Справа № 344/4364/24
Провадження № 33/4808/505/24
Категорія ст. 130 ч.3 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Болюк І. І.
Суддя-доповідач Гриновецький Б.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2024 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Гриновецький Б.М. з участю захисника Борсука Д.Я., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського міського суду 4.04.2024 року щодо нього,

в с т а н о в и в :

Цією постановою ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1

притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.ст.122-2, 130 ч. 3 КУпАП та на підставі ст. 36 КУпАП накладено на нього штраф 51 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на 10 років та з конфіскацією транспортного засобу, який є у його приватній власності.

ОСОБА_1 визнаний винуватим у тому, що він 1.03.2024 року о 14 год. 38 хв. в м.Івано-Франківську по вул.Берегова, керуючи автомобілем BMW 530D НОМЕР_1 , не виконав законну вимогу про зупинку транспортного засобу, подану за допомогою проблискових маячків синього та червоного кольору, звукових сигналів, чим порушив вимоги п.2.4 та п. 8.9 б ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.122-2 ч.1 КУпАП.

При цьому він керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: поведінка, ще не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, у встановленому законом порядку водій відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 ПДР України та будучи протягом року вже притягнутим до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.130 ч.3 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає постанову суду незаконною й необґрунтованою через істотні порушення процесуального та матеріального права. Зазначає, що судом не враховано вимоги практики ЄСПЛ про те, що особливості процесуального розгляду справ про адміністративні правопорушення мають прирівнюватися до кримінального процесуального законодавства і справа щодо нього належить до такої категорії проваджень. Вказує, що 1.03.2024 року о 14.38 год. він сів за кермо власного автомобіля, з метою перепаркувати автомобіль, який стояв на території університету нафти і газу на вул. Берегову, де проживають його батьки, рухаючись по вказаній вулиці його зупинили працівники поліції та повідомили, що начебто він не виконав вимогу про зупинку, на що апелянт повідомив, що на вулиці Береговій стоїть знак зупинка заборонена і він змушений був проїхати далі та зупинитись з правого краю дороги, як того вимагають п.2.4, 3.2 ПДР України. Після цього працівники поліції здійснили обшук його автомобіля і коли нічого не знайшли сказали, що начебто він перебуває в стані сп?яніння та запропонували йому пройти огляд у медичному закладі, на що апелянт заперечив та відмовився проходити огляд, оскільки для цього не було жодних підстав. Після цього працівники поліції склали протокол, за відмову від проходження огляду на стан сп?яніння. Вказує, що про дату і час розгляду справи у суді першої інстанції він не був повідомлений належним чином та не міг надати відповідні пояснення та фактично був позбавлений права на судовий захист. Судом грубо порушено вимоги ст. 268 КУпАП щодо права особи давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, користуватись правовою допомогою адвоката або іншого фахівця в галузі права тошо. Ставить під сумнів матеріали відеозапису, які долучені до матеріалів справи, оскільки вони є обрізаними (неповними), зокрема більшість відеозапису ведеться в автомобілі працівників поліції, та з вказаного відео видно, що він продовжує спілкуватись із працівниками поліції та висловлюю їм свою позицію стосовно даної справи, проте цей відеоматеріал та звуковий супровід його спілкування з працівниками поліції відсутній. Тому, враховуючи вказану обставину, працівники поліції повинні були залучити до справи двох свідків. Зазначає, що у матеріалах справи міститься направлення на огляд водія до медичного закладу, у вказаному направленні зазначається, що в результаті огляду проведеного поліцейським, встановлені ознаки сп?яніння: розширені зіниці, порушення мови тощо, однак, сам акт огляду в матеріалах справи відсутній і копія апелянту не вручена, як і копії протоколів. Вказує, що в матеріалах справи наявна довідка інспектора відділу адміністративної практики капітана поліції ОСОБА_2 з якої вбачається, що дії передбачені ст. 130 ч.1 КУпАП він вчинив 2.02.2023 року та 19.08.2023 року відповідно, тобто кваліфікуючою ознакою ст. 130 ч.3 КУпАП мала б місце в період вчинення правопорушення з 2.02.2023 по 2.02.2024 року, натомість правопорушення за яке суд притягнув його до адміністративної відповідальності за ст. 130 ч. 3 КУпАП вчинено 1.03.2024 року, тобто із спливом однорічного терміну. Вважає, що постанова суду не відповідає вимогам як національного законодавства так і практиці ЄСПЛ. Просить постанову суду скасувати, а провадження у справі щодо нього закрити на підставі ст.247 п.1 КУпАП.

Апеляційний розгляд справи проведено без участі ОСОБА_1 за клопотанням його захисника.

З`ясувавши обставини справи, проаналізувавши апеляційні доводи та пояснення захисника про підтримання апеляції, апеляційний суд прийшов до переконання про задоволення апеляційної скарги.

Згідно ст.ст. 7, 280, 283 КУпАП постанова судді в справі про адміністративне правопорушення повинна бути законною й обґрунтованою.

Постанова щодо ОСОБА_1 цим нормам закону не відповідає, тому підлягає скасуванню через істотні процесуальні порушення.

При цьому судом першої інстанції не враховано, що згідно конституційних й конвенційних принципів верховенства права, законності й змагальності сторін - людина, її права та свободи є найвищими цінностями і визначають зміст і спрямованість діяльності держави, суди зобов`язані неупереджено, без прояву обвинувального ухилу і суворо додержуватись вимог Конституції України та чинних законів і міжнародних договорів.

