Унікальний номер справи 371/1834/23
Номер апеляційного провадження 33/824/1930/2024
Суддя суду першої інстанції М. О. Кириленко
Суддя у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
Постанова

Іменем України

26 квітня 2024 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Поливач Л. Д., розглянув у судовому засіданні в залі суду в місті Києві, за участю прокурора Фрей Раїси, та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою Прокурора на постанову судді Миронівського районного суду Київської області від 28 лютого 2024 року про притягнення

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України,

працює на посаді голови Миронівської міської

ради Київської області, адреса місця реєстрації

та проживання:

АДРЕСА_1

до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП,

у с т а н о в и в:

Постановою судді Миронівського районного суду Київської області від 28 лютого 2024 року закрито провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1, ч. 2 ст. 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративниого правопорушення.

Не погоджуючись з постановою судді прокурором Миронівського відділу Обухівської окружної прокуратури Київської області Фрей Р. А. подано апеляційну скаргу.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, оскільки під час розгляду даної справи суд неповно з`ясував усі фактичні обставини, не дослідив і не дав належної оцінки наявним у справі доказам, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого судового рішення, висновки якого не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджуються належними і допустимими доказами.

Також доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що ОСОБА_1 , підписуючи у 2022-2023 роках розпорядження про преміювання працівників Миронівської міської ради та її виконачого комітету (серед яких знаходилась і його падчерка ОСОБА_2 ), розумів і усвідомлював, що саме ОСОБА_2 отримає грошові кошти, вчиняв такі дії тривало і системно. Тому вважає, що у ОСОБА_1 був наявний приватний майновий інтерес у зв`язку з підписанням розпоряджень, а саме поліпшення матеріального стану близької йому особи.

Вказано, що матеріали справи містять належні докази на підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією. Судом безпідставно не взято до уваги, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існують позаслужбові стосунки, що виражаються у спільному частковому володінні квартирою, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.А реальний конфлікт інтересів у даному випадку полягає в тому, що приватний інтерес ОСОБА_1 у вигляді бажання поліпшити матеріальне становище своєї близької людини, реально зіткнувся з її службовими повноваженнями, як міський голова (керівник виконкому), що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, а саме під час підписання розпоряджень, а також мав повідомити НАЗК про наявність у нього реального конфлікту інтерсів. Суд не врахував, що ОСОБА_1 був зобов'язаний вжити усіх необхідних заходів, спрямованих на запобігання реального конфлікту інтересів, чого ним зроблено не було. Зокрема суд першої інстанції порушив принцип неприпустимості зловживання правами, не дослідив всі обставини справи та прийняв рішення про закриття провадження в справі, застосувавши при цьому положення Закону, що не підлягають застосуванню. Прокурор також зазначив, що ОСОБА_2 є близькою для ОСОБА_1 людиною, а саме є його падчеркою, оскільки він тривалий час перебував у шлюбі з її матірью і виховував ОСОБА_2 як власну дочку, видав її заміж у 2004 році як власну дочку.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 , позицію Прокурора, яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила її задовольнити, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до положень статті 245 КУпАПзавданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Положеннями статті 280 КУпАПпередбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Також стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особа, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Так, приймаючи постанову про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАПсуддя суду першої інстанції дійшов такого висновку, оскільки ним було встановлено відсутність реального конфлікту інтересів, за неповідомлення про який та за вчинення дій в умовах якого, передбачено відповідальність інкриміновану йому статтею КУпАП, тому в даному випадку відсутній склад адміністративного правопорушення в діях (бездіяльності) ОСОБА_1 .

