справа № 631/892/23
провадження № 3/631/8/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2024 року селище міського типу Нова Водолага

Суддя Нововодолазького районного суду Харківської області Трояновська Тетяна Михайлівна за участю секретарів судового засідання Тиндик С. М., Семенко А. А., які здійснювали фіксування судового засідання технічними засобами, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань приміщення Нововодолазького районного суду Харківської області адміністративний матеріал, що надійшов від Відділу поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

До Нововодолазького районного суду Харківської області від Відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області для розгляду по суті надійшов адміністративний матеріал, складений відносно ОСОБА_1 .

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 010215, складеного 04 липня 2023 року інспектором сектору реагування патрульної поліції Відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області капітаном поліції Васильченком Олексієм Костянтиновичем, убачається, що 04 липня 2023 року о 17 годині 33 хвилини у Харківській області, Харківському районі, Нововодолазької об`єднаної територіальної громади, під`їзд до села Липкуватівка, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом автомобілем марки «ВАЗ 21093», державний номерний знак НОМЕР_2 , в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджує тест № 248 від 04 липня 2023 року з результатом 0,27 ‰.Водій від керма відсторонений, з результатом згодний.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані як порушення вимог пункту 2.9 «А» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, за що передбачена відповідальність за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У судовому засіданні ОСОБА_1 , будучи ознайомленим про права та обов`язки гарантовані статтею 63 Конституції України, статтями 268 та 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, свою вину у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення не визнав та пояснив, що 04 липня 2023 року він перебував у салоні автомобіля марки «ВАЗ 21093», державний номерний знак НОМЕР_2 , який був припаркований на узбіччі дороги на під`їзді у бік села Липкуватівка, Харківського району, Харківської області. В цей час, зі слів особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, під`їхали працівники поліції, які висловили підозру про перебування його у стані алкогольного сп`яніння, оскільки нібито почули запах з салону автомобіля, та запропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, на що ОСОБА_1 погодився. ОСОБА_1 пояснив, що зупинка була вимушеною, бо з автомобілем щось сталося під час руху. При цьому звернув увагу суду, що працівники поліції незважаючи на підозру перебування його у стані алкогольного сп`яніння запропонували йому від`їхати, аби не заважати іншими учасникам дорожнього руху, тобто у порушенні приписів статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення не відсторонили від керування. На думку ОСОБА_1 огляд на стан алкогольного сп`яніння був проведений з грубими порушенням «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року, а саме: прилад «Drager», принтер та муштуки, які хоча й були упаковані, але мали на собі ознаки конденсату, що можливо призвело до неточності у роботі приладу та вплинуло на результат тестування у 0,27 ‰; працівники поліції не запропонували йому поїхати до медичного закладу, хоча з результатами тесту був не згодний; а також не роз`яснили його права, передбачені Конституцією України та нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення. ОСОБА_1 зазначив, що працівники поліції не повідомили його, що ведеться відеозйомка, яка не є безперервною, а також на результаті тесту спочатку не було посилання на номер протоколу, до якого він належить. Вважав, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає приписам статті 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення через наявність неточностей у написанні його прізвища та назви району, де він проживає, проте підтвердив, що виправлення в частині написання прізвища вносились працівниками поліції у його присутності, на підтвердження чого надав суду для огляду копію протоколу, що був йому вручений.

Крім того, зі слів особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, працівник поліції, який проводив тестування, декілька разів намагався роздрукувати результати тестування, не надавши їх для ознайомлення. При цьому, на запитання суду ОСОБА_1 підтвердив, що результат тесту був однаковий, як на приладі, так й на роздруківці, яку він підписав.

ОСОБА_1 також вказав, що підпис у протоколі про адміністративне правопорушення та результаті тесту поставив під тиском працівників поліції, а в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння підпис не його, а лише схожий. На думку особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, працівниками поліції не доведено належними доказами факту керування ним транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, оскільки транспортним засобом він не керував, в той день лише випив безалкогольний сидр, просив провадження у справі закрити на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Вислухавши пояснення особи, щодо якої ставиться питання про притягнення до адміністративної відповідальності, допитавши свідків, дослідивши матеріали адміністративної справи, у відповідності до положень статті 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд приходить до наступного.

Положення частин 1 та 2 статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

У відповідності до приписів частини 1 статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративне правопорушення (проступок) це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свобод громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 23 Кодексу України про адміністративне правопорушення передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245 Кодексу України про адміністративне правопорушення).

При цьому, положеннями статті 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» судам роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 та 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283, 254 Кодексу України про адміністративні правопорушення. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Водночас, положеннями статті 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища визначені положеннями Закону України від 30 червня 1993 року № 3353-ХІІ «Про дорожній рух», частина 1 статті 14 якого обумовлює, що учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, особи, які рухаються в кріслах колісних, велосипедисти, погоничі тварин.

Учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, тощо (частина 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух»).

Приписами пункту 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюються Правилами дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі Правила дорожнього руху), пункт 1.3 яких передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

У пункті 1.9 Правил дорожнього руху встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до пункту 1.10 Правил дорожнього руху, водій особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Пунктом 2.5 Правил дорожнього руху встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

При цьому водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (пункт 2.9 «А» Правил дорожнього руху).

Відповідальність за порушення вимог пункту 2.9 «А» Правил дорожнього руху передбачена статтею 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, об`єктивна сторона якої полягає в керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, також передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а так само і ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Отже, з системного аналізу вказаних норм права вбачається, що проходження в установленому порядку медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за наявності до того підстав, є обов`язком водія, а не його правом.

Процедура виявлення у водіїв ознак алкогольного сп`яніння та проведення огляду водіїв на стан алкогольного сп`яніння визначена положеннями статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення, «Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року, а також «Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 № 1103.

Частинами 2 та 3 статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення чітко визначено, що огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Згідно положень пункту 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Пунктом 6 розділу І вищенаведеної Інструкції передбачено, що огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Як визначено у пунктах 1, 3, 4 та 7 розділу ІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року, за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом. Поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. Огляд на стан сп`яніння проводиться з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції. Установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

Результати огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (додаток 2) (далі акт огляду). У випадку установлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються у протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду. Акт огляду складається у двох примірниках, один з яких вручається водію, а другий залишається у поліцейського та/або долучається до протоколу про адміністративне правопорушення у разі встановлення стану сп`яніння. Якщо технічними характеристиками спеціального технічного засобу передбачається роздрукування на папері його показників, ці результати долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення (пункт 10 розділу ІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року).

Аналогічні за змістом норми містяться й у Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17 грудня 2008 року, пукти 2, 3, 4 та 5 якого встановлюють, що огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі стан сп`яніння), згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.

Огляд проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів (законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність); лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Огляд на місці зупинки транспортного засобу проводиться із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів - у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду, форма якого затверджується МОЗ за погодженням з МВС. У разі встановлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду. Акт огляду на стан сп`яніння за результатами такого огляду, проведеного поліцейським, складається у двох примірниках, один з яких вручається водію, а другий залишається в поліцейського та/або долучається до протоколу про адміністративне правопорушення в разі встановлення стану сп`яніння.

Підтвердження стану сп`яніння в результаті огляду та згода водія транспортного засобу з результатами такого огляду є підставою для його притягнення згідно із законом до

відповідальності.

Отже, законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного чи наркотичного сп`яніння.

З матеріалів справи вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 010215 від 04 липня 2023 року, складений саме за те, що 04 липня 2023 року о 17 годині 33 хвилини у Харківській області, Харківському районі, Нововодолазькій об`єднаній територіальній громаді, на під`їзді до села Липкуватівка, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом автомобілем марки «ВАЗ 21093», державний номерний знак НОМЕР_2 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням приладу «Drager».

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і в порядку передбаченому чинним законодавством.

Свідок ОСОБА_2 , якого за клопотанням особи, яка притягується до адміністративної відповідальності було допитано у судовому засіданні у встановленому законом порядку, по суті виявленого правопорушення пояснив, що працює разом із ОСОБА_1 у Липкуватівському аграрному коледжі на посаді водія. Приблизно у вересні 2023 року, більш точної дати не пам`ятає, при виїзді на трасу з села Липкуватівка йому заважав автомобіль ОСОБА_1 , який в той час розмовляв з працівниками поліції. У зв`язку з чим, працівники поліції попросили водія від`їхати та пропустити транспортний засіб свідка. Повернувшись через деякий час на місця події ОСОБА_2 побачив вже три екіпажу патрульної поліції, які складали протокол про адміністративне правопорушення. Зі слів свідка, він стояв на відстані близька 4 метрів та бачив, як ОСОБА_1 проходив огляд на стан алкогольного сп`яніння, при цьому працівниками поліції складався акт та якісь інші документи, що надавались останньому під розписку. Також ОСОБА_2 зазначив, що не чув як ОСОБА_1 виявляв бажання проїхати до медичного закладу, від керування його відсторонили, а автомобіль під розписку віддали свідку.

