Справа №463/1133/24
Провадження №3/463/643/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2024 року суддя Личаківського районного суду м. Львова Нор Н.В., розглянувшиадміністративні матеріали, які надійшли від Управління Патрульної служби у Львівській області ДПП про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, непрацюючого, проживаючого: АДРЕСА_1 , -

за ч. 5 ст. 126 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №234759 від 29.01.2024 року громадянин ОСОБА_1 повторно протягом року з часу притягнення до адміністративної відповідальності за таке ж порушення, 29.01.2024р. о 23 год. 02 хв. на а/д М06 Київ-Чоп 548км, керував автотранспортним засобом марки «Jaguar F-Pace», д.н.з. НОМЕР_1 , без права керування таким транспортним засобом, чим порушив вимоги п.п. 2.1. а Правил дорожнього руху України.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Ладанівська Наталія Іванівна, у судовому засіданні вину у вчиненому заперечила, пояснивши, що адміністративній відповідальності за ч.5 ст.126 КУпАП підлягає особа у випадку повторного протягом року вчинення передбачених даною статтею порушень. Матеріали справи не містять жодних доказів керування водієм ОСОБА_1 автомобілем, а знаходження його за кермом транспортного засобу, яке не є в стані руху, не є доказом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП. На відеозаписі, долученому до матеріалів справи, видно, що ОСОБА_1 сидить на задньому сидінні автомобіля, а на передньому пасажирському - його товариш. Також відеозаписи з нагрудних відеореєстраторів поліцейських засвідчують факт неперебування ОСОБА_1 за кермом автомобіля, і працівники поліції самі це засвідчують, питаючи в керівництва що робити, не знаючи як правильно кваліфікувати його дії, кажуть, що немає повторності, і питають: «чи писати і те і те?». Крім того, не підтверджено факт повторності, оскілки востаннє ОСОБА_1 притягувався до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП Радивилівським районним судом Рівненської області 28.12.2022 року, а до матеріалів справи долучено довідку про те, що останній притягувався до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.126 КУпАП Личаківським районним судом м.Львова 29.09.2023 року. Проте, з даної довідки неможливо встановити чи дана постанова набрала законної сили та з якої інформаційної системи взята інформація. До матеріалів справи мав бути долучений отриманий у встановленому порядку документ з територіального сервісного центру МВС України, який засвідчує, що особа дійсно не має права керування транспортними засобами. Таким чином, матеріали справи не містять доказів вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, а тому просить провадження у справі закрити за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення адвоката Ладанівської Н.В., оглянувши матеріали адміністративної справи та додані до неї письмові документи, а також дослідивши обставини справи, вважаю, що в притягненні ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності слід відмовити з таких підстав.

Так, згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Диспозицією ч.5 ст. 126 КУпАП передбачено відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті (ч.2 ст. 126 КУпАП - керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом; ч.3 ст. 126 КУпАП - керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами; ч.4 ст. 126 КУпАП - керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами ).

При розгляді справи встановлено, що згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №234759 від 29.01.2024 року ОСОБА_1 повторно протягом року з часу притягнення до адміністративної відповідальності за таке ж порушення 29.01.2024р. о 23 год. 02 хв. на а/д М06 Київ-Чоп 548км керував автотранспортним засобом марки «Jaguar F-Pace», д.н.з. НОМЕР_1 , без права керування таким транспортним засобом.

Відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під

час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Верховний Суд України у постанові №404/4467/16а від 20.02.2019 року зазначає, що само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі.

Таким чином, знаходження за кермом транспортного засобу, яке не є в стані руху, не є доказом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, оскільки саме перебування особи на місці водія чи в автомобілі не доводить факт керування ним.

Згідно зі ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до статті 31 Закону України від 2 липня 2015 року, № 580-VIII «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи, зокрема, застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Серед іншого необхідно вказати, що п.3.5 розділу ІІІ Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відео реєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції НП України від 03.02.2016р. № 100 встановлює, що після активації нагрудної відеокамери (відео реєстратора) все спілкування повинно бути записане безперервно.

Окрім того, на сьогоднішній день є діюча Інструкція із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, яка була затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України 18 грудня 2018 року № 1026, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11 січня 2019 р. за № 28/32999.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 2 Розділу І цієї Інструкції встановлено, що застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення.

Таким чином, в матеріалах справи повинен бути відеозапис з нагрудної камери поліцейських або з відеореєстратора службового автомобіля патрульної поліції, на якому чітко було б видно, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом.

Разом з тим, матеріали справи не містять жодних належних, допустимих та достатніх доказів керування ОСОБА_1 автотранспортним засобом марки «Jaguar F-Pace», д.н.з. НОМЕР_1 , оскільки з відеозаписів з нагрудних відеореєстраторів працівників поліції, долучених до матеріалів справи, видно, що ОСОБА_1 сидить на задньому сидінні автомобіля, а на передньому пасажирському - його товариш. Працівник поліції спитав ОСОБА_1 , чи він пересів та просив дати посвідчення водія, на що останній ствердив, що сидів ззаду та в мобільному телефоні в додатку «Дія» показав посвідчення водія.

Більше того, дані відеозаписи підтверджують факт неперебування ОСОБА_1 за кермом автомобіля, оскільки працівники поліції самі це засвідчують, питаючи в керівництва «що робити?», не знаючи як правильно кваліфікувати дії ОСОБА_1 , стверджуючи відсутність факту повторності.

До матеріалів справи долучено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №234759 від 29.01.2024 року за ч.5 ст.126 КУпАП, довідка з інформаційного порталу НП України від (01.02.2024 року), що станом на 01.02.2024 року за ОСОБА_1 транспортні засобі не зареєстровані; довідка з інформаційного порталу НП України, підсистеми «Пошук посвідчення водія», яка сформована 01.02.2024 року; довідка з інформаційного порталу НП України про те, що ОСОБА_1 притягувався 29.09.2023 року Личаківським районним судом м. Львова до адміністративної відповідальності з накладенням на нього стягнення у виді штрафу у розмірі 40800,00 грн.

Протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а викладені в ньому обставини повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у Суду.

Слід додатково зазначити, що згідно зі ст.35 КУпАП повторним вчиненням адміністративного правопорушення є повторне протягом року вчинення однорідного правопорушення, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню.

Крім того, пунктом 3 Розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженому наказом МВС України №1395 від 07.11.2015 року визначено, що повторність правопорушення - повторне вчинення протягом року адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена відповідними статтями КУпАП та визначається за фактами винесених постанов у справах про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили (крім правопорушень, відповідальність за які передбачена частиною третьою статті 130 КУпАП).

До матеріалів справи долучено довідку з інформаційного порталу Національної поліції України, згідно якої ОСОБА_1 притягувався до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.126 КУпАП Личаківським районним судом м.Львова 29.09.2023 року. Проте, в матеріалах справи відсутня дана постанова суду, а також з вказаної довідки неможливо встановити, чи постанова набрала законної сили та з якої інформаційної системи взята інформація.

Інших доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 повторно протягом року вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.126 КУпАП, матеріали справи не містять.

Крім того, ст. 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, проте згідно з довідкою з інформаційного порталу Національної поліції України ОСОБА_1 отримав 20.08.2022 року посвідчення водія серії НОМЕР_2 терміном дії до 20.08.2024 року.

Правова позиція по справі самого ОСОБА_1 є його засобом захисту та підлягає ретельній перевірці під час судового розгляду з огляду на вільне визначення своєї позиції до вчиненого, правильного розуміння обставин події, шляхом безпосереднього дослідження доказів судом, а обов`язок органу (особи), яка склала протокол про адміністративне правопорушення нести тягар доказування, є складовою презумції невинуватості та забезпечення доведеності вини в сенсі ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, та звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

При цьому, слід зазначити, що розглядаючи адміністративні матеріали, які направлені до суду з метою притягнення винної особи до адміністративної відповідальності і які визнані органом, що їх направляє достатніми для досягнення поставленої мети, суд не може вийти за межі обвинувачення або уточнити в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунути певні розбіжності або неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки в такому випадку суд перебиратиме на себе функції сторони обвинувачення, чим порушить принцип рівності сторін і вимоги змагальності процесу. За таких обставин, особа буде позбавлена можливості захищатися від висунутого проти неї обвинувачення перед незалежним судом. Навпаки, вона буде змушена захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується.

ОСОБА_1 повністю заперечує обставини про те, що він керував транспортним засобом, що відповідно до ст. 251 КУпАП може бути доказом у справі про адміністративне правопорушення.

Стаття 129 Конституції України передбачає, що однією з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 №23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах, в тому числі, і закріпленої в ст. 62 Конституції України - презумпції невинності.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого при розгляді справ судами в обов`язковому порядку використовується як джерело права відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Так, ЄСПЛ в своєму рішенні від 10.02.1995 по справі «Аллене де Рібермон проти Франції» вказав, що сфера застосування принципу невинуватості значно ширше, чим це представляється: презумпція невинуватості обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, але і для всіх інших суспільних відносин. Крім того, в своєму рішенні «Маліга проти Франції» від 23.09.1998 ЄСПЛ визнав кримінально-правовий зміст адміністративного правопорушення, за яке передбачено санкцію у виді позбавлення права керування транспортним засобом. П.21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15.05.2008 зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення. ЄСПЛ підкреслив, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинності і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях притримується позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25). У справі «Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 06.12.1988 зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати, як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення. Однак, достовірність доказів, які є сумнівними та відсутність доказів зібраних особою, що склала протокол про адміністративне правопорушення, є неприпустимою, оскільки суперечить позиції ЄСПЛ та порушує презумпцію невинуватості особи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Таким чином, матеріали справи не містять доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, тому вважаю, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

За таких обставин, провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 247 п.1, 283, 284, 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення через Личаківський районний суд м. Львова.

Суддя Нор Н.В.