Номер провадження: 33/813/911/24
Справа № 522/254/24
Головуючий у першій інстанції Циб І. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.03.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в особі судді Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Трофименка О.О.,

розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Кравчуна Дмитра Вікторовича на постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 25 січня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 732606 від 26.12.2023 року, водій ОСОБА_1 26.12.2023 року о 22 год. 24 хв. в м. Одеса, провулок Сабанський, 4а, керуючи транспортним засобом «CHEVROLET AVEO», державний номер НОМЕР_1 , перебував у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився на місці зупинки транспортного засобу в установленому законом порядку з використанням спеціального технічного засобу «Drager Alcotest 7510». Результат позитивний 0.50 %. Вказаними діями водій ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою судді Приморського районного суду м. Одеси від 25 січня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1 тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, у сумі 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Не погоджуючись із зазначеною постановою суду, захисник ОСОБА_1 адвокат Кравчун Дмитро Вікторович подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 25 січня 2024 року та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга обґрунтована такими підставами:

- факт керування транспортним засобом жодним чином не може підтверджуватися протоколом про адміністративне правопорушення, роздруківкою результату приладу «Drager Alcotest», актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 26.12.2023 року;

- згідно до технічних характеристик приладу «Drager Alcotest», границі допустимої похибки під час експлуатування приладу можуть складати +/- - 0,06 проміле у діапазоні від 0 до 0,8 проміле. Таким чином мінімальна межа вмісту алкоголю для визначення стану алкогольного сп`яніння, згідно норм міжнародного права повинна становити 0,25 мг. На літр повітря, що видихається, і у перерахунку одиниць виміру алкоголю в крові і повітрі, що видихається, становить 0,5 проміле. Тому, з урахуванням допустимої похибки під час експлуатації технічного приладу, вміст алкоголю, у повітрі, що видихав ОСОБА_1 не перевищував граничну допустиму норму, посилаючись на Віденську Конвенцію про дорожній рух від 08.11.1968 року;

- порушення судом першої інстанції права особи на захист, винесення постанови за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, порушення судом норм процесуального права щодо долучення неіснуючих доказів у справі.

Будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи на 29.03.2024 року на 12-00 год. шляхом направлення повідомлення на засоби зв`язку, що вказані апелянтом в апеляційні скарзі для оперативного зв`язку, ОСОБА_1 та його захисник Кравчун Д.В. в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися.

26.03.2024 року на адресу суду від захисника Кравчуна Д.В. надійшло клопотання про копіювання матеріалів справи про адміністративне правопорушення, в якому просить ознайомитись в дистанційному режимі шляхом надсилання сканкопії матеріалів судової справи та відеозаписів на електрону адресу, зазначену в клопотанні. А також внести дані, для доступу в підсистему «Електронний Суд».

29.03.2024 року на адресу суду від захисника ОСОБА_2 надійшло клопотання про відкладення, у зв`язку з не ознайомленням з матеріалами справи.

Згідно ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Також, ч. 2 ст. 268 КУпАП не передбачено обов`язкової участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Аналізуючи подані захисником клопотання, апеляційний суд з цього приводу зазначає: з приводу клопотання, яке подане 26.03.2024 року, в той же день, захиснику ОСОБА_2 було надано доступ до підсистеми «Електронний Суд», для дистанційного перегляду судового провадження, але в частині надсилання відеозаписів на зазначену електрону адресу було відмовлено, так як це технічно неможливо, у зв`язку з обмеженням надсилання максимального розміру файлів на поштиві сервіси до 25МБ ( розмір відеозапису подій, який долучено до протоколу про адміністративне правопорушення 1,61 ГБ). Також, не є технічно можливим, з тих самих обмежень, підкріплення даного файлу до електронної картки справи в АСДС КП «Д-3». Про ці обставини, 27.03.2024 року, згідно резолюції судді, секретарем судового засідання було повідомлено захиснику. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що у апелянта було достатньо часу, для ознайомлення, що підтверджується, заявою від 25.01.24 подану до суду першої інстанції, зі змісту якої ОСОБА_1 з протоколом про адміністративне правопорушення ознайомлений (а.с. 09), розпискою про отримання постанови від 29.01.2024 року (а.с. 12), резолюцією судді Циб І.В. від 01.02.2024 року, на поданому клопотанні до суду першої інстанції від захисника Кравчун Д.В. В проваджені апеляційної інстанції справа перебувала з 15.02.2024 року, згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями (а.с. 25). Як у апелянта, так і захисника, було більш ніж достатньо часу реалізувати своє право на ознайомлення, як в суді першої, так і апеляційної інстанціях, без штучного затягування і зловживання своїми процесуальними правами, у вигляді ознайомлення з матеріалами справи за рахунок відкладення судового засідання.