Надані пояснення свідка не несуть у собі суттєвої інформації щодо перебігу подій та обставин вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Допитана у судовому засіданні у встановленому законом порядку за клопотання особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідок ОСОБА_3 по суті адміністративного матеріалу пояснила, що влітку 2023 року, більш точної дати не пам`ятає, близько 17 години 00 хвилин, вона йшла по трасі з села Липкуватівка та побачила автомобіль ОСОБА_1 , який стояв на узбіччі. Оскільки вона працює з ОСОБА_1 в Липкуватівському аграрному коледжі та він є її безпосереднім керівником, свідок вирішила зупинитись та сісти до його автомобіля поспілкуватись. Через деякий час під`їхали працівники поліції та під час спілкування з ОСОБА_1 повідомили, що у них є підозра, що останній перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Зі слів ОСОБА_3 . прилад за допомогою якого проводили тестування ОСОБА_1 був вологий, що, на думку свідка, могло вплинути на результат тестування. При цьому сам результат тестування ОСОБА_3 не бачила, але чула, що ОСОБА_1 був згодний з ним. Також свідок повідомила, що працівники поліції пропонували ОСОБА_1 проїхати до медичного закладу, але права, передбачені законодавством України роз`яснили йому вже пізніше. ОСОБА_3 звернула увагу суду, що ОСОБА_1 є порядною людиною, чудовим керівником та викладачем, алкогольні напої не вживає та в той день його працівники поліції не зупиняли, а лише під`їхали до припаркованого автомобілю. Вважає, що дії співробітників поліції не відповідали чинному законодавству.

Суд критично оцінює дані покази свідка, оскільки вони не відповідають фактичним обставинами справи в частині перебігу подій щодо руху транспортного засобу та протирічать іншим доказам, що містяться у матеріалах справи, зокрема письмовими поясненням ОСОБА_3 .

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у своїй постанові від 29 квітня 2020 року по справі з єдиним унікальним № 161/5372/17 вказав, що обставини, які підтверджуються показаннями свідка повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі, тоді вони можуть бути визнані судом достовірними та достатніми для висновку про винуватість особи в тому чи іншому адміністративному правопорушенні, що не можна сказати про покази, надані у судовому засідання свідком ОСОБА_3 , оскільки вони не кореспондуються з іншими доказами в їх сукупності.

Також як пояснила свідок, вона перебуває у робочих відносинах з особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, а саме знаходиться у прямому йому підпорядкуванні, тому вона потенційно зацікавлена у допомозі керівнику. З огляду на викладе вище, суд позбавлений можливості сприймати покази свідка ОСОБА_3 в частині того, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом та не перебував у стані алкогольного сп`яніння, в якості належного та допустимого доказу у даній справі.

Незважаючи на невизнання своєї вини, факт перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння під час керування транспортним засобом 04 липня 2023 року підтверджується сукупністю даних, що містяться в наступних належних та допустимих доказах, безпосередньо досліджених в судовому засіданні, а саме:

- даними, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 010215, складеного 04 липня 2023 року інспектором сектору реагування патрульної поліції Відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області капітаном поліції Васильченком О. К., в якому мається підпис ОСОБА_1 та у графі «пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення» останній не зазначив, що не згодний із встановленням факту керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а лише вказав «права повідомлені після складання протоколу, не було повідомлено про відеозйомку на бодікамеру і власний «айфон»» (а. с. 2);

- письмовими поясненнями ОСОБА_1 , в яких вказано, що 04 липня 2023 року він їхав до літнього табору, де на перехресті біля села Липкуватівка його зупинили працівники поліції. На запитання чи вживав алкогольні напої ОСОБА_1 повідомив, що випив один келих сидру. Останньому було запропоновано пройти в установленому порядку освідування на визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою Алкотесту 6820. Пройшовши тест, його результат склав 0,27 ‰, з яким ОСОБА_1 згоден. Після чого був складений протокол за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення. У вказаних поясненнях зазначено, що вони складені під диктовку інспектора Р. Лобатенка інспектором О. Васильченком, положення статтей 10, 63 Конституції України не роз`ясненні. При цьому на початку письмових пояснень міститься особистий короткий підпис ОСОБА_1 про те, що вказані положення статтей Основного Закону України роз`ясненні та зрозумілі (а. с. 3);

