Житомирський апеляційний суд
Справа №274/8816/23 Головуючий у 1-й інст. Базюк Ю. П.
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2024 року м.Житомир

Суддя судової палати з розгляду цивільних справ Житомирського апеляційного суду Галацевич О.М., за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника Березовича Олександра Олександровича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Житомирі апеляційну скаргу адвоката Березовича Олександра Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05 січня 2024 року, якою останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05 січня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Згідно з постановою судді місцевого суду, 10.12.2023 в 01 год. 44 хв. в м.Бердичеві по вул.Одеська, 14, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Mercedes-Benz, державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України. Відповідальність за вказане адміністративне правопорушення передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою судді місцевого суду, адвокат Березович О.О. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях його підзахисного складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП, посилаючись на незаконність постанови, однобічне та неповне з`ясування судом обставин справи, не відповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Зазначив, що працівниками поліції були допущені суттєві порушення процедури притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, що є підставою для закриття провадження у справі. Зокрема, останній не направлявся працівниками поліції до закладу охорони здоров`я для огляду на стан сп`яніння, йому не було роз`яснено суті адміністративного правопорушення та наслідків відмови від проходження огляду на стан сп`яніння. ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, а зібрані поліцейськими докази винуватості ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП, ґрунтуються на припущеннях, необізнаності ОСОБА_1 та тиску на останнього. На його думку, працівники поліції по відношенню до ОСОБА_1 вчинили провокацію, метою якої було настання негативних наслідків для останнього, при цьому не встановили особу водія, який дійсно керував транспортним засобом.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , його захисника, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Згідно зі ст.245 КУпАП України, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, про що наголошується в ст.251 КУпАП.

Як зазначено в ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Висновок судді місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у відмові в проходженні огляду на стан сп`яніння, з правовою кваліфікацією таких дій за ч.1 ст.130 КУпАП за обставин, установлених у постанові судді місцевого суду, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений наявними в матеріалах справи доказами.

Так, з протоколу по адміністративне правопорушення серії ААД №664424 від 10.12.2023, який є доказом відповідно до ст.251 КУпАП, вбачається, що ОСОБА_1 10.12.2023 в 01 год. 44 хв. в м. Бердичеві по вул.Одеська, 14, керував транспортним засобом Mercedes-Benz, державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.2).

За змістом п.2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

За правилами частин 2-5 ст.266 КУпАП, огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних засобів поліцейським із застосуванням технічних засобів відеозапису, або у медичному закладі.

Частиною 1 ст.130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об`єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Вважаю, що винуватість ОСОБА_1 у порушенні п.2.5 Правил дорожнього руху України, крім вищевказаного протоколу про адміністративне правопорушення, підтверджується: направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість до КНП «Бердичівська міська лікарня» від 10.12.2023 (а.с.3); актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.4); розписками про роз`яснення прав та обов`язків, передбачених ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, та про порядок застосування спеціального технічного засобу (а.с.4 зворот, 5 зворот); копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №958498 від 10.12.2023, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121, ч.1 ст.126 КУпАП (а.с.6); наявним в матеріалах справи відеозаписом (а.с.8). Слід зауважити, що ОСОБА_1 належним чином ознайомлено зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення, який ним підписаний, останнім надано відповідні пояснення - «випив бокал вина та сів за кермо, зупинили тому, що була згоріла фара».

Як встановлено під час апеляційного розгляду, суддя місцевого суду дав належну оцінку всім доказам у справі, проаналізував їх у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами, та дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Зазначені вище докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку.

Доводи апеляційної скарги є аналогічними доводам сторони захисту, наведеним під час розгляду справи в суді першої інстанції. Таким доводам суд першої інстанції надав правильну та ретельну оцінку, яка обґрунтовано викладена в мотивувальній частині постанови та не потребує додаткового аналізу. Апеляційна скарга не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленої у справі постанови та її доводи не впливають на висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Як свідчить наявний в матеріалах справи відеозапис, під час спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 не виказував своєї незгоди щодо дій останніх та не заперечував факт керування ним транспортним засобом, що саме він був за кермом, надав відповідні пояснення в протоколі про адміністративне правопорушення. Останній на питання поліцейського пояснив, що автомобіль належить його матері та не зазначав про іншу особу, яка керувала транспортним засобом, а інші особи, які були з ним в автомобілі, не вказували, що ОСОБА_1 не керував ним.

Крім того, факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 підтверджується постановою про накладення адміністративного стягнення на нього за порушення ним ПДР за ч.1 ст.121 КУпАП. Зі змістом даної постанови ОСОБА_1 ознайомився без будь-яких заперечень, про що свідчить його особистий підпис та відповідна відмітка. Посилання апелянта на ту обставину, що така постанова є предметом оскарження в судовому порядку, апеляційним судом не приймаються, як такі, що не спростовують вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП. В даному випадку, після зупинки автомобіля ОСОБА_1 були надані чіткі пояснення щодо мотивів зупинки, а тому його подальші дії регламентуються нормами п.2.5 ПДР та не знаходяться у причинному зв`язку з його незгодою з діями працівників поліції стосовно зупинки автомобіля.

Також, з наявного в матеріалах справи відеозапису з нагрудної камери працівника поліції вбачається, що на пропозицію пройти огляд на стан сп`яніння, як із застосуванням спецзасобів, так і в медичному закладі, ОСОБА_1 беззаперечно та без примусу з боку працівників поліції відмовився. При цьому, у працівників поліції була обґрунтована підозра вважати, що особа знаходиться у стані алкогольного сп`яніння, зважаючи на ознаки, озвучені останньому та відображені в протоколі. Будь-яких заперечень з боку водія не надійшло. Окрім того, під час спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 зізнався, що випив вина, про що свідчать надані ним у протоколі пояснення. Водію були роз`яснені права та обов`язки, особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, наслідки ухилення від огляду на стан сп`яніння та вказано на подальшу заборону керування транспортним засобом та виклик тверезого водія.

Слід зазначити, що наявність чи відсутність у матеріалах справи направлення на проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я не спростовує винності ОСОБА_1 , оскільки останній відмовився від огляду на стан сп`яніння і така відмова була беззаперечною.

Отже, апеляційний суд вважає, що огляд на стан сп`яніння проведений з дотриманням вимог ст.266 КУпАП, тому підстав вважати його недійсним немає.

Суд першої інстанції правильно оцінив невизнання ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, як лінію захисту з метою уникнення адміністративної відповідальності. Також суддя обґрунтовано критично віднісся до пояснень, допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які заперечували факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, вважаючи такі пояснення намаганням сприяти останньому в уникненні відповідальності та такими, що спростовуються дослідженими матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги стосовно неправомірних, провокаційних дій працівників поліції при проведенні огляду на стан сп`яніння та під час складання протоколу про адміністративне правопорушення судом не приймаються, як не підтверджені належними і допустимим доказами. Відеозапис таких обставин не містить, ОСОБА_1 будь-яких заперечень щодо дій працівників поліції не виказував та в поясненнях до протоколу не зазначав, навпаки, пропонував домовитись з поліцейськими, аби ті не оформляли правопорушення.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність висновків суду першої інстанції та не є обставинами, які виключають винуватість ОСОБА_1 в інкримінованому йому правопорушенні, а також не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленої у справі постанови.

Надане захисником клопотання про врахування при розгляді справи життєвих та інших обставин особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не можуть бути прийняті до уваги апеляційним судом, оскільки положення ч.2 ст.33 КУпАП щодо врахування при накладенні стягнення характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеню його вини, майнового стану, обставин, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, застосовуються у всіх випадках, крім накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Санкція статті 130 ч.1 КУпАП є безальтернативною та закон в даному випадку не передбачає процесуальної можливості призначити будь-яке інше адміністративне стягнення.

Враховуючи наведене, приходжу до висновку про те, що при розгляді даної справи суддя місцевого суду повною мірою дотримався вимог ст.ст.245, 251, 252, 278, 280, 283 КУпАП, правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права.

За таких обставин, підстав для скасування постанови судді місцевого суду відносно ОСОБА_1 немає.

Керуючись ст.294 КУпАП, суд -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Березовича Олександра Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а постанову судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05 січня 2024 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Галацевич