Враховуючи вимоги ч.1 ст.277 КУпАП, відповідно до якої справи про адміністративні правопорушення мають скорочений термін розгляду, а також враховуючи, що апелянт реалізував своє право на викладення відповідних аргументів в апеляційній скарзі, а наявних у праві матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, апеляційний суд не вбачає поважних причин для відкладення розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Відповідно ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Приписи ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 1 ст. 130 КУпАП необхідно з`ясувати, чи дійсно особа знаходилася в стані сп`яніння під час керування транспортним засобом та чи дійсно саме та особа, відносно якої складено протокол, а не інша, керувала транспортним засобом, чи є відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, нормі стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Стаття 252 КУпАП встановлює, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовуючи до нього адміністративне стягнення, суд першої інстанції виходив з того, що вина останнього у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, з чим погоджується і апеляційний суд.

Слід зазначити, що відповідно до положень КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. При цьому, розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише в межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення. Суд не наділений повноваженнями самостійно змінювати фактичні обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, що інкримінуються особі. Обставини, які зазначені посадовими особами у протоколі про адміністративне правопорушення, повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі.

Апеляційний суд виходить із того, що судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, поваги до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості тощо.

Під час апеляційного розгляду справи, для забезпечення дотримання прав особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст.130 КУпАП, були повторно досліджені наступні докази:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 732606 від 26.12.2023 року, згідно якого, водій ОСОБА_1 26 грудня 2023 року о 22 год. 24 хв. у м. Одеса, провулок Сабанський, 4а, керував транспортним засобом «CHEVROLET AVEO», державний номер НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законодавством порядку із застосуванням спеціального технічного приладу «Alсotest Drager 7510», прилад 0415, результат 0,50 проміле, тест №1729. З протоколом особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ознайомлена, жодних заперечень не виклала, засвідчила власним підписом. Вказаними діями водій ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 01);

- довідку про наявність повторності вчинення адміністративного правопорушення, згідно з якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом року не піддавався адміністративному стягненню за ст. 130 КУпАП (а.с. 02);

- довідку про отримання (неотримання) особою посвідчення водія, згідно з якою ОСОБА_1 отримав посвідчення водія серії НОМЕР_2 (а.с. 03);

- роздруківку (чек) газоаналізатора, з якого встановлено, що огляд на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 поліцейськими проведений 26.12.2023 року о 22-24 год. з використанням спеціального технічного засобу, а саме газоаналізатора «DRAGER ALCOTEST» № 7510, прилад № ARLM 0415, принтер № ARMС-0136, останнє градуювання 13.06.2023 року. Тест № 1729 показав, що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, результат огляду: 0.50‰. ОСОБА_1 підписав даний чек (а.с. 03а);

- акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння поліцейськими проведений за допомогою газоаналізатора Драгер 7510, прилад № ARLM 0415, у зв`язку з виявленими ознаками: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкіри обличчя, тремтіння пальців рук. Результат огляду на стан сп`яніння склав 0.50 ‰. ОСОБА_1 своїм підписом, без зауважень і заперечень, підтвердив, що з результатами огляду на стан алкогольного сп`яніння згоден (а.с. 04);

- направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції до ООМЦПЗ від 26.12.2023 року відносно ОСОБА_1 яким встановлено, що в результаті огляду, проведеного поліцейським, у ОСОБА_1 виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінки, що не відповідає обстановці. Огляд проводився за допомогою «DRAGER ALCOTEST» № 7510, результат огляду на стан сп`яніння склав 0.50 ‰ (а. с. 5);

- диск з відеозаписами з портативних відеореєстраторів поліцейських № 471939, 4711321, 473513 дослідженням яких встановлено, що 26.12.2023 року працівники поліції зупинили ОСОБА_1 на транспортному засобі «CHEVROLET AVEO», державний номер НОМЕР_1 , у м. Одеса, провулок Сабанський, 4а, Під час розмови працівник поліції виявив у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння та пред`явив йому вимогу пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу Драгер 7510. Поліцейський надав запакований мундштук для приладу для його розпакування і подальшого проходження процедури. Після здійснення контрольного забору повітря та перевірки, що в приборі відсутні залишки алкоголю, поліцейський повідомив ОСОБА_1 порядок застосування приладу Драгер 7510. ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер 7510, що показав позитивний результат, а саме: 0.50 проміле. Поліцейський повідомив ОСОБА_1 про складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, роз`яснив права особи. З відеозапису також встановлено процес складання відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення, ознайомлення з його змістом, ознайомлення з датою та місцем розгляду справи, водію надано можливість викласти свої пояснення до протоколу. У водія ОСОБА_1 тимчасово вилучено документи КВЕ 142431 від 05.06.2019 та надано тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом ПК 344412, також ОСОБА_1 відсторонено від керування транспортним засобом.

Оцінивши всі наявні в матеріалах справи докази, як кожний окремо, так і в їх сукупності, апеляційний суд приходить до висновку, що зібрані в справі докази відображають обставини, що зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, узгоджуються між собою і не викликають суперечностей у їх відповідності фактичним обставинам справи, тобто є належними, допустимими і достатніми для підстав вважати, що 26.12.2023 року ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги щодо заперечень факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, апеляційним судом вихиляються з огляду на таке.

Вбачається, що до матеріалів справи додані відеозаписи з портативних відеореєстраторів поліцейських. У апеляційного суду відсутні підстави для сумніву у належності та допустимості таких відеозаписів, оскільки вони здійснені поліцейськими відповідно ст. 251, 266 КУпАП, ст. 30, 40 Закону України «Про національну поліцію», Інструкції № 1026, узгоджуються з іншими доказами по справі, є повними та безперервним та дають можливість встановити всі обставини складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Крім того, апеляційний суд наголошує, що сам по собі відеозапис є об`єктивним доказом у справі, оскільки виключає суб`єктивне висвітлення поліцейським обставин справи.

Із долучених до матеріалів справи відеозаписів вбачається, що ОСОБА_1 на автомобілі «CHEVROLET AVEO», державний номер НОМЕР_1 був зупинений поліцейськими на проїжджій частині дороги, зі змісту розмови останнього з поліцейським встановлено, що автомобіль було зупинено у зв`язку з порушенням правил ПДР. Під час здійснення поліцейськими всього відеозапису подій ОСОБА_1 жодного разу не зауважив поліцейським, що він транспортним засобом не керував. Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що наявними матеріалами справи підтверджено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, коли його зупинили працівники поліції.