- власноруч складеним рапортом інспектора САП Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області капітана поліції Руслана Лобатенка, про те, що ним в складі групи реагування патрульної поліції разом із інспектором сектору реагування патрульної поліції Відділення поліції № 3 капітаном поліції Морусом О. М. під час патрулювання території обслуговування 04 липня 2023 року на під`їзді до села Липкуватівка був зупинений мопед під керуванням ОСОБА_4 , 2007 року народження. В той час, коли встановлювали місцезнаходження його батьків, оскільки він є неповнолітнім, було звернуто увагу як о 17 годині 33 хвилини повз них проїжджає автомобіль «ВАЗ 21093», державний номерний знак НОМЕР_2 , який почало смикати, а водій не міг ввімкнути коробку передач, що характеризувалось відповідним звуком. Було прийняте рішення зупинити даний підозрілий автомобіль, але оскільки бодікамера перебувала у інспектора О. Моруса, а службовий автомобіль був повернутий у інший бік руху, проведення відеозйомки відбувалось на власний мобільний телефон «Айфон 13». При зупинці транспортного засобу був чутний характерний запах алкоголю з салону автомобіля, на що водію ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було поставлено запитання чи вживав він спиртні напої, на що останній повідомив, що випив бокал «сидру». Після чого був викликаний інший екіпаж поліції, у якого знаходився прилад «Drager 6820». Після прибуття екіпажу з використанням портативного відеореєстратора в установленому законом порядку водію ОСОБА_1 було запропоновано під відеозапис пройти освідування на стан алкогольного сп`яніння. Зі згоди водія пройшовши тест № 248 від 04 липня 2023 року, алкогольне сп`яніння було підтверджено, а саме 0,27 ‰. На запитання до водія чи згоден та чи бажає проїхати до медичного закладу, було повідомлено про згоду, про що зроблений відповідний запис до акту (а. с. 7 8);

- даними тестування на алкоголь, проведеного 04 липня 2023 року о 17 годині 49 хвилин за допомогою газоаналізатора «Drager Аlcotest 6820», прилад № ARJL 0261, принтер № ARJК 0468, тест № 248, який є додатком до протоколу серії ААД № 010215, де вказано результат тесту 0,27 ‰. Даний результат підписаний ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без зауважень (а. с. 10);

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, який є додатком 2 до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року (пункт 10 розділу ІІ), та складений у присутності ОСОБА_1 , у якому зафіксовано факт використання газоаналізатора «Drager Аlcotest 6820», результат якого виявився позитивним 0,27 ‰ та вказано, що огляд був проведений у зв`язку з виявленими ознаками: почервоніння обличчя, невнятна мова. З результатом огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 погодився, про що свідчить його підпис; про наявність будь-яких зауважень чи заперечень не вказав (а. с. 10);

- письмовими поясненнями ОСОБА_3 , яка вказала, що 04 липня 2023 року близько 17 години 00 хвилин вона перебувала в якості пасажиру в автомобілі «ВАЗ 21093», державний номерний знак НОМЕР_2 , яким керував водій ОСОБА_1 . Рухаючись в селі Липкуватівка їх транспортний засіб був зупинений працівниками поліції. В ході перевірки документів у працівників поліції виникла підозра, що водій знаходиться у нетверезому стані та в її присутності водію ОСОБА_1 було запропоновано пройти освідування на алкотесторі «Драгер», на що водій погодився. Результат тесту показав 0,27 ‰, з яким водій також погодився (а. с. 19).

При цьому суд зазначає, що з відомостями, зафіксованими працівником поліції у протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 був ознайомлений, про що свідчить його власноручний підпис у цьому протоколі та вказаний факт був підтверджений останнім у судовому засіданні. Слід також зауважити, що будь-яких заперечень щодо відомостей, які зазначені в протоколі працівником поліції, ОСОБА_1 ані в протоколі, ані в окремих поясненнях не зазначив; останній не висловлював те, що не згоден із встановленим відносно нього факту перебування у стані алкогольного сп`яніння, а вказував лише на те, що йому вчасно не роз`ясненні його права та не повідомлено про відеофіксацію.

Крім того, після проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 до медичного закладу для проходження додаткового огляду на стан алкогольного сп`яніння самостійно не звертався.

Поряд з цим, належить взяти до уваги й те, що цей протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії службової особи, яка його складала, а також, яка проводила тестування за допомогою газоаналізатора, в порядку передбаченому чинним законодавством, ОСОБА_1 не оскаржувалися, а саме: скарг до керівництва працівників поліції, позовної заяви до суду в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, заяв до правоохоронних органів в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України, останній не подавав, що підтвердив у судовому засіданні, а тому доводи про те, що працівники поліції під час складення протоколу та інших матеріалів порушили вимоги чинного законодавства, застосовували фізичний чи психологічний тиск є необґрунтованими та суд ставиться до них критично.

Вищевказаний протокол про адміністративне правопорушення складений з дотриманням вимог статтей 254 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення та містить всі необхідні для розгляду справи відомості, будь-яких істотних недоліків при його складанні, які б тягли за собою визнання цього протоколу недопустимим доказом, не вбачається. Достовірність відомостей, зазначених у протоколі, сумнівів не викликає, оскільки ці відомості узгоджуються з іншими доказами, доданими до протоколу.

При цьому, як встановлено у ході судового розгляду справи працівниками поліції дотримані вимоги статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення та приписи нормативно-правових актів, що регулюють порядок огляду водіїв транспортних засобів з метою виявлення стану сп`яніння.

Недоліки протоколу, на які вказує ОСОБА_1 в частині виправлення однієї літери у написанні його прізвища, є опискою, яка була виправлена у присутності останнього, що підтверджено у судовому засіданні, та не вказує на безпідставність складання протоколу, з огляду також на те, що в усіх інших документах прізвище особи, яка притягається до адміністративної відповідальності зазначене вірно.

Як вказав Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду в постановах від 28 листопада 2018 року у справі № 537/1214/17 та від 24 грудня 2019 року у справі № 459/1801/17, зазначення інспектором неправильних даних, в тому числі і неправильної дати складання постанови, не спростовує порушення Правил дорожнього руху, та є опискою, яка не може бути підставою для скасування документу.

Доводи щодо якості доказів, з огляду на наявні у них виправлення, не тягне за собою визнання їх неприйнятними, адже в постанові від 15 лютого 2018 року у справі № 357/14462/14-к Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду указав, що не ґрунтується на вимогах процесуального закону ситуація, при якій підставою для визнання доказів недопустимими виступає якість змісту документів.

Крім того, у судовому засіданні були досліджені та відтворені відеозаписи, зроблені працівниками поліції та долучені до матеріалів справи, а саме 10 відеофайлів, на яких відображено перебіг подій, що мали місце 04 липня 2023 року поблизу села Липкуватівка, Харківського району, Харківської області, за участю водія ОСОБА_1 , який під час спілкування з працівником поліції повідомив, що нещодавно трохи вжив алкогольного напою та сів за кермо, бо на нього чекають студенти. Також ОСОБА_1 повідомив, що розуміє що його дії є порушенням Правил дорожнього руху, але просив відпустити. Після цього працівник поліції повідомив водія, що йому буде запропоновано пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння, за результатами якого буде встановлено наявність або відсутність порушення Правил дорожнього руху, для чого необхідно дочекатись інший екіпаж патрульної поліції, у якого в наявності є спеціальний прилад. На запитання працівника поліції, який напій вживав, ОСОБА_1 вказав, що випив сидр, а жіночій голос повідомив, що в них був випускний. Через деякий час під`їхав другий екіпаж патрульної поліції зі спеціальним приладом газоаналізатором «Drager Alcotest 6820», який мав ознаки конденсату. Проте, перед початком проходження огляду працівник поліції зробив забір повітря (пасивний тест за № 247), продемонструвавши, що у насадці до газоаналізатору не має вмісту алкоголю, та пояснив як потрібно проходити тестування. У подальшому ОСОБА_1 добровільно продув у насадку газоаналізатора, та тест за № 248 показав, що вміст алкоголю у видихуваному ОСОБА_1 повітрі складає 0,27 ‰. При цьому, як свідчать відеозаписи, ОСОБА_1 на неодноразові запитання працівника поліції чи згоден він з результатом тесту повідомляв: «що є то, є». На пропозицію поїхати до медичного закладу для проведення повторного огляду, ОСОБА_1 бажання не виявив та вказав, що з результатом тесту згодний. Через деякий час ОСОБА_1 попросив зачитати йому його права та вказав, що він має права на клопотання, разом із тим, ніяких клопотань по суті виявленого правопорушення не заявив.

Також із наданих відеозаписів вбачається, що працівники поліції надали ОСОБА_1 для ознайомлення дві роздруківки з результатами тестування, на яких відображений показник у 0,27 ‰; показали номер газоаналізатора «Drager Alcotest 6820», який використувався при огляді; пред`явили свідоцтво про повірку спеціального технічного приладу та службове посвідчення особи, яка проводила тестування. Після ретельного ознайомлення з усіма наданими документами, ОСОБА_1 особисто підписав обидві роздруківки тесту без будь-яких зауважень, одна з яких була вручена останньому. Крім того, ОСОБА_1 був наданий для ознайомлення акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, який був прочитаний та підписаний останнім власноруч, а отже твердження особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про те, що підпис в акті йому не належить, не відповідає дійсності. При цьому як вбачається з відеозаписів ніякого фізичного чи психологічного тиску з боку працівників поліції до ОСОБА_1 застосовано не було, усі документи були підписані останнім власноруч та після ознайомлення з правами, передбаченими Конституцією України та нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Будь-яких порушень при проведенні фіксації вчиненого адміністративного правопорушення та збирання доказів, судом не встановлено.

Частина 2 статті 30 Закону України «Про Національну поліцію» визначає, що поліцейські можуть застосовувати превентивні заходи, до яких відповідно до статті 31 вказаного Закону віднесено застосування засобів відеозапису.

