ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/1180/24

Номер провадження 3/495/738/2024

26 березня 2024 рокум. Білгород-Дністровський

Суддя Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Волкова Ю.Ф.,

із участю секретаря судового засідання Мартиненко Т.А.,

захисника Клименка С.Ю., який діє в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності,

свідків ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши матеріали, які надійшли від Південного регіонального управління НОМЕР_1 прикордонного загону відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Державної прикордонної служби України про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , завідувач центром планової та екстреної акушерсько-гінекологічної допомоги КНП «Одеська обласна клінічна лікарня»,

за частиною першою статті 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - Кодекс),

встановила:

12.02.2024 до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від ІНФОРМАЦІЯ_3 НОМЕР_1 прикордонного загону відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Державної прикордонної служби України надійшли матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за частиною першою статті 204-1 Кодексу.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ПдРУ №308344 від 06.02.2024 ОСОБА_3 ставиться у провину вчинення адміністративного правопорушення із таким формулюванням: 06.02.2024 о 10:20 прикордонний наряд «Контрольний пост» на автодорозі М-16 Одеса-Рені (48км 600м) на відстані 3900м від лінії Державного кордону, виявлено громадянина України ОСОБА_3 , який не маючи документів, які дають підстави для виїзду за кордон в пунктах пропуску через державний кордон, здійснив спробу незаконного, поза пунктом пропуску, перетину державного кордону з України в Республіку Молдова, який демаркований у відповідності до Положення про демаркацію державного кордону між Україною і Республікою Молдова, на ділянці автодороги Одеса-Рені в районі прикордонного знаку № 0608, на території Білгород-Дністровського району Одеської області, чим порушив вимоги статті 9 Закону України «Про державний кордон України, статті 5 Закону України «Про прикордонний контроль».

У судовому засіданні представник ОСОБА_3 адвокат Клименко С.Ю. заперечив провину свого довірителя у вчиненні адміністративного правопорушення за частиною першою статті 204-1 Кодексу, просив закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Пояснив, що ОСОБА_3 06.02.2024 на службовому транспортному засобі прямував із м. Одеса у м. Білгород-Дністровський в межах своїх службових завдань як лікар акушер-гінеколог КНП «Одеська обласна клінічна лікарня» на виклик до пацієнтки у КНП «Білгород-Дністровська міська багатопрофільна лікарня». Під час проходження перевірки в КрП «Маяки» пред`явив паспорт громадянина України, шляховий лист ТЗ, пояснив підстави поїздки у м. Білгород-Дністровський, однак представник ДПС не надав дозволу на проїзд по транзитній ділянці дороги та оформив безпідставний протокол.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_1 (службовець ДПС України) пояснив, що у його службові обов`язки входить проведення фільтраційно-перевірочних заходів спільно з працівниками СБУ із використанням реєстру військовозобов`язаних «Оберіг»; у випадку виявлення порушення особами правил перетину державного кордону складення рапорту на ім`я старшого зміни, який приймає подальші рішення. Ствердив, що він 06.02.2024 виконував свої службові обов`язки на автомобільній ділянці дороги «Одеса-Рені» під умовною назвою КрП «Маяки». Обставини перевірки ОСОБА_3 не пам`ятає; припустив, що під час перевірочних заходів ОСОБА_3 не надав достатніх і належних документів для отримання дозволу на в`їзд на транзитну ділянку дороги.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_2 (службовець ДПС України) пояснив, що він 06.02.2024 виконував обов`язки старшого зміни прикордонних нарядів в прикордонному наряді «Контрольний пост» на автодорозі «Одеса-Рені». Обставини притягнення до адмінвідповідальності ОСОБА_3 він не пам`ятає; вважає, що ОСОБА_3 не надав достатніх і належних документів для отримання дозволу на в`їзд на транзитну ділянку дороги.

Суд, дослідивши матеріали справи, заперечення захисника та долучені докази, заслухавши пояснення свідків, дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 204-1 Кодексу з таких підстав.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 Кодексу).

Ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (статті 7, 9 Кодексу).