Судом не враховано вимоги практики ЄСПЛ про те, що особливості процесуального розгляду справ про адміністративні правопорушення мають прирівнюватися до кримінального процесуального законодавства. Ця справа належить до такої категорії проваджень.

В діях ОСОБА_1 є певні ознаки пред`явленого йому правопорушення, але його вину не підтверджено у встановленому законом порядку.

Суд істотно порушив право ОСОБА_1 на захист і розглянув справу без його участі та його захисника. У справі немає документальних даних про його належне повідомлення про судове засідання, він заперечив таке повідомлення. Вказане істотне порушення прав ОСОБА_1 на захист є безумовною підставою для скасування постанови суду.

Суд не мав процесуального права проводити судовий процес без перевірки даних про вручення ОСОБА_1 копій протоколів про правопорушення. Вказані копії знаходяться у справі. Навіть при відмові їх отримання при складанні протоколів їх слід було надіслати поштою або вручити в суді. Тому апеляційний суд розцінює це як істотне порушення ОСОБА_1 права на захист, оскільки водію не пред`явлено адміністративне звинувачення, що йому не вручено акт звинувачення, що передбачено ст. 254 КУпАП. Таке порушення є процесуальною перешкодою для притягнення його до відповідальності. Суд не має повноважень на вручення таких копій протоколу, оскільки не є стороною обвинувачення. Це може бути виконано лише працівником поліції.

Апеляційний суд не може спростувати доводи захисника, які підтверджується відеозаписом події про те, що ОСОБА_1 при процедурі проходження огляду на стан сп`яніння, не було належно роз`яснено і забезпечено право на реальну допомогу адвоката, що є істотним процесуальним порушенням його конституційного права на правовий захист (ст. 59 Конституції України) і ставить під сумнів висновок суду про доведеність вини правопорушника, що в силу того ж правового принципу «плодів отруєного дерева» дає підстави визнати всі здобуті поліцейськими дані у цій справі недопустимими доказами. Вказане порушення не усувається посиланням в протоколі на ст. 268 КУпАП, оскільки ця норма стосується прав особи в судовому засіданні, але не при складанні протоколу.

Сумнівними є вказані у протоколі ознаки наркотичного сп`яніння ОСОБА_1 , які стали підставою для проходження ним огляду, що заперечується ОСОБА_1 . Вказані сумніви узгоджуються з даними відеозапису події, де не вбачаються ознаки його неадекватної поведінки. Всі сумніви згідно ст. 62 Конституції України апеляційний суд зобов`язаний трактувати на користь водія.

Доводи апелянта про недоведеність відмови ОСОБА_1 від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння в розумінні ст. 130 КУпАП слід визнати обґрунтованими. Як з`ясовано, водій не зміг здати сечу з природніх причин, кров у нього не відібрали, що ставить під сумнів його відмову від медичного огляду.

Кваліфікуюча ознака «повторності» дій ОСОБА_1 не відповідає диспозиції ст. 130 ч.3 КУпАП, де нема такої ознаки, а є посилання на особу, яка двічі протягом року піддавалась адміністративним стягненням за аналогічні правопорушення.

належно не підтверджена. Для цього у справі повинні бути завірені копії постанов судів, які вступили в законну силу і не скасовані чи змінені. Довідки працівника поліції для цього явно не достатньо.

Апеляційний суд погоджується з доводами апелянта про те, що протокол не може бути доказом вини правопорушника. Хоча норми КУпАП визнають протокол за доказ у справах про адміністративні правопорушення, однак апеляційний суд вважає це порушенням принципу верховенства права, загальних засад правосуддя та практики Європейського Суду з прав людини, оскільки протокол це лише форма викладу адміністративного звинувачення, де може бути лише перелік обвинувачення правопорушника, а сам протокол не є доказом його вини.

Посилання суду на письмові пояснення свідків, без їх допиту в судовому засіданні є недопустимими доказами, оскільки це є порушенням правового принципу безпосередності дослідження судом доказів шляхом допиту цих осіб в судовому засіданні.

За таких обставин апеляційний суд немає процесуально-правових підстав для відхилення апеляційних доводів апелянта про недоведеність вини ОСОБА_1 , тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду скасуванню, як невмотивована й необґрунтована.

За таких порушень постанова підлягає скасуванню, а справа підлягала б направленню на новий судовий розгляд. Але згідно ст. 294 КУпАП для повернення справи на новий розгляд в апеляційного суду немає повноважень.

З огляду на викладене, ОСОБА_1 підлягав би виправданню за недоведеністю його вини, однак чинний КУпАП не передбачає такої підстави.

Тому, враховуючи практику ЄСПЛ та загальні принципи судочинства, верховенство права, апеляційний суд констатує істотні порушення при оформленні протоколів та судовому розгляді справи, що є підставою для скасування оскарженої постанови і закриття справи за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушень, передбачених ст.ст.122-2, 130 ч.3 КУпАП.

К е р у ю ч и с ь ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, постанову Івано-Франківського міського суду 4.04.2024 року щодо нього скасувати, провадження у справі закрити на підставі ст. 247 п.1 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складів адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.122-2, 130 ч.3 КУпАП.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя: Б.М. Гриновецький