справа № 361/3203/24
провадження № 3/361/2242/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2024 м. Бровари

Суддя Броварського міськрайонного суду Київської області Сіренко Н.С., розглянувши матеріали, що надійшли з Броварського районного управління поліції ГУНП в Київській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , пенсіонера, притягувався неодноразово до адміністративної відповідальності за скоєння домашнього насильства за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП,

за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

29.03.2024 близько 22 години за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно колишньої дружини ОСОБА_2 , а саме висловлювався нецензурною лайкою, заважав відпочивати чим здійснив психологічний тиск, чим вчинив правопорушення передбачене ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Крім того, 25.03.2024 близько 01:40 год. за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 порушив Тимчасовий заборонний припис (АА441293 від 24.03.2024 по 27.03.2024), а саме спілкувався зі своєю дружиною, чим вчинив правопорушення передбачене ч. 2 ст. 173-2 КУпАП..

Враховуючи, що вказані матеріали стосуються однієї і тієї ж особи, справи про які розглядаються одним і тим же органом, суд із врахуванням вимог ст. 36 КУпАП вважає, що дані адміністративні справи слід об`єднати для спільного розгляду в одне провадження з метою недопущення негативного впливу на повноту судового розгляду.

Розгляд справи відкладався для забезпечення права ОСОБА_1 бути присутнім в судовому засіданні та надати свої пояснення, однак в судове засідання останній не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся шляхом направлення SMS-повідомлення про виклик до суду на зазначений ним номер мобільного телефону та оголошенням про виклик до суду на офіційному веб-сайті Броварського міськрайонного суду Київської області.

В протоколах про адміністративне правопорушення наявний підпис ОСОБА_1 про те, що він ознайомлений з місцем та часом розгляду справи, а саме «за викликом у Броварському міськрайонному суді».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.08.2018 (справа №11-237сап18) звертає увагу на те, що право особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, на особисту участь при розгляді її справи чи участь її адвоката встановлена ч. 1 ст. 268 КУпАП, не є абсолютним, а суддям необхідно дотримуватися необхідного балансу між забезпеченням права особи на участь у розгляді справи та самим розглядом з дотриманням, як строків розгляду справи судом, так і строку можливого притягнення особи до адміністративної відповідальності.

На підставі того, що законодавець передбачив скорочений термін розгляду справ зазначеної категорії саме з метою попередження цього негативного явища на його початковій стадії, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутність ОСОБА_1 , при цьому неявка останнього в даному випадку не перешкоджає суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, оскільки на підставі ст. 129 Конституції України, суд, здійснюючи правосуддя повинен це зробити в розумні строки.

В судовому засіданні 02.04.2024 потерпіла ОСОБА_2 пояснила суду, що ОСОБА_1 являється її колишнім чоловіком, вони проживають за однією адресою, при цьому останній постійно вчиняє домашнє насильство і відносно неї і відносно їх дочки, залякує їх, щоночі не дає їм спати : стукає у вікна, двері, по даху, вони з дочкою почувають себе емоційно та фізично виснаженими, тому просить застосувати до її чоловіка найсуворіше адміністративне стягнення, так як його вже в 2024 році суд неодноразово притягував до адміністративної відповідальності за скоєння домашнього насильства, тільки в березні місяці на нього близько десятка разів складалися протоколи про адміністративні правопорушення, за якими судом його було притягнуто до адміністративної відповідальності, однак призначені судом стягнення у виді штрафу ніяк не впливають на ОСОБА_1 , він продовжує свої насильницькі дії.