Завданням у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. При розгляді кожної справи суддя зобов`язаний з`ясувати обставини, передбачені статтею 280 Кодексу, а винесене у справі судове рішення має ґрунтуватись на конкретних доказах (статті 245 Кодексу ).

Статтею 280 Кодексу передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із статтею 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства, є забезпечення доведеності вини.

З`ясовуючи обставини справи, суд повинен виходити з положень статті 251 Кодексу, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд, з урахуванням вимог статті 252 Кодексу, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

На підтвердження провини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 204-1 Кодексу, до матеріалів справи додано: протокол про адміністративне правопорушення серії ПдРУ 308344 від 06.02.2024; рапорти від 06.02.2024; схему місця виявлення порушника державного кордону України 06.02.2024; копію паспорта громадянина України.

Відповідальність за частиною першою статті 204-1 Кодексу настає за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері охорони державного кордону. Об`єктивна сторона правопорушення виражається у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади (формальний склад). Суб`єкт адміністративного проступку - загальний (фізичні осудні особи, які досягли 16- річного віку). Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Аналізуючи об`єктивну сторону правопорушення за частиною першою статті 204-1 Кодексу, особа (потенційний правопорушник) у момент виявлення правопорушення має вчиняти певні активні дії: перетинання або здійснення спроби перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Статтею 9 Закону України «Про державний кордон України» визначено порядок перетинання державного кордону України, який здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Згідно з вимогами частинами першої статті 12 ЗУ «Про державний кордон України» пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України.

Частиною першою статті 2 Закону України «Про порядок виїзду і в`їзду в Україну громадян України» визначено, що документами, що дають право громадянину України на виїзд з України і в`їзд в Україну, є: паспорт громадянина України для виїзду за кордон; дипломатичний паспорт України; службовий паспорт України; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну (дає право на в`їзд в Україну). У передбачених міжнародними договорами України випадках замість документів, зазначених у частині першій цієї статті, для виїзду з України і в`їзду в Україну можуть використовуватися інші документи.

Статтею 3 даного Закону закріплено, що перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону. Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України.

Контроль за додержанням прикордонного режиму у прикордонній смузі та контрольованому прикордонному районі здійснює Державна прикордонна служба у взаємодії з органами Національної поліції. У необхідних випадках Державна прикордонна служба може запроваджувати додаткові тимчасові обмеження на в`їзд і провадження робіт у прикордонній смузі та контрольованому прикордонному районі, які встановлюються наказом начальника органу охорони державного кордону, погодженим з місцевими державними адміністраціями, міськими радами міст обласного значення, територіальними органами Національної поліції, ДМС та регіональними органами СБУ (пункт 5 Положення про прикордонний режим, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.07.1998 № 1147).

Наказом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону №447-АГ від 11.04.2022 «Про запровадження додаткових тимчасових обмежень» в умовах збройної агресії РФ, участі у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відповідно до повноважень, визначених пунктом 18 статті 20 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» (зі змінами та доповненнями), статтею 24 Закону України «Про державний кордон України», пунктом 5 Положення про прикордонний режим, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.07.1998 №1147 (зі змінами та доповненнями), з метою якісного виконання завдань, покладених на Державну прикордонну службу України, в умовах воєнного стану на період дії воєнного стану в країні на ділянці НОМЕР_1 прикордонного загону в межах у тому числі Білгород-Дністровського прикордонного контрольованого району запроваджено додаткові тимчасові обмеження на в`їзд на прикордонну смугу.

Відповідно до пункту 5 цього Наказу, забороняється в`їзд (вхід) на ділянку автомобільної дороги Одеса-Рені на 48+600 та 60+300 км: особам в пішому порядку; особам громадянам України чоловічої статті віком від 18 до 60 років, за винятком тих, що мають законні підстави для виїзду за кордон в пунктах пропуску; особам, які перевозять громадян України чоловічої статті віком від 18 до 60 років, які не мають законних підстав для виїзду за кордон в пунктах пропуску.

Водночас, пунктом 5.1 Наказу визначено, що правила пункту 5 цього Наказу не застосовуються до осіб, які рухаються на транспортних засобах, та надають населенню послуги гуманітарного, соціального характеру під час виконання ними службових завдань в межах Білгород-Дністровського контрольованого прикордонного району Одеської області.

Представник ОСОБА_3 адвокат Клименко С.Ю. надав суду докази на підтвердження того, що ОСОБА_3 з 06.08.2010 і до сьогодні працює в КНП «Одеська обласна клінічна лікарня Одеської області» на посаді завідувача центру, лікаря акушера-гінеколога центру планової та екстреної акушерського-гінекологічної допомоги; до посадових обов`язків останнього входить зокрема: надання за викликом висококваліфікованої ургентної та планової медичної допомоги у м. Одеса та Одеській області, вирішення питань госпіталізації і переводу хворих в інші відділення, здійснення роддопомоги, раннє виявлення ускладнень вагітності і пологів, лікування та нагляд за породіллями. 06.02.2024 ОСОБА_3 разом з водієм на службовому транспортному засобі марки «Форд» д/з НОМЕР_2 по а/д Одеса-Рені прямував до міста Білгород-Дністровський для надання медичної допомоги за викликом завідувача акушерсько-гінекологічного відділення КПН «Білгород-Дністровська міська багатопрофільна лікарня» ОСОБА_4 (відповідь на адвокатський запит КПН «Білгород-Дністровська міська багатопрофільна лікарня» № 181 від 26.02.2024; довідка КНП «Одеська обласна клінічна лікарня Одеської області» № 39 від 07.02.2024; копія Положення про обласний Центр планової та екстреної акушерсько-гінекологічної допомоги КНП «Одеська обласна клінічна лікарня Одеської області»; копія посадової інструкції завідувача Центру планової та екстреної акушерсько-гінекологічної допомоги, Перинатального центру КНП «Одеська обласна клінічна лікарня Одеської області», затверджена 16.11.2021; копія витягу із журналу реєстрації прийому викликів та їх виконання відділенням екстреної та планової-консультативної допомоги за 06.02.2024; копія подорожнього листа службового легкового автомобіля №19 від 06.02.2024).

Окрім вказаних доказів, адвокат Клименко С.І. надав суду письмове пояснення ОСОБА_5 (водія службового транспортного засобу марки «Форд» д/н НОМЕР_2 ), які за своїм змістом не суперечать встановленим вище обставинам та додатково підтверджують, що 06.02.2024 разом з лікарем ОСОБА_3 він здійснив виїзд за викликом у м. Білгород-Дністровський. Близько 10:20 на КрП «Маяки» на автодорозі «Одеса-Рені» працівники ДПС здійснювали перевірку документів, під час якої ОСОБА_3 пояснив причину та мету проїзду у м.Білгород-Дністровський, надав підтверджуючі документи. Однак, працівники ДПС відмовили у пропуску на транзитну ділянки дороги ОСОБА_3 та склали протокол про спробу незаконного перетину державного кордону, що стало причиною повернення у м. Одеса.

Отже, під час судового розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за частиною другою статті 204-1 Кодексу встановлено, що 06.02.2024 ОСОБА_3 на службовому ТЗ по а/д «Одеса-Рені» рухався з м. Одеса у м. Білгород-Дністровський для надання особі медичної допомоги як послуги соціального характеру, яка у силу статті 49 Конституції України гарантована державою (держава створює умови для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування. У державних і комунальних закладах охорони здоров`я медична допомога надається безоплатно; існуюча мережа таких закладів не може бути скорочена).

Оформленими адміністративними матеріалами вказана обставина не спростована.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (стаття 9 Кодексу).

Тобто адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

На переконання суду, встановлені обставини спростовують покладені в основу протоколу формулювання адміністративного правопорушення у частині умислу або необережності у ОСОБА_3 на незаконний перетин поза пунктом пропуску державного кордону. Відтак, наявність вини у формі умислу або необережності в особи суд вважає недоведеним.

Кодексом України про адміністративні правопорушення встановлюється чітка стадійність притягнення особи до відповідальності: виявлення правопорушення, фіксація правопорушення, формування доказової бази (матеріалів справи), розгляд справи про адміністративне правопорушення.

