Справа № 645/23/24
Провадження № 3/645/267/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2024 року м. Харків

Суддя Фрунзенського районного суду м. Харкова Шарко О.П., розглянувши справу, яка надійшла з Департаменту патрульної поліції управління патрульної поліції в Харківській області про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 130 ч.1 КУпАП:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

УСТАНОВИВ:

До Фрунзенського районного суду м.Харкова надійшов адміністративний матеріал про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серія ААД № 642659 від 22 грудня 2023 року вбачається, що ОСОБА_1 , 22 грудня 2023 року, о 13 год. 40 хв., керував автомобілем «Mazda 6», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини роту, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Drager Alcotest 6820» у відповідного лікаря - нарколога КНП ХОР «Обласна клінічна наркологічна лікарня» за адресою: м.Харків, вул. Ахієзерів, 18А, відмовився Своїми діямиОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У ході судового розгляду ОСОБА_1 не погодився з оцінкою його дій працівниками поліції, зазначив, що додані відеоматеріали містять лише два відео файли запису з відео реєстратора службового автомобіля поліції та один відеозапис з нагрудної камери працівника поліції ОСОБА_2 ..При цьому, всього обсягу спілкування працівників поліції з ним на даних відео файлах не зафіксовано.Так, відео файли під назвою «аад642659 1» та «аад642659» містять запис руху транспортного засобу «Mazda 6» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 та його зупинки.Файл відеозапису під назвою «export-ib8f4» містить відеозапис в період часу з 13:34:11 по 14:31:06 год. 22 грудня 2023 року.Згідно протоколу, правопорушення зафіксоване працівниками поліції 22.12.2023 о 13 годині 40 хвилин, однак, як вбачається з відеозапису бодікамери, транспортний засіб «Mazda 6» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 о 13 годині 40 хвилин стояв нерухомий, в цей час нікого за кермом даного транспортного засобу не було. Таким чином, фактична фіксація розмови працівників поліції з ним розпочинається о 13:34 год., тобто за 6 хвилин до часу, коли поліцейським зафіксовано керування мною вказаним транспортним засобом, що не відповідає відомостям, викладеним у протоколі про керування ним автомобілем о 13:40 год..Як видно з відеозапису, працівник поліції з бодікамерою о 13:34 год. підійшов до ОСОБА_1 , не представився, вказав на тонований номерний знак та відійшов до службового автомобіля, де попросив «командира» поспілкуватись з ним.При цьому бодікамера другого працівника поліції, як було вказано «командира», не працювала, відеозапису з його нагрудної камери до матеріалів справи не додано. Однак, вказаний командир, підійшов до нього та також не представившись, одразу виказав вимогу надати йому документи і не пручаючись, погоджуватись на все, що вони будуть робити. Даний працівник поліції зазначив, що вони повинні перевірити його транспортний засіб і скласти відповідні протоколи, що вони випишуть йому штраф за затонований номерний знак і протокол, який розглядатиметься в суді. При цьому, щоб швидше пройшов весь процес, йому краще погоджуватись і він отримає мінімальний штраф близько 1000 гривень. Після чого його відпустять. В іншому випадку, з метою перевірки автомобіля, він буде поміщений на штрафмайданчик.Розуміючи, що даний транспортний засіб не його, вважаючи дії працівника поліції законними, він на все погодився, оскільки не бажав вступати в конфлікт і знав, що автомобіль відповідає всім вимогам, номери сходяться, оскільки він належить йлшл дружині.Таке спілкування із поліцейським, як його представили - командиром, згідно відеозапису проходило з 13:34 год. по 13:39 год..Після цього, витребувавши у нього документи, працівники поліції почали звіряти VIN номери транспортного засобу, та повідомили про складання постанови за затонований номерний знак.Тобто фактично фіксація подій і спілкування з ним проводилась не безперервно, а переривається з початку спілкування о 13:34 по 13:39 год.. В ці 4 хвилини часу, працівник поліції, представлений йому як «командир», шляхом вмовлянь, обіцянок і погроз, не фіксуючи даних дій, переконав його погодитись із порушенням про затонований номерний знак та відмовитись від огляду на стан сп`яніння на місці зупинки, пообіцявши швидко відпустити його і замовчавши санкцію частини 1 статті 130 КУпАП, за якою ними буде складено протокол, що виключає у нього наявність прямого умислу на відмову від огляду на стан алкогольного сп`яніння у в відповідності до законодавства.Крім того, згідно наявного відеозапису з нагрудної камери працівника поліції, поліцейськими не роз`яснено йому права на отримання правової допомоги, на заявлення клопотань та інші права, передбачені ст. 268 КУпАП. Також, згідно наявного в матеріалах справи відеозапису з нагрудної камери працівника поліції, о 14:01 год. працівник поліції запропонував пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 вказав про згоду пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на вул. Шевченка, оскільки знає, що раніше там був пункт проходження огляду на стан сп`яніння. В цей час у спілкування втрутився «командир», який сказав, що так не можна, оскільки він повинен пройти огляд на місці, у лікаря нарколога (фактично підмінивши поняття про проходження огляду у закладі охорони здоров`я, на який він одразу погодився) або відмовитись. ОСОБА_1 вказав, що відмовляється від огляду на місці та вважав, що йому дадуть направлення для огляду у закладі охорони здоров`я. Направлення йому так і не надали, про що свідчить відсутність його підпису у ньому. Разом із тим, «Акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів» містить його відмову від проходження огляду на місці події, і не містить відомостей про відмову від огляду у закладі охорони здоров`я.