Відповідно до приписів статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою:

1) запобігання правопорушенню, виявлення або фіксування правопорушення, охорони та захисту публічної безпеки, особистої безпеки осіб і власності від протиправних посягань;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Твердження ОСОБА_1 про те, що відеозаписи долучені до матеріалів справи не можна вважати належними доказами, суд вважає безпідставним, оскільки вони не суперечать вимогам статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення та в даному випадку відеозапис не є єдиним доказом по справі, а оцінюється в сукупності з іншими доказами.

Слід відмітити, що статтею 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено перелік відомостей, що мають бути внесені до протоколу про адміністративне правопорушення, проте жодних вимог про внесення до даного процесуального документу даних про ідентифікацію та технічний засіб на який було здійснено відеофіксацію правопорушення дана норма закону не містить

Наданий до матеріалів справи диск з відеозаписами сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликає, так як не містить ознак фальсифікації та фабрикації; на цих записах відображено подію, що зафіксовано у протоколі про адміністративне правопорушення та інших документах.

Таким чином, з огляду на те, що подія була зафіксована поліцейськими за допомогою технічного засобу відеозапису, і відеозапис з вказаної камери було долучено до протоколу про адміністративне правопорушення, суд вважає, що проведення огляду та складання протоколу про адміністративне правопорушення відбулося з дотриманням вимог закону, тому вказані докази є належними та допустимими.

Також в матеріалах справи маються відомості про виконання поліцейськими вимог частини 1 статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення про відсторонення ОСОБА_1 від керування автомобілем, а саме розписка ОСОБА_2 від 04 липня 2023 року про отримання від працівників поліції автомобіля марки «ВАЗ 21093», державний номерний знак НОМЕР_2 , який останній зобов`язався доставити до місця зберігання та не передавати керування громадянину ОСОБА_1 , доки той знаходиться у стані алкогольного сп`яніння (а. с. 9).

Враховуючи вищевикладене у сукупності, твердження ОСОБА_1 стосовно того, що він не керував транспортним засобом, а автомобіль знаходився без руху, суд не приймає, оскільки достовірних на переконливих доказів на підтвердження вказаного факту правопорушником надано не було.

Крім того, з відеозаписів з місця події вбачається, що за кермом автомобіля перебував саме ОСОБА_1 , який підтвердив факт керування транспортним засобом та не висловив будь-яких зауважень щодо змісту протоколу, зокрема не посилався на те, що транспортним засобом керувала інша особа. Також з відеозаписів не вбачається, що автобіль був не справний, бо на них зафіксовано факт переміщення автомобіля на інше місце.

За таких обставин, суд критично оцінює пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що він не керував автомобілем «ВАЗ 21093», державний номерний знак НОМЕР_2 , а отже їх слід розцінювати як спробу уникнути відповідальності за скоєне.

Також не заслуговують на увагу доводи ОСОБА_1 відносно некоректної роботи «Drager Alcotest 6820», який мав ознаки вологості, що могло призвести до неправильних показників, оскільки з досліджених у судовому засіданні відеозаписів встановлено, що перед початком проведення огляду працівник поліції зробив контрольний забір повітря пасивний тест, який показав відсутність у насадці до газоаналізатору вмісту алкоголю. При цьому, якщо у ОСОБА_1 були сумніви щодо коректності роботи приладу, останній не був позбавлений можливості скористатись пропозицією працівників поліції та проїхати з ними до медичного закладу для повторного проведення огляду, чого зроблено не було.

Натомість, згідно копії Сертифікату затвердження типу засобів вимірювальної техніки, виданого Міністерством економічного розвитку і торгівлі України 01 вересня 2014 року № UA-MI/1-96-2014, цей сертифікат виданий фірмі Drager Safety AG and Co.KgaA, Німеччина, засвідчує, що на підставі позитивних результатів державних контрольних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобів вимірювальної техніки «Газоаналізатори Alcotest…, Interlock ХТ», який зареєстровано в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У788-14. Газоаналізатори Alcotest…, Interlock ХТ під час випуску з виробництва підлягають повірці. Міжповірочний інтервал, установлений під час затвердження типу засобів вимірюваної техніки 1 рік.

Із матеріалів справи, зокрема роздруківці з газоаналізатора «Drager Alсotest 6820», прилад № ARJL 0261, за допомогою якого було встановлено стан алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 судом встановлено, що останньою датою повірки (калібрування) є 14 жовтня 2022 року. Тобто на момент проведення огляду (04 липня 2023 року) вказаний газоаналізатор був використаний в межах міжповірочного інтервалу для категорії законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки.