Суддя вважав, що у ОСОБА_1 , як голови Миронівської міської ради Київської області, відсутній приватний інтерес при вирішенні питань щодо прийняття рішень про виплати грошової премії ОСОБА_3 . А наявності факту суперечності між приватним інтересом ОСОБА_1 і службовими чи представницькими повноваженнями не вбачається, оскільки не встановлено, в чому саме ця суперечність знаходить свій прояв або вплив на прийняття рішення.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративних правопорушень, передбачених частинами 1 та 2ст. 172-7 КУпАП.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Судом встановлено, що згідно протоколів про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, за номерами 2200, 2201, 2202, 2203,2204, 2205, 2206, 2207, 2208, 2209, 2210, 2211, 2212, 2213, 2214, 2215, 2216, 2217, 2218, 2219, 2220, 2221, 2222, 2223, 2224, 2225, 2226, 2227,2228, 2229, 2230, 2231, 2232,2233,2234, 2235, 2236, 2237, які складені відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст.172-7 КУпАП, ОСОБА_1 , будучи Миронівським міським головою Обухівського району Київської області (суб`єктом відповідальності за корупційні правопорушення згідно пп. «б» п. 1 ч. 1 ст. 3 закону № 1700-VI)порушив вимоги п. 3 ч. 1 ст. 28 Закону № 1700-VI, вчинив дію в умовах реального конфлікту інтересів, а саме підписав розпорядження про преміювання працівників Миронівської міської ради та її виконавчого комітету (структурних підрозділів) та встановлення їм надбавки за високі досягнення в праці, серед яких була його падчерка ОСОБА_2 , а саме:

Витяг з розпорядження № 42-к від 18 лютого 2022 року про преміювання працівників Миронівської міської ради та її виконавчого комітету (структурних підрозділів) та встановлення їм надбавки за високі досягнення в праці, серед яких була його падчерка ОСОБА_2 у розмірі 100 % посадового окладу.

Витяг з розпорядження № 68-к від 14 березня 2022 року про преміювання працівників Миронівської міської ради та її виконавчого комітету (структурних підрозділів) та встановлення їм надбавки за високі досягнення в праці, серед яких була його падчерка ОСОБА_2 у розмірі 10 % посадового окладу.

Витяг з розпорядження № 102-к від 14 квітня 2022 року про преміювання працівників Миронівської міської ради та її виконавчого комітету (структурних підрозділів) та встановлення їм надбавки за високі досягнення в праці, серед яких була його падчерка ОСОБА_2 у розмірі 50 % посадового окладу.

Витяг з розпорядження № 133-к від 17 травня 2022 року про преміювання працівників Миронівської міської ради та її виконавчого комітету (структурних підрозділів) та встановлення їм надбавки за високі досягнення в праці, серед яких була його падчерка ОСОБА_2 у розмірі 50 % посадового окладу.

Витяг з розпорядження № 192-к від 22 червня 2022 року про преміювання працівників Миронівської міської ради та її виконавчого комітету (структурних підрозділів) та встановлення їм надбавки за високі досягнення в праці, серед яких була його падчерка ОСОБА_2 у розмірі 10 % посадового окладу.

Витяг з розпорядження № 282-к від 23 серпня 2022 року про преміювання працівників Миронівської міської ради та її виконавчого комітету (структурних підрозділів) та встановлення їм надбавки за високі досягнення в праці, серед яких була його падчерка ОСОБА_2 у розмірі 10 % посадового окладу.

Витяг з розпорядження № 312-к від 23 вересня 2022 року про преміювання працівників Миронівської міської ради та її виконавчого комітету (структурних підрозділів) та встановлення їм надбавки за високі досягнення в праці, серед яких була його падчерка ОСОБА_2 у розмірі 10 % посадового окладу.

Витяг з розпорядження № 340-к від 24 жовтня 2022 року про преміювання працівників Миронівської міської ради та її виконавчого комітету (структурних підрозділів) та встановлення їм надбавки за високі досягнення в праці, серед яких була його падчерка ОСОБА_2 у розмірі 100 % посадового окладу.

Витяг з розпорядження № 370-к від 22 листопада 2022 року про преміювання працівників Миронівської міської ради та її виконавчого комітету (структурних підрозділів) та встановлення їм надбавки за високі досягнення в праці, серед яких була його падчерка ОСОБА_2 у розмірі 100 % посадового окладу.