Заслухавши пояснення потерпілої, дослідивши матеріали об`єднаної адміністративної справи, суд прийшов до наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 173-2 КУпАП вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення, а ч. 2 ст. 173-2 КУпАП передбачає відповідальність за ті самі дії, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених ч. 1 цієї статті.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Нормами наведеного закону визначено, що психологічним насильством є така форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що дії ОСОБА_1 містять склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, його вина доведена та підтверджується матеріалами справи, а саме: протоколами про адміністративне правопорушення від 29.03.2024 серії ВАД № 202468 та серії ВАД №581272, від 25.03.2024, з якими ОСОБА_1 ознайомлений під підпис; протоколом прийняття заяви від ОСОБА_2 від 29.03.2024 про вчинення стосовно неї домашнього насильства її колишнім чоловіком ОСОБА_1 , письмовими поясненнями ОСОБА_2 від 29.03.2024 та 25.03.2024 щодо скоєння домашнього насильства та порушення вимог Термінового заборонного припису; постановою Броварського міськрайонного суду Київської області про притягнення ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП до адміністративної відповідальності у виді штрафу; Терміновим заборонним приписом стосовно кривдника серії АА №351438 від 29.03.2024.

Вказані документи, відповідно до ст. 251 КУпАП, є доказами в справі про адміністративне правопорушення, які узгоджуються між собою.

Враховуючи викладене, суд вважає, що ОСОБА_1 є винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Згідно зі ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчинення нових правопорушень як самим правопорушником так і іншими особами.

За змістом ч. 1 ст. 32 цього ж Кодексу адміністративний арешт установлюється і застосовується лише у виняткових випадках за окремі види адміністративних правопорушень на строк до п`ятнадцяти діб.

Згідно ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчинених правопорушень, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 зазначив, що згідно з принципом верховенства права - однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях ЄКПЛ, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Згідно Єдиного державного реєстру судових рішень тільки в березні місяці 2024 року ОСОБА_1 постановами Броварського міськрайонного суду Київської області вісім разів було визнано винуватим в скоєнні домашнього насильства та застосовувалися стягнення, передбачені ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, що не вплинуло на його поведінку та не стало стримуючим фактором для скоєння адміністративних правопорушень даного виду, це свідчить про систематичне вчинення ним протиправних дій та про можливі наміри вчинення їх в майбутньому.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність ОСОБА_1 , в судовому засіданні не встановлено.

Враховуючи характер скоєного правопорушення, особу ОСОБА_1 , його матеріальний стан та інші обставини, викладені у ст.ст. 33-35 КУпАП, беручи до уваги, що після накладення відносно ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу він на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив і знову вчиняє аналогічні правопорушення, а тому накладення стягнення у виді штрафу за вчинення цих правопорушень на переконання суду є недоцільним, тому вважаю, що є всі підстави для застосування до останнього адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту строком на 15 діб, що передбачено санкцією ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, і є достатньою мірою відповідальності з метою виховання правопорушника, а також запобігання вчиненню ним нових правопорушень.

Враховуючи положення ст. 9 Конституції України, ч. 1 ст. 2 КУпАП, ст. 19 ЗУ «Про міжнародні договори України» та ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», рішення Конституційного Суду України № 10-р/2018 у справі № 1-12/2018 (3911/15) від 23.11.2018, рішення ЄСПЛ у справах «Швидка проти України» (Заява № 17888/12) від 30.10.2014, постанова про накладення адміністративного стягнення у виді адміністративного арешту підлягає виконанню після набрання нею законної сили.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП та Закону України «Про судовий збір», із ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки на нього судом накладено адміністративне стягнення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33-35, 40-1, 173-2, 252, 283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Справи №361/3203/24 (провадження №3/361/2242/24) про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та №361/3205/24 (провадження №3/361/2244/24) про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП об`єднати в одне провадження та присвоїти їм номер №361/3203/24 (провадження №3/361/2242/24).

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та застосувати до нього адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту строком на 15 (п`ятнадцять) діб.

Початок строку відбування адміністративного арешту ОСОБА_1 рахувати з часу його затримання для відбування адміністративного стягнення, після набрання цією постановою законної сили.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області протягом 10 діб з моменту її винесення.

Суддя Н. С. Сіренко