Крім того, як убачається із витребуваного на запит суду копії Свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № П 51 QM 1437 083 22, виданого 14 жовтня 2022 року Державним підприємством «Київський обласний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» Державного підприємства «Київоблстандартметрологія» Міністерства економіки України, спеціальний технічний засіб газоаналізатор «Drager Alсotest 6820», заводський № ARJL 0261, виробник «Drager Safety AG and Co.KgaA», Німеччина, за результатами повірки відповідає вимогам Методики повірки МПУ 066/05-2013 «Інструкція. Метрологія. Газоаналізатори. Alсotest. Методика повірки». Вказане свідоцтво чинне до 14 жовтня 2023 року.

Аналогічні відомості щодо дати проходження повірки (градуювання) 14 жовтня 2022 року, підтверджуються записами у сервісній гарантійній книжці приладу газоаналізатор для контролю вмісту алкоголю у видихуваному повітрі «Drager Alсotest 6820», серійний номер приладу ARJL 0261, дата першої державної повірки 02 грудня 2016 року, період між сервісами, градуюваннями та повірками не менше ніж 1 раз на 12 місяців.

Наявність конденсату могла утворитись через перепад температури, оскільки газоаналізатор знаходився у салоні автомобіля патрульної поліції, та після його вилучення був одразу використаний на відкритий ділянці місцевості, де температура повітря складала + 30? С, що вбачається з роздруківці з газоаналізатора «Drager Alсotest 6820», прилад № ARJL 0261.

Окрім іншого, як на підставу для невідповідності матеріалів справи про адміністративне правопорушення діючому законодавству, ОСОБА_1 посилається на те, що йому не були роз`яснені положення статтей 10, 55, 56, 59, 63 Конституції України та статті 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Проте, на думку суду зазначене, не є безумовною підставою для закриття провадження у справі, оскільки відповідно до приписів частини 4 статті 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення при складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Як свідчать матеріали справи, зокрема відеозаписи з місця події, працівник поліції вголос зачитав ОСОБА_1 його права, та лише після цього останній знайомився зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення та іншими матеріалами справи, а також підписував їх та власноруч робив зауваження, які вважав необхідними.

Інші посилання ОСОБА_1 , які на його думку є істотними порушеннями, на увагу не заслуговують, оскільки не спростовують виявленого порушення вимог пункту 2.9 «А» Правил дорожнього руху з боку останнього.

Слід зазначити, що вирішуючи справу суд має приймати інформоване рішення, тобто робити свої висновки щодо фактичних обставин, важливих для вирішення справи, виходячи з усієї релевантної інформації, яку сторонам вдалося отримати і надати суду.

Правила недопустимості доказів становлять собою обмеження цього загального принципу, дозволяючи або зобов`язуючи виключати з процесу доказування інформацію, яка потенційно може мати істотне, а іноді й вирішальне значення для справи.

Тому виключення потенційно важливих відомостей, тобто визнання їх недопустимими незалежно від їх стосунку до справи і доказового значення, є крайнім заходом, до якого слід звертатися у разі, якщо іншими засобами неможливо забезпечити справедливого судового розгляду.

В основі створення правил про недопустимість доказів лежать кілька міркувань.

Насамперед це виключення потенційно недостовірних доказів або доказів, достовірність яких неможливо перевірити.

Також запровадження правил про недопустимість доказів має за мету створити стримуючий ефект для державних органів. Загроза виключення доказів, отриманих внаслідок істотного порушення фундаментальних прав і свобод людини, знеохочує органи правопорядку вдаватися до таких порушень.

Безумовно, істотне порушення фундаментальних прав і свобод особи отримання доказів за допомогою катувань і поганого поводження, порушення права не свідчити проти себе та права на допомогу захисника, відвертого порушення права на недоторканість або тих чи інших аспектів приватного життя тощо не може бути терпимим у правосудді.

Тому концепція, що лежить в основі правил щодо допустимості доказів, на переконання суду, виходить з розуміння, що в центрі уваги суду, який вирішує питання про допустимість доказу, мають знаходитися права особи і виправданість їх обмеження державою, незалежно від того, яким саме представником держави ці права обмежуються.

Водночас, порушення численних формальностей, які регулюють порядок складання процесуальних документів чи окремих процесуальних дій, але жодним чином не зачіпають права і свободи особи, мають оцінюватися виходячи з балансу конкуруючих інтересів: потреби суспільства у розкритті порушення і покаранні винуватця та важливості тих формальностей для забезпечення справедливості розгляду справи в цілому.

Верховний Суд в постанові від 01 грудня 2020 року у справі № 318/292/18 зазначав, що норми закону не передбачають, що будь-яке формальне недотримання вимог процесуального закону при отриманні доказу автоматично тягне необхідність визнання доказу недопустимим. Натомість закон зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи було допущене порушення істотним та яким чином воно перешкоджало забезпеченню та реалізації прав і свобод особи».