Витяг з розпорядження № 402-к від 22 грудня 2022 року про преміювання працівників Миронівської міської ради та її виконавчого комітету (структурних підрозділів) та встановлення їм надбавки за високі досягнення в праці, серед яких була його падчерка ОСОБА_2 у розмірі 50 % посадового окладу.

Витяг з розпорядження № 16-к від 23 січня 2023 року про преміювання працівників Миронівської міської ради та її виконавчого комітету (структурних підрозділів) та встановлення їм надбавки за високі досягнення в праці, серед яких була його падчерка ОСОБА_2 у розмірі 100 % посадового окладу.

Витяг з розпорядження № 47-к від 22 лютого 2023 року про преміювання працівників Миронівської міської ради та її виконавчого комітету (структурних підрозділів) та встановлення їм надбавки за високі досягнення в праці, серед яких була його падчерка ОСОБА_2 у розмірі 100 % посадового окладу.

Витяг з розпорядження № 83-к від 22 березня 2023 року про преміювання працівників Миронівської міської ради та її виконавчого комітету (структурних підрозділів) та встановлення їм надбавки за високі досягнення в праці, серед яких була його падчерка ОСОБА_2 у розмірі 100 % посадового окладу.

Витяг з розпорядження № 124-к від 25 квітня 2023 року про преміювання працівників Миронівської міської ради та її виконавчого комітету (структурних підрозділів) та встановлення їм надбавки за високі досягнення в праці, серед яких була його падчерка ОСОБА_2 у розмірі 100 % посадового окладу.

Витяг з розпорядження № 151-к від 22 травня 2023 року про преміювання працівників Миронівської міської ради та її виконавчого комітету (структурних підрозділів) та встановлення їм надбавки за високі досягнення в праці, серед яких була його падчерка ОСОБА_2 у розмірі 100 % посадового окладу.

Витяг з розпорядження № 208-к від 22 червня 2023 року про преміювання працівників Миронівської міської ради та її виконавчого комітету (структурних підрозділів) та встановлення їм надбавки за високі досягнення в праці, серед яких була його падчерка ОСОБА_2 у розмірі 100 % посадового окладу.

Витяг з розпорядження № 238-к від 14 липня 2023 року про преміювання працівників Миронівської міської ради та її виконавчого комітету (структурних підрозділів) та встановлення їм надбавки за високі досягнення в праці, серед яких була його падчерка ОСОБА_2 у розмірі 100 % посадового окладу.

Витяг з розпорядження № 304-к від 23 серпня 2023 року про преміювання працівників Миронівської міської ради та її виконавчого комітету (структурних підрозділів) та встановлення їм надбавки за високі досягнення в праці, серед яких була його падчерка ОСОБА_2 у розмірі 100 % посадового окладу.

Витяг з розпорядження № 334-к від 21 вересня 2023 року про преміювання працівників Миронівської міської ради та її виконавчого комітету (структурних підрозділів) та встановлення їм надбавки за високі досягнення в праці, серед яких була його падчерка ОСОБА_2 у розмірі 100 % посадового окладу.

Відповідно до змісту протоколів, вказаними діями ОСОБА_1 вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1, ч. 2 ст.172-7 КУпАП.Про наявність у нього реального конфлікту інтересів щодо суперечності між приватними інтересами та службовими повноваженнями під час підписання розпоряджень, не здійснював повідомлення про наявність у нього конфлікту інтересів під час прийняття рішення та вчинення дій, та, в подальшому, вчинив дії та прийняв рішення в умовах реального конфлікту інтересів.

Постановою судді від 18 січня 2024 року матеріали справи № 371/1834/23, 371/1835/23, 371/1836/23,371/1837/23, 371/1838/23, 371/1839/23, 371/1840/23, 371/1841/23, 371/1842/23, 371/1843/23, 371/1844/23, 371/1845/23, 371/1846/23, 371/1847/23, 371/1848/23, 371/1849/23, 371/1850/23, 371/1851/23, 371/1852/23, 371/1853/23, 371/1854/23, 371/1855/23, 371/1856/23, 371/1857/23, 371/1858/23, 371/1859/23, 371/1860/23, 371/1861/23, 371/1862/23, 371/1863/23, 371/1864/23, 371/1865/23, 371/1866/23, 371/1867/23, 371/1868/23, 371/1869/23, 371/1870/23, 371/1871/23 об`єднано в одне провадження та присвоєно єдиний унікальний номер справи №371/1834/23.

