Справа № 304/469/24 Провадження № 3/304/526/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2024 року м. Перечин

Суддя Перечинського районного суду Закарпатської області Ганько І.І., розглянувши матеріали, які надійшли з НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , фізичної особи підприємця, громадянина України,

за ч. 2 ст. 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 о 14.00 год 08 лютого 2024 року у групі з громадянами України ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був виявлений та затриманий прикордонним нарядом «Контрольний пост» на ділянці відповідальності ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на околиці населеного пункту Дубриничі Ужгородського району на відстані 5 000 м від лінії Державного кордону України на напрямку 198 прикордонного знаку за спробу незаконного перетину Державного кордону України з України у Словацьку Республіку, чим порушив вимоги ст. 9, 12 Закону України «Про Державний кордон України» від 04 листопада 1991 року, за що відповідальність передбачена ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, хоча про день і час слухання справи неодноразово повідомлявся у встановленому законом порядку шляхом надіслання смс-повідомлення на зазначений ним у відповідній заяві номер телефону, при цьому матеріали проколу містять його заяву про розгляд справи без його участі.

Адвокат Ліфлянчик С.І., діючи в інтересах ОСОБА_1 подав заперечення на протокол, в якому просив провадження у даній справі закрити за відсутності складу адміністративного правопорушення. Посилається на те, що у порушення вимог ст. 256 КУпАП у протоколі чітко не викладено об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 201-1 КУпАП, не зазначено спосіб вчинення правопорушення, не вказану суб`єктивну сторону правопорушення у формі ставлення до наслідків та характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, а також мотиви та мету вчинення правопорушення, чого матеріали справи не містять. Вказує, що ОСОБА_1 умислу незаконного перетину кордону не мав, не здійснював жодних дій для цього, а виїхав з І.Франківської області до Львову вздовж прилеглих міст з метою туризму. Відтак у протоколі не зазначено, якими саме діями ОСОБА_1 виразилася спроба незаконного перетину державного кордону, статтею, за якою кваліфіковано його дії взагалі не передбачена відповідальність за перебування біля державного кордону без незаконного перетинання. Крім цього вказує на те, що ОСОБА_1 не може бути притягнутий до відповідальності через те, що працівники відділу прикордонної служби з невідомих підстав вирішили, що він має такий намір.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, а також подане захисником заперечення, суддя прийшов до такого висновку.

Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 204-1 КУпАП передбачена відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України, вчинені зокрема групою осіб.

Диспозиція статті має бланкетний характер, у зв`язку з чим встановлення складу адміністративного правопорушення регулюється спеціальним нормативним актом, що регулює порядок перетинання державного кордону України, яким є Закон України «Про державний кордон України».

Так, ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» передбачено, що перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Крім того ч. 3 ст. 9 Закону визначено що, пункт пропуску через державний кордон України це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України.

Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» 24 лютого 2022 року на території Україні запроваджено воєнний стан (воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень).

Окрім цього відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 в Україні запроваджено загальну мобілізацію, що передбачає здійснення визначених Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходів, зокрема, обмеження виїзду чоловіків 18-60 років за кордон.

Аналіз досліджених та перевірених доказів у їх сукупності дає суду підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні ним вимог ст. 9 ЗУ «Про державний кордон України», тобто вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Такий висновок зокрема підтверджується зібраними по справі доказами, а саме протоколом про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 014368 від 09 лютого 2024 року, протоколом про адміністративне затримання та протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 08 лютого 2024 року, рапортом інспектора прикордонної служби 3 категорії ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » молодшого сержанта ОСОБА_5 від 08 лютого 2024 року, Схемою виявлення на ділянці відповідальності громадян України ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 08 лютого 2024 року о 14.00 год, Довідкою про результати проведення фільтраційно-перевірочних заходів, поясненнями самого ОСОБА_1 від 08 лютого 2024 року, а також дослідженими судом протоколами про адміністративне правопорушення та про адміністративне затримання інших учасників події ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і їх власноручно написаними поясненнями, в яких кожен вказує на спробу незаконного перетину ним державного кордону.

У запереченнях на протокол адвокат Ліфляник С.І. посилається на те, що протокол про адміністративне правопорушення та інші матеріали справи не є достатніми доказами, які дають підстави обґрунтовано вважати, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, оскільки наявними в матеріалах справи фактами, не зафіксовано спробу перетину ним кордону, зокрема з протоколу не вбачається які безпосередні дії він вчинив з метою здійснення спроби перетину кордону, тому що лише сам факт перебування на певній відстані від лінії державного кордону України не може свідчити про такий намір.

Проте вказані доводи захисника є безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами справи, з огляду на наступне.

Так, протоколом про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 014368 від 09 лютого 2024 року встановлено, що 08 лютого 2024 року о 14.00 год поблизу с. Дубриничі Ужгородського району на відстані 5 000 м від лінії державного кордону було виявлено ОСОБА_1 , який незаконно, в пішому порядку з документами, що посвідчують особу, у складі групи осіб, намагався перетнути Державний кордон України до Словацької Республіки поза встановленими пунктами пропуску через Державний кордон України, чим порушив вимоги ст. 9 ЗУ «Про державний кордон України», тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Вищевказаний протокол про адміністративне правопорушення складено уповноваженою особою, права та обов`язки ОСОБА_1 роз`яснено, зі змістом протоколу він ознайомлений на зрозумілій йому мові, письмові пояснення надав на окремому аркуші, послуг захисника та перекладача не потребує, про що і розписався у даному протоколі.

З письмових пояснень ОСОБА_1 від 08 лютого 2024 року, які наявні в матеріалах справи вбачається, що він зазначає про свій намір незаконно перетнути державний кордон при допомозі матеріально зацікавлених осіб за винагороду у 8 000 доларів США, описує обставини такого наміру та вказує про відсутність претензій до працівників прикордонної служби.

Крім того, вина ОСОБА_1 у спробі незаконного перетину державного кордону поза пунктом пропуску доведена по справі рапортом інспектора прикордонної служби 3 категорії ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » молодшого сержанта ОСОБА_5 , який доповів, що о 14.00 год 08 лютого 2024 року на околиці населеного пункту Дубриничі ним було виявлено чотирьох громадян України, які не могли пояснити мету перебування у прикордонному районі та намагалися незаконно перетнути державний кордон з України у Словацьку Республіку поза встановленими пунктами пропуску, яких було затримано.

Вказане доводить наявність у ОСОБА_1 умислу на незаконний перетин державного кордону України.

До того ж ні ОСОБА_1 , ні його захисник Ліфлянчик С.І. не довели суду мету перебування на території Закарпатської області в зазначеному у протоколі місці та часі; при цьому у запереченнях адвокат вказував, що ОСОБА_1 їхав з І.Франківська до Львова з туристичною метою.

Таким чином протокол про адміністративне правопорушення ЗхРУ № 014368 від 09 лютого 2024 року відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оформлений компетентним органом в межах повноважень наданих особі, яка його склала, в якому, зазначено дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол, відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, та інші відомості, необхідні для вирішення справи, який підписаний уповноваженою особою та особою, яка притягається до адміністративної відповідальності. Зауваження, заперечення відсутні.

Поряд з тим, жодного доказу, який би ставив під сумнів правомірність складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , останнім/його захисником до суду не надано.

Посилання захисника ОСОБА_6 на віддаленість державного кордону від місця його затримання, як на підставу для закриття провадження в справі, не заслуговують на увагу, оскільки адміністративна відповідальність за ч. 2 ст. 204 КУпАП настає за незаконний перетин або спробу незаконного перетинання державного кордону України, а для кваліфікації дій за вказаною статтею не вимагається наближення до державного кордону на певну визначену відстань.

Зважаючи на викладене, доводи захисника з приводу відсутності у справі належних та допустимих доказів, які доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

При накладенні стягнення суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, ступінь її вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

При цьому, оскільки дослідженням матеріалів справи встановлено, що вилучені від ОСОБА_1 за протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 08 лютого 2024 року речі, документи та грошові кошти були повернуті йому за розсудом працівників прикордонної служби при звільненні, через що суддя вважає, що такі не були знаряддями і засобами вчинення даного правопорушення, а відтак прийшов до висновку, що відносно ОСОБА_1 слід застосувати тільки основне стягнення у виді штрафу без застосування додаткового стягнення у вигляді конфіскації знарядь і засобів вчинення правопорушення.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на 01 січня 2024 року згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» складає 605,60 грн.

Керуючись статтями 40-1, 283, 284 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП і накласти стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 (вісім тисяч п`ятсот) грн без конфіскації знарядь і засобів вчинення правопорушення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником до Закарпатського апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову, протягом десяти днів з дня її винесення.

Строк звернення постанови для виконання три місяці з наступного дня після набрання постановою законної сили.

Суддя:Ганько І. І.