Тобто, після виявлення факту вчинення правопорушення особа, що його складає (прикордонник) зобов`язаний зібрати належні та допустимі докази такого правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення - це комплексне джерело доказової інформації. Однак він набуває значення доказу в таких випадках, коли: по-перше, протокол складений уповноваженою на те посадовою особою; по-друге, складений не пізніше термінів, передбачених для накладення адміністративного стягнення; по-третє, зміст протоколу відповідає усім вимогам, передбаченим коментованою статтею.

Суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП за якою складено протокол.

Обставини правопорушення повинні бути викладені в протоколі конкретно, з належним формулюванням складу адміністративного правопорушення у відповідності до змісту диспозиції статті (частини статті) КУпАП, що передбачає відповідальність за його вчинення.

Щодо обґрунтованості поширення на вказану категорію справ гарантій Конвенції необхідно зазначити таке. Якість складання протоколу є дуже важливою стадією оформлення справи про адміністративне правопорушення, й фактично є "обвинуваченням" держави щодо особи, що потребує належного до цього ставлення. Відповідно звернуто увагу уповноважених осіб на необхідності дотримання правил та процедур під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, прав та гарантій особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, належному фіксуванні доказів вчинення правопорушення та їх зберіганні тощо.

У справах проти України Європейський Суд розглядав питання про віднесення правопорушень, передбачених КУпАП, до "кримінального аспекту" в розумінні Конвенції, що, з огляду на суворість передбаченого покарання правопорушення, не є незначними, тому такі адміністративні провадження слід вважати по суті кримінальними і такими, що вимагають застосування всіх гарантій ст. 6 Конвенції.

При цьому, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, яка притягується до відповідальності, і лише в межах зазначеного у протоколі про адміністративне правопорушення обвинувачення, на підставі зібраних посадовою особою, уповноваженою на складання протоколу про адміністративне правопорушення, доказів.

За наведеного, сам по собі складений щодо ОСОБА_3 протокол про адміністративне правопорушення №308344 за частиною першою статті 204-1 Кодексу не може бути визнаний єдиним належним та допустимим доказом у даній справі в розумінні статті 251 Кодексу в частині підтвердження факту вчинення особою певних діянь, оскільки за своєю правовою природою не є самостійним беззаперечним доказом, а викладені у ньому обставини повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніву у суду.

Із врахуванням положень і тлумачень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Стандарт доведення вини поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що правопорушення було вчинено і особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, є винною у вчиненні адміністративного правопорушення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія, викладена у протоколі про адміністративне правопорушення, має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду.

Наявність таких обставин, які свідчать про можливість іншої версії події, аніж викладена у протоколі про адміністративне правопорушення, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку вказано у протоколі про адміністративне правопорушення, має бути спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною згідно з протоколом про адміністративне правопорушення.

У зв`язку з зазначеним, суд не може самостійно перебирати на себе "функції обвинувачення" і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає "обережності дій суду" при вирішені питання про тягар доказування в такій категорії справ. Суд також не може змінювати суть "обвинувачення", викладене у протоколі про адміністративне правопорушення.

Адміністративними матеріалами, на підставі яких ОСОБА_3 ставиться у провину спроба незаконного перетину державного кордону з України в Республіку Молдова в пункті пропуску «Маяки» без дозволу відповідних органів влади, не доведено склад адміністративного правопорушення за частиною першою статті 204-1 Кодексу, зокрема його об`єктивної сторони. У даному випадку суд звертає увагу, що протокол про адміністративне правопорушення не містить посилань на те, якого саме документа для отримання дозволу на перетин кордону та якого саме органу влади не надав ОСОБА_3 .

Як зазначено в статті 247 Кодексу провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 62 Конституції України, ст. ст. 27, 204-1, 221, 283, 284 КУпАП, суддя

постановила:

провадження у справі №495/1180/24 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204-1 КУпАП закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 247 Кодексу, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Ю.Ф.Волкова