Так, зміст протоколів вказує на те, що реальний конфлікт інтересів у зазначених правовідносинах полягає в тому, що ОСОБА_1 відповідними наказами преміював свою падчерку (рідну дочку колишньої дружини), яка є працівником відділу «Центр надання адміністративних послуг виконавчого комітету Миронівської міської ради» ОСОБА_2 .

Відповідно до частин першої та другої статті 172-7 КУпАП передбачена відповідальність за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів, а також вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Суб`єктом правопорушень у цій статті є особи, зазначені в пунктах 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції». У цій статті під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання вказаних повноважень (п.1, п.2 примітки до ст.172-7 КУпАП).

Згідно пп. «а» п. 2 ч. 1ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є посадові особи юридичних осіб публічного права.

Відповідно до пп.1-4 ч. 1ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у п.1, п. 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону, зобов`язані: вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Визначення потенційного та реального конфлікту інтересів, приватного інтересу наведенні у ст.1 Закону України «Про запобігання корупції» згідно з якою, потенційний конфлікт інтересів - це наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень. Реальний конфлікт інтересів - це суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень. Приватний інтерес - це будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими поза службовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Відповідно до Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24 квітня 2017 року №1395/5 «Про затвердження Методології проведення антикорупційної експертизи», дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів держаної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом-нормативно-правового акту.

Положення статті 22 Закону України «Про запобігання корупції» визначають, що особам, зазначеним у частині першій статті 3 цього Закону, забороняється використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов`язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб, у тому числі використовувати будь-яке державне чи комунальне майно або кошти в приватних інтересах.

Відповідно до п. 2 ч. 1ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пунктах 1, 2 ч. 1 ст .3 цього Закону, зобов`язані повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів, безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно.

При цьому діюче антикорупційне законодавство України розділяє два види конфлікту інтересів: потенційний та реальний.

Інкриміновані ОСОБА_1 ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП правопорушення передбачають адміністративну відповідальність лише за неповідомлення про наявність реального конфлікту інтересів та за вчинення дій або прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Аналіз термінів «потенційний інтерес» та «реальний інтерес», які містяться в ч. 1ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», з урахуванням висновку науково-правової експертизи Ради науково-правових експертиз при Інституті держави і права ім. В.М. Корецького НАН України від 29 квітня 2016 року №126/50-е (наданого Вищому спеціалізованому суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ; інформаційний лист № 223-943/0/4/-17 від 22 травня 2017 року) щодо законодавства про боротьбу з корупцією, дає можливість констатувати, що потенційний конфлікт інтересів відрізняється від реального тим, що при потенційному конфлікті встановлюється лише наявність, існування приватного інтересу особи, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, тоді як при реальному конфлікті інтересів існуюча суперечність між наявним приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями безпосередньо впливає (вплинула) на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень. Крім того, це також визначає ступінь впливу цієї суперечності на прийняття рішення чи вчинення дії, який повинен мати об`єктивний вираз, а також часовий взаємозв`язок між прийняттям рішення та наявністю певних ознак, що мають місце при цьому.

Тобто, відмінність між цими поняттями полягає в тому, що для встановлення факту реального конфлікту інтересів недостатньо констатувати існування приватного інтересу, який потенційно може вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, а слід безпосередньо встановити, що, по-перше, приватний інтерес наявний, по-друге, він суперечить службовим чи представницьким повноваженням, а по-третє, така суперечність не може вплинути, а реально впливає на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій.

Отже, для встановлення наявності факту прийняття рішення, вчинення чи не вчинення дії в умовах реального конфлікту інтересів та розмежування реального і потенційного конфлікту інтересів, особа, яка здійснює правозастосовну діяльність, для кваліфікації рішення як такого, що прийняте в умовах реального конфлікту інтересів, має встановити наявність обов`язкової сукупності таких юридичних фактів, як: 1) наявність у правопорушника факту приватного інтересу, який має бути чітко сформульований (артикульований) та визначений; 2) наявність факту суперечності між приватним інтересом і службовими чи представницькими повноваженнями із зазначенням того, в чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення; 3) наявність повноважень на прийняття рішення; 4) наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об`єктивність або неупередженість рішення.

Без наявності хоча б одного з фактів цієї сукупності, реальний конфлікт інтересів не виникає.

Встановлення цих фактів має бути відображено в протоколі про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, та, відповідно, в постанові суду.

Зазначене узгоджується й з приписами п. 1.1.1. розділу І «Методичних рекомендацій щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів», затверджених рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 29 вересня 2017 року № 839, відповідно до якого тільки такий приватний інтерес у сфері службових/представницьких повноважень, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень, спричиняє виникнення реального або потенційного конфлікту інтересів.

Як вбачається із витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян23.01.1987 ОСОБА_1 уклав шлюб із ОСОБА_4 , яка після реєстрації шлюбу отримала прізвище ОСОБА_5 .

05 серпня 2017 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 розірвано.

З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 5 від 25 вересня 2023 року вбачається, що ОСОБА_7 є дочкою ОСОБА_8 .

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 8 від 25 вересня 2023 року ОСОБА_7 09.10.2004 уклала шлюб із ОСОБА_9 та після реєстрації шлюбу отримала прізвища ОСОБА_10 .

Антикорупційне законодавство не відносить до переліку близьких осіб колишню дружину та колишню падчерку. Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 і ОСОБА_11 , ОСОБА_2 не є падчеркою ОСОБА_1 , оскільки на момент підписання ОСОБА_1 зазначених вище розпоряджень про преміювання вже було розірвано шлюб з її матір`ю ОСОБА_6 , отже ОСОБА_2 не входить до складу родини ОСОБА_1 , вона не проживає з ОСОБА_1 однією сімє`ю та не веде з ним сумісний побут. Судом встановлено, що з моменту одруження, а саме з 2004 року ОСОБА_2 проживає окремо від ОСОБА_1 , у неї склалась своя сім`я, крім того шлюб ОСОБА_1 з її матір`ю було розірвано у 2017 році, тобто до зазначених у протоколах подій. ОСОБА_1 не всиновлював ОСОБА_2 , він не набував статусу її батька. Крім того, матеріали справи не містять доказів існування між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 будь-яких стосунків крім службових.

Та обстанина, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співласниками квартири АДРЕСА_2 також не свідчить про близьки стосунки між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , судом встановлено, що ОСОБА_2 в цій квартирі не проживає, вона стала співвласником даної квартири ще під час шлюбу ОСОБА_1 з її матір'ю. ОСОБА_1 пояснив суду, що він вимушений проживати в цій квартирі з колишньою дружиною, оскільки ні він, ні вона не мають будь - якого іншого житла. ОСОБА_1 зазначив, що після розлучення між ним та колишньою дружиною склався певний порядок користування квартирою, кожен з них займає окрему кімнату в квартирі і будь - яких стосунків притаманних сім'ї між ними не їснує.

Суд критично ставиться до пояснень Прокурора в судовому засіданні про те, що розірвання шлюбу ОСОБА_1 з матірью ОСОБА_2 у 2017 році не свідчить про припинення між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 близьких стосунків, оскільки ОСОБА_1 продовжує проживати разом з колишнью дружиною в одній квартирі, про що він зазначає у деклараціях, які подає до НАЗК та декларує її доходи.

Вказані Прокурором обставини, не є доводами апеляційної скарги Прокурора, а відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Крім того, суд апеляційної інстанції в межах перегляду справі про адміністративне правопорушення позбавлений можливості перевірити факт проживання ОСОБА_1 з колишньою дружиною як чоловік та жінка без шлюбу, а сам ОСОБА_1 зазначену обставину заперечує та стверджує, що шлюбно - сімейні відносини між ним та ОСОБА_11 припинені через розірвання шлюбу.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що суддя суду першої інстанції дійшов вірного висновку закриваючи провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, оскільки матеріалами адміністративної справи не підтверджено факт того, що ОСОБА_2 є падчеркою та близькою особою ОСОБА_1 в розумінні вимог антикорупційного законодавства.

Таким чином, зібраними у справі доказами не підтверджено, що у ОСОБА_1 , як голови Миронівської міської ради Київської області, наявний приватний інтерес при вирішенні питань, щодо прийняття рішень про виплати грошової премії ОСОБА_2 .

Наявності факту суперечності між приватним інтересом ОСОБА_1 і службовими чи представницькими повноваженнями не вбачається, оскільки не встановлено, в чому саме ця суперечність знаходить свій прояв у прийнятті рішень.

Сам по собі факт підпорядкування, ще не свідчить про наявність реального конфлікту інтересів, оскільки для наявності такого конфлікту необхідно довести як факт підпорядкування близьких родичів, суперечності між приватним інтересом особи та її службовими повноваженнями, так і те, що така суперечність реально вплинула на об`єктивність або неупередженість рішення.

У справі, яка переглядається апеляційним судом такі складові реального конфлікту інтересів не встановлено, та не доведено належними та допустимими доказами.

Твердження апеляційної скарги про те, що підписуючи розпорядження ОСОБА_1 діяв в умовах реального конфлікту інтересів, апеляційний суд оцінює критично, оскільки факт підписання ним вказаних вище розпоряджень є лише дією на виконання своїх обов`язків і ніяким чином не особистою дією (рішенням), продиктованою корисним умислом та наявністю приватного інтересу в розумінні Закону України «Про запобігання корупції».

Загалом доводи апеляційної скарги були предметом розгляду судді суду першої інстанції, яким суддею надано належну оцінку, такі доводи фактично зводяться до незгоди апелянта із прийнятою суддею постановою.

Будь - яких істотних та переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваній постанові, та могли б бути підставою для її скасування або зміни, Прокурором не наведено та під час апеляційного розгляду не встановлено.

Таким чином, переглянувши справу, апеляційний суд вважає, що Прокурором не доведено існування реального конфлікту інтересів, оскільки у ОСОБА_1 не було приватного інтересу та суперечності між приватним інтересом та службовими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

При цьому апеляційний суд наголошує, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування поза розумним сумнівом, оскільки наявні у ньому дані не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Згідно статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип Верховенства права. Конституція Українимає найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Відповідно до вимогст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У частині 2 статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод зазначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Відповідно доРішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої встатті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям ЄСПЛ.

У своєму рішенні по справі «Аллене де Рібемон проти Франції» від 10.02.1995 ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

ЄСПЛ підкреслює, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

Так, в рішенні від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України» ЄСПЛ висловив позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту. Тобто таких, які не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».

Як визначено пунктом 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey, п. 282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі № 1-135/2018 (5846/17) зазначив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип "in dubio pro reo", згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Частина 1 ст.7 КУпАПпередбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Неврахування цих обставин судом призвело б до хибних висновків про доведеність наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 172-7 КУпАП.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду справи, а відтак підстав для її задоволення апеляційний суд не вбачає.

Таким чином, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції було прийнято законну і обґрунтовану постанову щодо закриття провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, з наведенням обґрунтованої мотивації прийнятого судового рішення.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що постанова судді Миронівського районного суду Київської області від 28 лютого 2024 року є законною та обґрунтованою, тому підлягає залишенню без змін, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтею 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргуПрокурора на постанову судді Миронівського районного суду Київської області від 28 лютого 2024 року залишити без задоволення.

Постанову судді Миронівського районного суду Київської області від 28 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Л. Д. Поливач