Суд в цій справі вважає такий підхід, сформований Верховним Судом, правильним, оскільки він ґрунтується на розумінні, що для прийняття рішення у справі суд має отримати якомога більшу інформацію щодо фактичних обставин, важливих для вирішення справи, забезпечивши сторонам можливість у змагальній процедурі перевірити та/або заперечити цю інформацію.

Тим самим, в сукупності підстави наведені ОСОБА_1 для визнання доказів недопустимими не є слушними, так як не було установлено істотних фундаментальних порушень прав і свобод учасників провадження та вказані недоліки не спростовують виявленого порушення вимог пункту 2.9 «А» Правил дорожнього руху з боку останнього.

Отже, оцінивши матеріали справи та наведені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, своєчасному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, вважаю факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, як керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, доведеним, а тому він підлягає притягненню до адміністративної відповідальності.

Суддя також вважає за необхідне зазначити, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, яке з урахуванням положень статей 8 та 9 Конституції України є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Згідно з частиною 2 статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Обставин, що відповідно до статтей 34 та 35 Кодексу України про адміністративні правопорушення пом`якшують та обтяжують відповідальність ОСОБА_1 у судовому засіданні не встановлено. Майнової шкоди проступком не заподіяно.

Вирішуючи питання щодо міри адміністративного стягнення, яке необхідно призначити ОСОБА_1 суд зазначає наступне.

Адміністративна відповідальність має подвійну мету захист правопорядку і виховання громадян у дусі поваги до закону та правил співжиття. Зазначену мету можна конкретизувати через дві основні функції адміністративної відповідальності.

Перша репресивно-каральна («штрафна») полягає в тому, що адміністративна відповідальність є, по-перше, актом відплати держави правопорушнику, а по-друге, - засобом, який попереджає нові правопорушення.

Друга функція запобіжно-виховна тісно пов`язана з попередньою. Вона покликана забезпечити формування в адресатів адміністративно-правових норм мотивів, які б спонукали їх дотримуватись вимог законів, поважати права і законні інтереси інших осіб.

Тобто, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, що і матиме місце в цій ситуації.

Відтак, керуючись принципом верховенства права, з урахуванням вимог статей 33, 245, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, з метою запобігання вчинення у подальшому нових правопорушень та досягнення мети адміністративного покарання, беручи до уваги характер скоєного адміністративного правопорушення, особу правопорушника та ступень його вини, суддя вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу з позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів в межах санкцій частини 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, з урахуванням вимог статтей 34, та 35 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В порядку частини 5 статті 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення суд вирішує питання про стягнення судового збору з особи, на яку накладається адміністративне стягнення.

Відповідно до вимог статті 40-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення судовий збір сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Згідно з частиною 1 та пунктом 5 частини 2 статті 4 Закону України № 3674-VI від 08 липня 2011 року «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення справляється судовий збір у сумі, яка дорівнює 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому він справляється.

Статтею 7 Закону України № 3460-IX від 09 листопада 2023 року «Про Державний бюджет України на 2024 рік» з 1 січня 2024 року встановлений прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб в сумі 3028 гривень 00 копійок.

В зв`язку з вищевикладеним, вважаю за необхідне стягнути із ОСОБА_1 судовий збір по справі про адміністративне правопорушення у розмірі 605 гривень 60 копійок, зарахувавши його до спеціального фонду Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8 9 11, 23, 34, 35, частиною 6 статті 38, статтею 40-1, частиною 1 статті 130, статтями 245, 246, 256, частиною 2 статті 268, пунктом 7 частини 1 статті 247, статтями 249 252, частиною 1 статті 255, частиною 2 статті 268, частиною 2 статті 277, статтями 280, 283 285, частиною 2 статті 287, статтями 294, 298, частинами 1 і 2 статті 299 та частиною 1 статті 303 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок, який стягнути на користь держави (номер рахунку (IBAN): UA 0020001, код класифікації доходів бюджету: 21081300, код отримувача (ЄДРПОУ): 37874947, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП) електронне адміністрування податку) з позбавленням права керування транспортними засобами на строк ОДИН рік.

Відповідно до Закону України «Про судовий збір» стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір у розмірі 605 гривень 60 копійок (отримувач: ГУК у м. Києві/м. Київ/ 22030106, код отримувача (ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП електронне адміністрування податку), номер рахунку (IBAN) UA 0026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106.

Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

В разі не сплати штрафу у строк встановлений частиною 1 статті 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення у порядку примусового виконання постанови стягується штраф у подвійному розмірі, що буде складатиме 34000 гривень 00 копійок.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення особою, яку притягнуто до відповідальності, її законним представником, захисником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною 5 статті 7 та частиною 1 статті 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення, шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Нововодолазький районний суд Харківської області. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку оскарження, а у випадку такого оскарження - з дня набрання законної сили рішенням за результатами такого оскарження.

Суддя: Т. М. Трояновська