Справа № 346/6005/23
Провадження № 33/4808/205/24
Категорія ст.130 ч.2 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Яремин М. П.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2024 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника адвоката Романенчука А.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10 січня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 (тридцять чотири тисячі) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки, а також стягнуто судовий збір в розмірі 605 гривень 60 коп.,-

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що 10.10.2023 року о 21 год. 10 хв. в м. Коломия, по вул. Карпатська, Івано-Франківської області, ОСОБА_1 повторно протягом року після вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, керував транспортним засобом марки «Mazda 626», номерний знак « НОМЕР_1 », з явними ознаками алкогольними сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів. Від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з вказаним рішенням суду захисник адвокат Романенчук А.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає постанову суду незаконною та необґрунтованою, у зв`язку із порушенням норм матеріального та процесуального права та невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Покликається на те, що судом першої інстанції не взято до уваги, що матеріали справи не містять достовірних доказів на підтвердження того, що особа, відносно якої складено протокол, дійсно керувала в стані алкогольного сп`яніння транспортним засобом.

Вказує на те, що суд не може самостійно змінювати на шкоду собі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка по суті становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді. На його думку суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.

Зазначає, що у матеріалах справи наявна копія постанови Снятинського районного суду від 14.07.2023 року, на яку суд першої інстанції посилається, як на доказ повторного вчинення ОСОБА_1 правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КупАП та вказуючи, що вона набрала законної сили 16.08.2023 року.

Звертає увагу, що даний висновок є помилковим, адже на час складання працівником поліції матеріалів справи та на час розгляду справи судом першої інстанції, вказана постанова Снятинського районного суду перебувала на оскарженні в Івано-Франківському апеляційному суді, про що ним повідомлялося суд у клопотанні про закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення.

Посилається на те, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про наявність вини в діях ОСОБА_1 , адже він не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я. В матеріалах справи відсутні докази факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, при тому що він заперечує факт такої відмови.

Вказує на те, що оскаржувана постанова суду є необґрунтованою та невмотивованою, оскільки суд в загальному послався на процесуальні документи без розкриття їх змісту. До того ж судом першої інстанції не враховано вимоги практики ЄСПЛ про те, що особливості процесуального розгляду справ про адміністративні правопорушення мають прирівнюватися до кримінального процесуального законодавства.

Судом першої інстанції не взято до уваги, що ОСОБА_1 перед початком і при процедурі проходження огляду на стан сп`яніння, не було належним чином забезпечено право на реальну допомогу адвоката, якою він міг скористатися, що є істотним процесуальним порушенням його конституційного права на правовий захист.

Просить скасувати постанову суду та провадження в справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник Романенчук А.В. не з`явились, хоча в установленому законом порядку були повідомлені про розгляд провадження.

При цьому, захисником адвокатом Романенчуком А.В. було подано клопотання про розгляд провадження за відсутності захисника та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Апеляційний суд враховує, що особа, яка притягається до відповідальності та її захисник самостійно відповідно до принципу диспозитивності, вирішують питання щодо участі в судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Разом з тим, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії ) При цьому, обвинувачений може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).

Апеляційний суд приймає до уваги, що в апеляційному порядку оскаржується рішення, яким ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення і в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у зв`язку з чим участь цієї особи та її захисника в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважав, що розгляд апеляційної скарги сторони захисту може бути проведений без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та її захисника.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а постанову судді залишити без змін з наступних підстав.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомлена про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку та інші.

Апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. («Пономарьов проти України»)

Апеляційний суд вважає, що допущені судом першої інстанції порушення процесуального закону не можуть бути безумовною підставою для скасування судового рішення та ухвалення іншого судового рішення аналогічного за своїм змістом.

Апеляційний суд вважає, що підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції можуть бути тільки істотні порушення вимог процесуального законодавства, які перешкодили суду правильно встановити фактичні обставини та надати вірну оцінку сукупності досліджених доказів та прийти до обґрунтованого висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення.

Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства.

Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття провадження суд не закрив провадження по справі, або коли рішення було ухвалено незаконним складом суду.

Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення.

Так, враховуючи, що в апеляційній скарзі стверджується, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення та вказують на несправедливість призначеного стягнення, суд апеляційної інстанції вважав за необхідне у повному обсязі перевірити вищевказані доводи.