Відповідно до ст. 129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

За ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі й гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Забезпечення законності при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення гарантоване ст. 7 КУпАП, за якою ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України).

Відповідно до ст. ст. 1 та 8 Основного Закону Україна є правовою державою, де визнається і діє принцип верховенства права. Згідно з положеннями ст. 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/ 97- ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Згідно положень, визначених у постанові Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних і справ про адміністративні правопорушення» № 11 від 17 жовтня 2014 року, при здійсненні правосуддя судам слід брати до уваги те, що відповідно до пункту 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ( РИМ, 4. XI. 1950 ) кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку.

Окрім цього, у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», частини 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

В ст. 277 КУпАП визначені строки розгляду справ про адміністративні правопорушення.

Згідно з одним із принципів судочинства визнано пріоритет публічного інтересу над приватним. Безпідставне умисне затягування розгляду справи нівелює завдання КУпАП, яким є охорона прав і свобод громадян, зміцнення законності та виховання громадян.

Крім того, недотримання строків розгляду справ про адміністративні правопорушення порушує конституційне право на судовий захист і негативно впливає на ефективність та авторитет судової влади.

Також необхідно наголосити, що положеннями ст. 268 КУпАП передбачений вичерпний перелік справ про адміністративне правопорушення де присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою. Правопорушення передбачене ст. 130 ч.1 КУпАП до цього переліку не входить

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що справа підлягає закриттю, виходячи з наступного.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, поясненнями свідків, а також іншими документами.

Порядок здійснення відео фіксації працівниками поліції, врегульований Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженою Наказом МВС України № 1026 від 18.12.2018 (далі Інструкція).

При цьому дана Інструкція не є внутрішнім документом МВС, оскільки регулює порядок виконання вимог ст. 40 ЗУ «Про Національну поліцію», зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11 січня 2019 року за № 28/32999 і оприлюднена на Офіційному вебпорталі парламенту України «Законодавство України».

Відповідно до пунктів 4, 5 розділу II вказаної Інструкції, під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського. У випадках, пов`язаних з необхідністю якісної фіксації подій, поліцейські можуть тримати портативний відеореєстратор у руках. Дозволяється закріплення портативного відеореєстратора на екіпіруванні (шоломі) або зброї, якщо їх конструкцією передбачені відповідні кріплення.

Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обоє язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

З наведеного випливає, що інспектор поліції під час несення служби та спілкування з громадянами повинен безперервно здійснювати відеозйомку портативним відео реєстратором (нагрудною камерою).

Технічні засоби, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також самі відеозаписи на носіях, є доказами в справі про адміністративне правопорушення та в силу положень статей 251, 252 КУпАП, є предметом оцінки суду у сукупності з іншими доказами при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відеозапис, хоча формально і вівся працівниками поліції безперервно, але не відображає події в повному обсязі, тобто фактично вівся з порушенням ст. 40 ЗУ «Про Національну поліцію» та п.п. 4, 5 розділу II «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», затвердженої Наказом МВС України № 1026 від 18.12.2018, що призвело до часткового (вибіркового) фіксування процесу спілкування працівників поліції зі мною.

Разом із тим, додані відеоматеріали містять лише два відео файли запису з відео реєстратора службового автомобіля поліції та один відеозапис з нагрудної камери працівника поліції ОСОБА_2 ..

При цьому, всього обсягу спілкування працівників поліції з ОСОБА_1 на даних відео файлах не зафіксовано.

Так, відео файли під назвою «аад642659 1» та «аад642659» містять запис руху транспортного засобу «Mazda 6» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 та його зупинки.

Файл відеозапису під назвою «export-ib8f4» містить відеозапис в період часу з 13:34:11 по 14:31:06 год. 22 грудня 2023 року.

Згідно протоколу, правопорушення зафіксоване працівниками поліції 22.12.2023 о 13 годині 40 хвилин, однак, як вбачається з відеозапису бодікамери, транспортний засіб «Mazda 6» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 о 13 годині 40 хвилин стояв нерухомий, в цей час нікого за кермом даного транспортного засобу не було.

Таким чином, фактична фіксація розмови працівників поліції з ОСОБА_1 розпочинається о 13:34 год., тобто за 6 хвилин до часу, коли поліцейським зафіксовано керування мною вказаним транспортним засобом, що не відповідає відомостям, викладеним у протоколі про керування мною автомобілем о 13:40 год..

