмовою від проходження огляду на вимогу працівника поліції на встановлення стану сп`яніння у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд зауважує, що однією із обов`язкових ознак інкримінованих адміністративного правопорушення є керування транспортним засобом, що поза розумним сумнівом підтверджені матеріалами справи, так відповідно до відеозапису поліцейських, останні поїхали за автомобілем Daewoo Sens д.н.з. НОМЕР_1 , який розвернувся на дорозі, після чого зупинився на дорозі та з водійського місця вийшов ОСОБА_1 , під час спілкування із поліцейськими не заперечував про керування ним автомобілем. Отже, твердження захисника, що матеріали справи не містять доказів факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом є надуманими.

Твердження захисника про недопустимість відеозапису, у зв`язку із тим, що він не містить підпису ЕЦП та дозволу органів державної влади, не заслуговують на увагу, оскільки положеннями ч. 2 ст. 266 КУпАП передбачено, що огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів.

Отже, відеозапис поліцейських є невід`ємною частиною протоколу про адміністративне правопорушення та відповідно є додатком до нього, а тому не потребує надання окремого дозволу органів державної влади та накладання на нього електронного підпису, як окремого доказу. Більш того, норми КУпАП не зобов`язують накладання електронного підпису на надані докази до протоколу про адміністративне правопорушення.

У апеляційного суду не викликає сумніву дійсність даних, які зафіксовані на відеозаписі поліцейського, оскільки вони є логічними та послідовними, узгоджуються між собою та іншими доказами у справі, а тому доводи захисника в цій частині є хибними.

Апеляційним судом не встановлено порушень порядку проходження огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 відповідно до ст. 266 КУпАП та Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 11 листопада 2015 року.

Доводи захисника, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути не може бути доказом вини, оскільки є виключно процесуальною формою фіксації скоєного правопорушення, не виключає вини ОСОБА_1 в інкримінованих йому адміністративних правопорушеннях, оскільки дані, які зафіксовані у протоколі повністю узгоджуються з іншими доказами у справі та беззаперечно вказують на наявність складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 130 та ч. 5 ст. 126 КУпАП у діях ОСОБА_1 .

Твердження захисника про недопустимість рапорту як доказу вини ОСОБА_1 , є надуманими, оскільки рапорт поліцейського, як доказ вини враховується в сукупності з іншими доказами у справі, які узгоджуються з даними наведеними у рапорті поліцейського.

Як на доказ повторності вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 130 та ч. 5 ст. 126 КУпАП суд послався на адмінпрактику, при цьому апеляційний суд вважає це допустимим доказом, оскільки вказані данні щодо особи ОСОБА_1 є роздруківкою інформаційної підсистеми «Адміністративна практика» інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» в якій містяться актуальні дані про адміністративне правопорушення.

Крім того, факт вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП повторно протягом року підтверджується постановою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 07.12.2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою патрульної поліції серії БАВ № 222342 від 02.01.2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Щодо порушення права на захист, апеляційний суд зазначає, що ОСОБА_1 був беззаперечно обізнаний про дату, час та місце розгляду справи, про що сам не заперечує, однак до судового засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення слухання справи не надходило. Отже, у суду першої інстанції були відсутні підстави для відкладення розгляду справи.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про час та дату розгляду його апеляційної скарги до судового засідання в суд апеляційної інстанції також не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, що вказує на зловживання його процесуальними правами, така поведінка направлена на затягування розгляду справи задля подальшого уникнення від адміністративної відповідальності та як наслідок адміністративного стягнення.

Будь яких доказів щодо відсутності вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, апеляційному суду не надано.

Таким чином, переконливих доводів, які б вказували на істотні порушення, які могли б вплинути на правильність, і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, які є безумовною підставою для його скасування, та які б спростовували висновки суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126, ч. 2 ст.130 КУпАП, апеляційний суд не вбачає.

Враховуючи вищевикладене, відсутні підстави для скасування постанови судді.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 лютого 2024 року за ч. 5 ст. 126, ч. 2 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя