КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Кравчук Ю.В.
Єдиний унікальний номер справи № 367/9320/23
Апеляційне провадження № 33/824/1407/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Мережко М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бойчук Наталія Петрівна, на постанову Ірпінського міського суду Київської області від 10 січня 2024 року щодо притягнення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Ірпінського міського суду Київської області від 10 січня 2024 року провадження по справі щодо ОСОБА_2 закрито у зв`язку з відсутністю у його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

На вказану постанову ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу. У апеляційній скарзі просить постанову скасувати та прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що вселення до будинку ОСОБА_1 та її сина було законним і будинок є її місцем проживання.

Вказує, що ОСОБА_2 та його теперішня дружина постійно, кожного дня, навмисно вчиняють дії, направлені на те, щоб ОСОБА_1 , не витримавши психологічно, а також із метою нормалізації психологічного стану неповнолітнього сина, виселилась з будинку.

Звертає увагу, що суд першої інстанції надав невірну оцінку діям ОСОБА_2 , який умисно наполегливо, неодноразово, з наміром досягнення, як результату таких своїх дій, виселення з будинку ОСОБА_1 та неповнолітнього сина ОСОБА_4 , «пропонував» переселитись до орендованої квартири та «допомогти» перевезти туди їх речі, які попередньо без відома та згоди ОСОБА_1 поскидав в мішки.

Зазначає, що судом в порушення ст. ст. 245, 280 КУпАП не надано належну оцінку всім доказам та обставинам у справі, а тому надано невірну оцінку діям ОСОБА_2 та безпідставно закрите провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, відносно ОСОБА_2 на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В судове засідання до Київського апеляційного суду з`явилась захисниця ОСОБА_3 - адвокат Бойчук Н.П., яка підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити із викладених підстав.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши учасника справи та вивчивши доводи апеляційної скарги, вважаю апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.ст.245, 280 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно диспозиції ч.1 ст.173-2 КУпАП вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання чи настання фізичної, психологічної або матеріальної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1 ст.173-2 КУпАП необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч.1 ст.173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Таким чином, під домашнє насильство, зокрема економічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно завдається шкода.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №917512 від 27 жовтня 2023 року вбачається, що ОСОБА_2 20 жовтня 2023 року о 08 години 20 хвилин, за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_1 економічного характеру, а саме виганяв її з будинку в якому спільно проживають.

Дії ОСОБА_2 кваліфіковані за ч. 1ст. 173-2 КУпАП.

До протоколу про адміністративне правопорушення від 27 жовтня 2023 року додано Рапорт, з якого вбачається, що 20 жовтня 2023 року о 08 годині 30 хвилин надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 20 жовтня 2023 року о 08 годині 29 хвилин за адресою: АДРЕСА_1 , заявниця повідомила, що колишній чоловік проганяє з будинку, змушує виїхати, потрібен наряд поліції.

Апеляційним судом було досліджено диски з відеофайлами, які додані до матеріалів справи, з яких вбачається, що 20 жовтня 2023 року ОСОБА_2 пропонував ОСОБА_1 переїхати до іншого житла та демонстрував відео квартири, до якої пропонував ОСОБА_1 переїхати.

Тому суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказані відеозаписи не підтверджують факту того, що ОСОБА_2 20 жовтня 2023 року о 08 годині 20 хвилин намагався виселити ОСОБА_1 з будинку.

Обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення та поясненнях ОСОБА_1 , спростовуються даним відеозаписом.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи.

Закриваючи провадження у даній справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, на підставі положень п.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, суд першої інстанції виходив з того, що судом не встановлена наявність в діях ОСОБА_2 обов`язкового елементу складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, його об`єктивної сторони, а саме ознак економічного насильства.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини у справах Малофєєва проти Росії ( Malofeyeva v. Russia, рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) та Карелін проти Росії (Karelin v. Russia заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на власній переоцінці апелянтом обставин, що передували складенню протоколу, та доказів, наявних у матеріалах справи. Пояснення апелянта не підтверджують наявність вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення та не спростовують встановлені судом першої інстанції обставини. Належна оцінка обставинам справи надана суддею Ірпінського міського суду Київської області, з якою апеляційний суд погоджується.

Порушень норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваної постанови судом не встановлено.

За таких обставин суд доходить висновку, що постанова Ірпінського міського суду Київської області від 10 січня 2024 року є обґрунтованою, підстави для її скасування відсутні. А відтак, апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бойчук Наталія Петрівна, задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бойчук Наталія Петрівна - залишити без задоволення.

Постанову Ірпінського міського суду Київської області від 10 січня 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду М.В. Мережко