Як видно з відеозапису, працівник поліції з бодікамерою о 13:34 год. підійшов до ОСОБА_1 , , вказав на тонований номерний знак та відійшов до службового автомобіля, де попросив «командира» поспілкуватись з ОСОБА_1 .

При цьому бодікамера другого працівника поліції не працювала, відеозапису з його нагрудної камери до матеріалів справи не додано.

Спілкування із поліцейським, згідно відеозапису проходило з 13:34 год. по 13:39 год..

Після цього, витребувавши у ОСОБА_1 документи, працівники поліції почали звіряти VIN номери транспортного засобу, та повідомили про складання постанови за затонований номерний знак.

Тобто фактично фіксація подій і спілкування з ОСОБА_1 проводилась не безперервно, а переривається з початку спілкування о 13:34 по 13:39 год..

Відсутність безперервного відеозапису з камери працівника поліції, який спілкувався з ОСОБА_1 в період часу з 13:34 год. по 13:39 год., позбавляє суд можливості в повній мірі дослідити всі обставини справи.

Поліцейські в ході спілкування з ОСОБА_1 та під відеозапис не вказали жодної ознаки алкогольного сп`яніння, які ними вказані у протоколі та які б у відповідності до Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 та ч. 1 ст. 366 КУпАП, надавали б їм право провести відповідний огляд на стан сп`яніння та відсторонити ОСОБА_1 мене від керування транспортним засобом.

З відеозапису нагрудних камер працівників поліції не вбачається жодної ознаки сп`яніння вказаної у протоколі, оскільки мова у ОСОБА_1 звичайна, не млява і як зазвичай чітка, координація рухів не порушена.

Відсутність видимих ознак сп`яніння на відеозаписі і не повідомлення їх ОСОБА_1 , свідчить про формальне зазначення поліцейським у протоколі ознак сп`яніння.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність в матеріалах справи належних і допустимих доказів, які б свідчили про вчинення ОСОБА_1 ем адміністративного правопорушення, передбаченого саме ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Слід зазначити, що відповідно до положень КУпАП України, розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише в межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, при цьому суд не наділений повноваженнями самостійно змінювати ані фактичні обставини, ані кваліфікацію, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Суд законодавчо позбавлений права збирати докази вини (брати на себе функції обвинувачення). Це підтверджено не тільки міжнародним правом, але і національною судовою практикою. Принцип диспозитивності є одним із засадничих в українському та міжнародному судочинстві.

Крім того, згідно з п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи.

Направлений на розгляд суду адміністративний матеріал не містить відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та щодо наявності в її діях складу адміністративного правопорушення або і самої події.

Згідно ч. 3ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що докази мають встановлюватися відповідно до національного законодавства (параграф 34 рішення у справі Тейксейра де Кастро проти Португалії від 9 червня 1998 року, параграф 54 рішення у справі Шабельника проти України від 19 лютого 2009 року), а порядок їх збирання має відповідати основним правам, визначеним Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Перевірка всіх обставин справи для передачі їх до суду є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

У питанні дотримання прав та процесуальних гарантій учасників судового процесу слід передусім неухильно дотримуватись прецедентної практики Європейського суду з прав людини, висловленої у чисельних рішеннях Суду (справи «Озтюрк проти Німеччини», «Енгель та інші проти Нідерландів», «Гурепка проти України» та інші), згідно з якою справи про адміністративні правопорушення, при наявності певних умов, повинні розглядатись за процедурою та з дотриманням процесуальних гарантій передбачених національним законодавством для кримінальних проваджень. Головним чинником при розгляді обвинувачення (адміністративного чи кримінального) є конкретність висунутого обвинувачення, що дозволяє дотриматись загальних засад - таких, як верховенство права, законність, забезпечення права на захист.

Відповідно дост. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 року Європейського суду з прав людини у справі «Юніон ЕліментаріяСандерс проти Іспанії» (AlimentariaSanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»).

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі наведені факти у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Суд наголошує, що він не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України»,ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

ЄСПЛ у справі «Малофєєв проти Росії» та «Карелін проти Росії» сформулював позицію, за якою у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Ураховуючи наведений судом аналіз положень закону та наданих доказів, суд дійшов висновку, що матеріалами справи не доведено наявність в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а отже з цих підстав провадження у справі слід закрити на підставі ст. 247 КУпАП.

Оскільки стягнення судового збору передбачено законом лише при накладенні адміністративного стягнення, судовий збір стягненню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 23, 27, 34, 35, 248, 252, 268, 283, 284, ст. 130 ч.1 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за частиною 1 статті 130 КУпАП на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного сусду протягом 10 днів з дня винесення постанови шляхом подання апеляційної скарги через Фрунзенський районний суд м. Харкова.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Повний текст постанови виготовлено 22 квітня 2024 року

СУДДЯ

Фрунзенського районного суду

М.Харків Шарко О.П.