Разом з тим, враховуючи, що в своїх доводах ОСОБА_1 та його захисник адвокат Романенчука А.В. не погоджуються з рішенням суду першої інстанції та стверджують про її невинуватість у вчиненні правопорушення, суд апеляційної інстанції у повному обсязі перевірив вищевказані доводи та прийшли до висновку, що вони повністю спростовуються сукупністю досліджених судом доказів.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що при оформленні поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху патрульна поліція керується Конституцією України, КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом МВС, МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, іншими нормативно правовими актами.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 266 КУпАП у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій.

У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

При цьому, згідно диспозиції даної частини статті, для настання адміністративної відповідальності, особа, яка керує транспортним засобом може відмовитись від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції тільки за наявністю обставин, які передбачені ст.17 КУпАП.

Апеляційний суд звертає увагу, що факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`янінням щодо її бажання проходити огляд на стан алкогольного сп`янінням у встановленому законом порядку.

Водій транспортного засобу може відмовитись від проходження огляду на стан сп`яніння як до проведення відповідного огляду, так і під час проведення такого огляду.

Апеляційним судом не встановлені обставини, які свідчать про те, що працівниками поліції були порушені вимоги ст.266 КУпАП щодо порядку проходження огляду на стан сп`яніння.

Зокрема, апеляційний суд звертає увагу на те, що огляд на стан сп`яніння взагалі не проводився, оскільки водій відмовився від проходження такого огляду.

Суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що матеріали справи містять достатньо доказів, які підтверджують, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом та відмовився від проходження огляду на визначення стану сп`яніння за допомогою приладу Драгер та у медичному закладі, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак алкогольного сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Статтею 254 КУпАП передбачено, що у випадку виявлення адміністративного правопорушення, складається протокол про адміністративне правопорушення, який є основним процесуальним документом і єдиною підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 125368 від 10.10.2023 року (а.с. 1), водій ОСОБА_1 10 жовтня 2023 року о 10 год. 10 хв. м.Коломия вул. Карпатська керував транспортним засобом «Mazda 6» д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння : запах алкоголю з порожнини рота ,порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовилася.

Доводи захисника про те, що протокол складено з порушенням чинного законодавства, зокрема ст.256 КУпАП, є безпідставним і такими, що не мають істотного значення для розгляду провадження , оскільки не порушують сутність права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, розуміти зміст обвинувачення та організувати ефективний захист своїх інтересів в суді.

Апеляційний суд вважає, що обвинувачення висунуте ОСОБА_1 є конкретним, оскільки зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП звинувачується в тому, що, будучи водієм транспортного засобу , відмовилась від проходження в установленому законом порядку огляду на стан сп`яніння та порушенні вимог ст.2.5 Правил дорожнього руху України.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою поліцейським СРПП Коломийського РВП сержант поліції Андрусяк Василь Васильович., з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП, підписаний уповноваженою особою. Та особою, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

Також долучено направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с.3), згідно якого водій ОСОБА_1 10.10.2023 року о 21 год.22 хв. направлявся до КНП « Коломийська ЦРЛ».

Відповідно до вказаного направлення у ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння обличчя, порушена координація рухів.

Вищевказане направлення повністю узгоджується із даними протоколу щодо наявності певних ознак сп`яніння у водія транспортного засобу.

Апеляційний суд вважає, що не має істотного значення для вирішення питання про наявність складу правопорушення в діях водія транспортного засобу встановлення факту оформлення відповідного направлення до медичного закладу працівником поліції, оскільки наявність або відсутність акту огляду та направлення до медичного закладу в матеріалах справи не впливають на правову оцінку дій водія транспортного засобу, який відмовився від проходження відповідного огляду на вимогу поліцейського.

Так, до матеріалів справи долучено акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 2), з якого вбачається, що даний огляд не проводився, хоча його необхідно було провести у зв`язку з виявленими ознаками алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння обличчя,порушена координація рухів.

Як вбачається з рапорту помічника чергового Коломийського РВП (інформація бази даних «Армор» від 11.10.2023 року) вказано, що 10.10.2023 року о 20:52 год. надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що в с. Замулинці, по вул. Центральна, водій транспортного засобу з номерним знаком « НОМЕР_1 », рухаючись в сторону м. Коломия, перебуває в стані алкогольного сп`яніння (а.с. 4).

