ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/821/24 Справа № 175/2794/24 Суддя у 1-й інстанції - Заборський В. О. Суддя у 2-й інстанції - Рябчун О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2024 року м. Дніпро

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Рябчун О.В., розглянувши у присутності захисниці Гокової Т.В., яка діє в інтересах особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану на постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого водієм в ПП «Пазиніч», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130 та ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі -КУпАП),

встановила:

Постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130 та ст.124КУпАП та призначено стягнення у вигляді штрафу розміром шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 грн, із позбавленням права керування транспортним засобом на строк один рік, також визначено зобов`язання сплати ним судового збору у розмірі 605,60 грн..

Відповідно до змісту постанови 28 січня 2024 року о 10 годині 42 хвилини за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, смт. Слобожанське, комплекс будівель та споруд №8 склад №7, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Renault» Premium 460 DХI, державний номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом КRОNЕ SDР, реєстраційний номер НОМЕР_2 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився за згодою ОСОБА_1 у встановленому законом порядку, із застосуванням спеціального технічного приладу DragerAlcotest 6820 (тест №3346 від 28.01.2024), результат якого позитивний і становить 1,51‰. Керуючи транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння водій ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, 28 січня 2024 о 10 годині 42 хвилини за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, смт. Слобожанське, комплекс будівель та споруд №8 склад №7, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Renault» Premium 460 DХI, державний номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом КRОNЕ SDР, реєстраційний номер НОМЕР_2 , при зміні напрямку руху не впевнився в безпечності та скоїв наїзд на транспортний засіб «Scania» Р360, реєстраційний номер НОМЕР_3 , з причепом Коgel, державний номерний знак НОМЕР_4 , який був припаркований під керуванням ОСОБА_2 , що спричинило пошкодження транспортних засобів, чим порушив вимоги п. 10.1 ПДР, за що відповідальність передбачена ст.124 КУпАП.

На зазначену постанову суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу із проханням про скасування постанови Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2024 року в частині визнання його винуватим за ч.1 ст.130 КУпАП та закриття провадження по справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що з постановою суду першої інстанції в частині притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП не згоден, оскільки викладені в ній обставини не відповідають дійсності, його вина у вчиненні даного правопорушення не встановлена та не підтверджена достатніми та належними доказами.

При прийнятті оскаржуваної постанови судом першої інстанції не було прийнято до уваги, що матеріали справи не містять будь-яких доказів керування ним транспортним засобом «Renault» Premium 460 DХI, державний номерний знак НОМЕР_1 та руху даного автомобіля. Так, з рапорту працівника поліції вбачається, що ними не зупинявся транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 ..

Апелянт звертає увагу, що він пояснював поліцейським, що не керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, а вживав алкогольний напій вже після того, як сталося ДТП, оскільки розхвилювався.

Крім того, відеозапис з відеореєстраторів поліцейських, який долучено до протоколу про адміністративне правопорушення також не містить факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, з нього лише вбачається, що останній погодився пройти огляд на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів.

Також апелянт зазначає, що судом першої інстанції не було дотримано вимог справедливого розгляду справи та порушено право ОСОБА_1 на захист, оскільки розгляд справи відбувся без його участі та участі його захисника, незважаючи на те, що ним в день слухання справи через канцелярію суду було подано клопотання про відкладення розгляду справи.

Наголошує на тому, що за родом своєї діяльності він має постійну потребу у керуванні транспортними засобами, оскільки працює водієм на підприємстві ПП «Пазиніч», а втрата роботи призведе до неможливості отримання прибутку та матеріального забезпечення його малолітньої доньки та дружини, які повністю знаходяться на його утриманні.

Перевіривши витребувані із Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської областіматеріали провадження про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КпАП України, вислухавши пояснення захисниці Гокової Т.В., проаналізувавши зміст судової постанови та співставивши викладені у ній обставини із наявними у матеріалах доказами, апеляційний суд прийшов до наступного висновку.

Згідно із ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З аналізу ст. ст. 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, суд, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, повинен всебічно, повно і об`єктивно дослідити всі обставини справи, оцінивши кожен доказ як окремо, так і в їх сукупності й навести в своєму рішенні висновки за результатами їх дослідження та оцінки щодо відсутності або наявності в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення.