Апеляційний суд наголошує, що судом першої інстанції досліджено усі докази у сукупності, в тому числі і відеозапис, яким доведено факт керування транспортним засобом особою, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що за результатами проведеного тестування вміст алкоголю у повітрі, що було видихнутий ним у газоаналізатор, становив 0.50 проміле, тобто в межах норми, передбаченої Віденською Конвенцією про дорожній рух, слід врахувати те, що відповідно до статті 8 пункту 5 Конвенції про дорожній рух від 08.11.1968, яка ратифікована Українською РСР 25.04.1974, зі змінами, внесеними Європейською угодою, якою доповнено Конвенцію про дорожній рух від 01.05.1971, зі змінами та доповненнями, в національному законодавстві повинні бути передбачені спеціальні положення, які стосуються керування під впливом алкоголю, а також допустимий законом рівень вмісту алкоголю в крові, а у відповідних випадках - у повітрі, що видихається, перевищення якого є несумісним з керуванням транспортним засобом. У всіх випадках максимальний рівень вмісту алкоголю в крові у відповідності до національного законодавства не повинен перевищувати 0.50 г чистого алкоголю на літр крові або 0.25 мг на літр повітря, що видихається.

Згідно з п. 7 розділу 2 «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09 листопада 2015 року, встановлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0.2 проміле алкоголю в крові.

Таким чином, наведена вище норма Конвенції не встановлює мінімального рівня алкоголю в крові або у повітрі, що видихається водієм, а навпаки, встановлює його максимальний рівень, за яким настає алкогольне сп`яніння. Однак, Віденська Конвенція про дорожній рух не забороняє національним органам влади встановлювати інші показники рівня алкоголю, менші за 0.25 мг у видихуваному повітрі, що й має місце в Україні, де встановлено мінімальний показник рівня алкоголю 0.2%.

Відповідно до вимог п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Посилання захисника на аналогічні правові висновки, які містяться в постановах Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 19 червня 2023 року, Лохвицького районного суду Полтавської області від 04 жовтня 2023 року, Чернігівського апеляційного суду від 14 вересня 2023 року, апеляційний суд з цього приводу зауважує, що відповідно до частин 5, 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Отже, для єдності судової практики значення мають висновки лише Верховного Суду, а тому висновки апеляційних судів та судів першої інстанції, висловлені в інших справах не носять ані рекомендаційного, ані обов`язкового характеру при розгляді цієї справи.

Твердження захисника про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, при винесенні постанови у відсутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, спростовується матеріалами справи, а саме заявою ОСОБА_1 від 25.01.24 яка зареєстрована канцелярією суду за вхід. №6731/24 від 25.01.24 р., про розгляд справи без його участі, підписана особисто ОСОБА_1 (а.с. 09). Жодних заперечень чи зауважень захисником з цього приводу не було надано.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, що зроблені в постанові суду першої інстанції, оскільки зведені лише до незгоди з висновками суду першої інстанції без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, наявних в матеріалах справи.

Позиція апелянта, яку він висловив в апеляційній скарзі, та процесуальна поведінка апелянта, пов`язана з наданням ним пояснень, які не підтверджені належними і достатніми доказами не узгоджуються з дійсними обставинами справи, розцінюються апеляційним судом, як спосіб самозахисту від відповідальності за вчинене правопорушення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Отже, приймаючи до уваги встановлені обставини справи, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги та вважає, що наявними у справі доказами підтверджена винуватість ОСОБА_1 у вчиненому правопорушенні за ст. 130 ч. 1 КУпАП, а тому висновок суду першої інстанції про визнання його винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є законним та обґрунтованим, тому немає підстав для скасування або зміни постанови суду.

При визначені виду та міри адміністративного стягнення, судом були додержані вимоги ст. 33 КУпАП.

Так, з постанови суду вбачається, що при визначенні розміру штрафу та строку позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами, судом першої інстанції були враховані характер скоєного правопорушення, особа правопорушника, в зв`язку з чим судом першої інстанції було визначене адміністративне стягнення у виді розміру штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами, як єдиного адміністративного стягнення, передбаченого санкцією ст. 130 ч. 1 КУпАП.

Враховуючи наведені обставини, суд дійшов до висновку, що не вбачається підстав для скасування або змінення постанови суду.

У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.

На підставі викладеного й керуючись ст. 293, 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Кравчуна Дмитра Вікторовича - залишити без задоволення.

Постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 25 січня 2024 року - залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.М. Таварткіладзе