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вказаний рапорт працівника поліції за своїм правовим змістом є службовим документом, яким поліцейський інформує начальника Коломийського районного відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області полковнику поліції Тимківу А.М. про законність своїх дій.

Разом з тим, дані вищевказаного рапорту працівника поліції разом із копією постанови про притягнення до адміністративної відповідальності повністю узгоджуються з іншими матеріалами справи в частині послідовності дій працівників поліції, щодо оформлення ними протоколу про адміністративне правопорушення

З долученої до матеріалів справи постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАТ №7913304 від 10.10.2023 року вбачається, що ОСОБА_1 вказаного дня притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст.126 КУпАП. В постанові вказано, що 10.10.2023 року о 21:54 год. в м. Коломия, по вул. Карпатська, Івано-Франківської області, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Mazda 626», номерний знак « НОМЕР_1 », будучи позбавленим права керування транспортним засобом ( а.с. 6 ).

Апеляційний суд вважає, що наявність вищевказаної постанови додатково підтверджує, що саме ОСОБА_1 був водієм транспортного засобу та керував автомобілем.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до ПДР України водій транспортного засобу повинен не просто погодитись на проведення огляду на стан сп`яніння, а виконати вимоги поліцейського, які спрямовані на забезпечення проведення огляду на стан сп`яніння у медичному закладі.

У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції та відео реєстратора службового автомобіля працівників поліції.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи про недопустимість використання відеозапису в якості належного та допустимого доказу, оскільки вищевказані відеозаписи здійснені у встановленому законом порядку та долучені до матеріалів протоколу про адміністративне правопорушення особою, яка складала вищевказаний протокол.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказані відеозаписи було зроблено з відео реєстратора службового автомобіля працівників поліції, нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

Зокрема, вищевказаними відеозаписами зафіксовано як працівники поліції за допомогою проблискових маячків зупиняють транспортний засіб під керуванням водія ОСОБА_1 та висловлюють йому зауваження за те, що останній не зупинявся протягом тривалого часу та ігнорував їх вимогу щодо зупинки транспортного засобу. Під час спілкування з водієм ОСОБА_1 працівники поліції встановлюють, що останній не має посвідчення водія транспортного засобу та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Відеозаписом зафіксовано, як що водій ОСОБА_1 неодноразово просив працівників поліції домовитись з ним та вказати грошову суму, які вони мають отримати за те щоб відпустити його з місця події. При цьому, на запитання працівників поліції ОСОБА_1 повідом, що дійсно вживав незначну кількість спиртних напоїв.(« випив два пива») Після цього, встановивши у водія наявність певних ознак алкогольного сп`яніння, працівник поліції пропонує водію ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальної технічного засобу драгер на місці зупинки транспортного засобу або в медичному закладі. Однак водій ОСОБА_1 відмовляється від вимоги працівника поліції щодо проходження огляду на стан сп`яніння, після чого працівник поліції повідомляє ОСОБА_1 про те, що стосовно нього буде складений протокол про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.130 КУпАП та постанова за ч.4 ст.126 КУпАП. Після складання протоколу про адміністративне правопорушення працівник поліції роз`яснив ОСОБА_1 його процесуальні права, повідомив про зміст протоколу та постанови. (а.с.10)

Зафіксовані відеозаписом обставини, які були здійснені поліцейським за допомогою нагрудного відео реєстратора, безумовно стосуються вчиненого правопорушення, що надає можливість повно та об`єктивно дослідити їх, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Досліджені судом відеозаписи мають достатньо високу інформативність, позбавлені упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі.

Апеляційний суд вважає, відповідно до матеріалів справи та відеозаписів з відеореєстраторів працівників поліції вбачається, що правовою підставою для пропозиції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння було саме виявлення працівником поліції явних ознак алкогольного сп`яніння у водія транспортного засобу.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказаними відеозаписами зафіксовані реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, дозволяють встановити психологічне ставлення правопорушника до вчиненого правопорушення та інші обставини, які прямо вказують на нього, як на правопорушника.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи про те, що ОСОБА_1 не було належним чином забезпечено право на реальну допомогу адвоката, оскільки проходження огляду на стан сп`яніння є обов`язком водія транспортного засобу.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів.