Вимоги вказаних правових норм були дотримані судом першої інстанції не в повній мірі.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення - передбаченої нормами права сукупності об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких те чи інше діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Він включає в себе: а) об`єкт; б) об`єктивну сторону; в) суб`єкт; г) суб`єктивну сторону.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Оскільки ОСОБА_1 постанова Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2024 року оскаржується виключно в частині притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, суд апеляційної інстанції здійснює перегляд судового рішення виключно в цій частині.

Сукупний аналіз наявних у матеріалах справи доказів, свідчить про те, що викладений в постанові суду першої інстанції висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не відповідає фактичним обставинам справи та не узгоджується із наявними в матеріалах справи доказами.

Так, визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, суд першої інстанції виходив з того, що його вина підтверджується наявними у справі матеріалами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №742711 від 28.01.2024 року, роздруківкою тесту №3346 результатів огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння за допомогою газоаналізатора Драгер, акт

Згідно пункту 2.9 (а) затверджених постановою КМУ від 10 жовтня 2001 № 1306 Правил дорожнього руху, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Невиконання вказаних вимог утворюють склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, згідно диспозиції якої адміністративна відповідальність настає не тільки у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само, і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно «критеріїв Енгеля», сформованих Європейським судом з прав людини у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (1976 рік), критеріями для визначення поняття «кримінальне обвинувачення» є: критерій національного права (чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами); критерій кола адресатів (якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне); критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину).

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998).

Системний аналіз норм ст. 130 КУпАП, відповідальність за якою поширюється на невизначене коло осіб та передбачає накладення стягнення у виді штрафу та обмеження у користуванні водійськими правами, дозволяє дійти до висновку, що за своєю суттю це є кримінальним порушенням /обвинуваченням.

При цьому кваліфікація порушення/обвинувачення як «кримінального» дає особі додаткові гарантії, які передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі обов`язок довести вину особи, який передбачений ч. 2 ст. 6 Конвенції, та заборона подвійного притягнення до відповідальності за одне порушення (ст. 4 Протоколу 7 до Конвенції).

Статтею 62 Конституції України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Отже, пункт 2.5 ПДР України дійсно зобов`язує водія на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин. Проте, слід зазначити, що відповідальність за вказаною нормою закону настає лише у випадку дотримання встановленого законом порядку та процедури проведення огляду.

Згідно постанови Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2024 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності саме за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, тобто за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Однак, відповідно до дослідженого судом апеляційної інстанції відеозапису, долученого до протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 самостійно повідомив працівників поліції про те, що після вчинення ДТП він вжив алкогольний напій, а саме пиво. Після чого працівниками поліції було поставлено питання про те, коли саме водій вжив алкогольний напій, на що ОСОБА_1 повторно повідомив, що після події ДТП він вживав пиво, оскільки перенервував.

Так, ч.1 ст.130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Враховуючи зафіксований на відеозаписі зміст бесіди ОСОБА_1 з поліцейськими та час цього спілкування, апеляційний суд вважає, що у поліцейських не було достатніх підстав вважати, що ОСОБА_1 вживав алкогольні напої до вчинення ДТП та керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Натомість, ч.4 ст.130 КУпАП передбачена відповідальність за вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.

За такого, до даних, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №742711 від 28.01.2024 року, як до доказу в розумінні ст. 251 КУпАП, з урахуванням зазначених вище обставин, апеляційний суд відноситься критично, оскільки інші належні та допустимі докази у справі не підтверджують того факту що, ОСОБА_1 здійснював керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Так, в протоколі про адміністративне правопорушення вказано, що ОСОБА_1 притягується до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Однак, відповідно до досліджених апеляційним судом матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 було вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст.130 КУпАП, однак працівниками поліції дії ОСОБА_1 було невірно кваліфіковано, а судом першої інстанції дана обставина не була досліджена у повному обсязі.

Суд наголошує, що протокол відносно ОСОБА_1 складено за ч. 1 ст. 130 КУпАП, та суд позбавлений можливості перекваліфікувати дії ОСОБА_1 з ч. 1 ст. 130 КУпАП на ч. 4 ст. 130 КУпАП, так як це не передбачено нормами КУпАП.

Відповідно до ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 - підлягає закриттю за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2024 року в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - скасувати.

Провадження у справі в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанову судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2024 року в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та стягнення судового збору у розмірі 605,60 грн - залишити без змін.

На підставі ст. ст. 33, 36 КУпАП, визначити ОСОБА_1 остаточне адміністративне стягнення за ст. 124 КУпАП у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та такою, що оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду О.В. Рябчун