Апеляційний суд вважає, що таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Апеляційний суд неодноразово вказував на те, що керування транспортним засобом водієм, який підозрюється в тому, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`янінням щодо її бажання проходити огляд на стан алкогольного сп`янінням у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що водій транспортного засобу не має права вимагати участі адвоката під час проведення огляду водія на стан сп`яніння, оскільки за своїм правовим змістом проведення такого огляду є виконанням обов`язків водія відповідно до Правил дорожнього руху України.

Апеляційний суд вважає безпідставними посилання на те, що на час складання працівником поліції матеріалів справи та на час розгляду справи судом першої інстанції, постанова Снятинського районного суду від 14.07.2023 року, якою підтверджується правильність правової кваліфікації дій ОСОБА_1 за ч.2 ст.130 КУпАП не набрала законної сили.

Так, відповідно до диспозиції ч.2 ст.130 КУпАП адміністративна відповідальність за вказаним законом наступає у разі повторного протягом року вчинення будь-якого правопорушення, яке передбачено частиною першої цієї статті.

Відповідно до постанови Снятинського районного суду від 14.07.2023 року ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП за правопорушення яке вчинив 23.02.2023р., оскільки керував транспортним засобом марки, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння.

Вищевказане рішення набуло законної сили та встановлені ним факти мають преюдиційний характер.

Так, факти, установлені в прийнятих раніше судових рішеннях, мають для суду преюдиційний характер. Преюдиційність означає обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі, для суду при розгляді інших справ.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до загальних принципів, які регламентують набрання рішенням законної сили постанову суду першої інстанції про притягнення певної особи до адміністративної відповідальності набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст.294 КУпАП, якщо таку скаргу не було подано. Разом з тим, подання апеляційної скарги на судове рішення зупиняє набрання судовим рішенням законної сили до ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не було скасовано. В той же час, якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то необхідно вважати, що таке рішення не набрало законної сили.

Разом з тим, відсутність даних про набрання судовим рішенням законної сили, не скасовує самого факту вчинення правопорушення, який на даний час вважається доведеним в установленому законом порядку.

Таким чином, судом першої інстанції було надано вірну правову кваліфікацію діям ОСОБА_1 , оскільки сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що останній повторно протягом року вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки будучи водієм транспортного засобу, відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння, чим порушила вимоги п. 2.5 ПДР України.

Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення обране судом в мінімальних межах ч.2 ст.130 КУпАП відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

Разом з тим, вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.130 КУпАП, за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та створює підвищену небезпеку для самого водія та інших учасників дорожнього руху і може призвести до тяжких непоправних наслідків.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що притягнення до адміністративної відповідальності водіїв, які керують транспортним засобом у стані сп`яніння пов`язано із необхідністю створення безпечних умов для учасників дорожнього руху, збереження життя і здоров`я громадян.

Підвищення ефективності впливу на дисципліну учасників дорожнього руху забезпечується чітким визначенням правових санкцій за вчинення такого правопорушення.

Зокрема, встановлена законодавцем санкція за ч.2 ст. 130 КУпАП, якою передбачена відповідальність за керування транспортним засобом у стані сп`яніння, не передбачає призначення іншого стягнення ніж те, яке застосовано судом першої інстанції до правопорушника.

При цьому, апеляційний суд виходить з того, що при визначенні стягнення необхідно враховувати його виховну дію, оскільки покарання, повинно бути направлено не тільки на забезпечення виправлення правопорушника та попередження вчинення ним нових правопорушень, а також повинно бути спрямовано на попередження вчинення правопорушень іншими особами.

Застосовуючи справедливе стягнення за вчинене правопорушення, суд таким чином констатує, що відповідні діяння є суспільно небезпечними та за їх вчинення настають певні негативні наслідки.

Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

Суд першої інстанції, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь її вини, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, призначив ОСОБА_1 справедливе стягнення, яке відповідає вимогам закону.

Керуючись ст. 294 КУпАП ,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника адвоката Романенчука А.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10 січня 2024 щодо ОСОБА_1 за ст.130 ч.2 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв