ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/821/157/24 Справа № 712/5829/23 Категорія: ч. 4 ст. 172-6 КУпАП Головуючий у І інстанції Комплєктова Т. О. Доповідач в апеляційній інстанції Люклянчук В. Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2024 року м. Черкаси

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справах Черкаського апеляційного суду Люклянчук В.Ф., розглянувши апеляційну скаргу захисника Желтухіна Є.О. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09 лютого 2024 року,

ВСТАНОВИВ

Постановою, що оскаржується, провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. ст. 172-6 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП, на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 цього Кодексу.

З постанови судді вбачається, що ОСОБА_1 , у зв`язку із зайняттям посади головного спеціаліста відділу організації і забезпечення підтримання публічного обвинувачення в суді Черкаської обласної прокуратури, будучи відповідно до ч. 1 ст.1, п.п. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 65-1 Закону України «Про запобігання корупції» (далі - Закон) та ст. 172-6 КУпАП суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, всупереч вимогам п.3, п.7 ч. 1 ст. 46 Закону у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2020 рік, подав 01 лютого 2021 року завідомо недостовірні відомості стосовно майна та інших об`єктів декларування (доходів), які відрізняються від достовірних на загальну суму 541141,25 грн., тобто на суму від 100 до 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених на дату подання декларації, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч. 4 ст. 172-6 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати вищевказану постанову, а провадження по справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Вважає, що судом першої інстанції судове провадження у вказаній справі здійснювалось упереджено, із очевидним обвинувальним ухилом, у зв`язку із чим судом було допущено ряд суттєвих порушень як процесуального, так і матеріального права.

З цього приводу приводить доводи щодо незгоди з постановою суду від 31 серпня 2023 року, якою протокол з додатками у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 172-6 КУпАП було повернуто до Управління стратегічних розслідувань в Черкаській області стратегічних розслідувань НП України (далі - УСР в Черкаській області), для належного оформлення та усунення недоліків.

Таку постанову судом було винесено після того, як у судовому засіданні було оголошено заперечення на протокол у вказаній справі, де було детально викладено ряд недоліків щодо змісту протоколу, формулювання обставин, що ставляться ОСОБА_1 у вину та якості долучених до нього доказів.

Затим прокурор заявив до суду клопотання про повернення матеріалів адміністративної справи до УСР в Черкаській області, у зв`язку з тим, що в протоколі допущені неточності, зокрема, вказана дата вчинення правопорушення 22 листопада 2021 року, тоді як точною датою подання декларації є 01 лютого 2021 року.

Сторона захисту проти цього заперечувала.

Наведеним, на думку апелянта, підтверджується упередженість судді районного суду при розгляді справи.

Щодо незаконності постанови у справі про адміністративне правопорушення від 09 лютого 2024 року, відзначає таке.

Вказує, що після 31 серпня 2023 року уповноваженою особою УСР у Черкаській області відносно ОСОБА_1 було складено новий протокол у справі про адміністративне правопорушення, який хоча і датований 08 червня 2023 року, із зазначенням № 221/2023, однак суттєво різниться за змістом викладеним у ньому обставин, формулювання суті адміністративного правопорушення, обсягом тексту, тобто за своєю сутністю є новим протоколом, а не таким, що повернувся з дооформлення.

Не погоджується з позицією суду першої інстанції щодо можливості посилатися на Положення про Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України, Положення про УСР у Черкаській області з приводу наявності повноважень УСР у Черкаській області на складання відповідного протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки таке Положення відповідної реєстрації у Міністерстві юстиції не проходило та у реєстрах відсутнє, у інших інформаційних джерелах у мережі Інтернет не розміщувалось, не завірені належним чином.

Окрім іншого, викладаючи суть адміністративного правопорушення, що інкримінується ОСОБА_1 , суд самовільно та безпідставно вдався до редагування змісту обставин, що працівник УСР у Черкаській області виклав у протоколі, зокрема щодо редакції Закону, що підлягає застосуванню до виниклих правовідносин у часі.

Зауважує, що вже після надходження справи до суду вдруге, прокурором у судовому засіданні було заявлено клопотання про долучення копій наказів про призначення на посаду ОСОБА_1 , звільнення тощо, про що той заперечував, оскільки правомірність отримання прокурором у справі таких документів викликає обґрунтований сумнів, зважаючи на те, що від нього дозволу на доступ до матеріалів особової справи не надавався.

Приводить доводи щодо правомірності подачі ОСОБА_1 01 лютого 2021 року декларацію по типу «перед звільненням»за період, не охоплений раніше поданими деклараціями (з 22 квітня по 31 грудня 2020 року), діючи на виконання вимог ч. 2 ст. 45 Закону. Визначаючи період, особою було враховано, що звільняючись із попередньої посади 22 квітня 2020 року, та виконуючи обов`язок згідно з абз. 1 ч. 2 ст. 45 Закону, подав декларацію типу «перед звільненням», за не охоплений раніше поданими деклараціями період за 01 січня - 22 квітня 2020 року.

На думку апелянта, посилання суду в постанові, що оскаржуються, на на п.п. 3 п. 5 розд. II «Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції 10 червня 2016 року № 3 (у редакції наказу Національного агентства з питань запобігання корупції від 12 грудня 2019 року № 168/19) є нерелевантним до інших обставин справи, оскільки стосується обов`язку подання щорічної декларації суб`єктом, який припинив таку діяльність у поточному році, та має виконати такий обов`язок до 01 квітня наступного року.

Навівши об`єктивну та суб`єктивну сторону складу адміністративного правопорушення за ч. 4 ст. 172-6 КУпАП, вказавши зміст рішень ЄСПЛ, переконаний, що суд першої інстанції у рішенні не спростував доводи щодо відсутності у ОСОБА_1 прямого умислу на подання завідомо недостовірних відомостей у декларації особи з метою приховання доходу чи з інших підстав, а не внаслідок помилки при обрахуванні сум доходу та видатків, особи, від якої отримано дохід тощо (у частині, що стосується продажу та придбання транспортних засобів). Заразом у ОСОБА_1 був відсутній обов`язок вказувати у декларації типу «перед звільненням» дохід за інший період, що охоплено раніше поданою декларацією.

Щодо встановленої розбіжності у вартості автомобіляAudi, придбаного ОСОБА_1 04 серпня 2020 року, звертає увагу суду апеляційної інстанції, що така різниця, між вартістю, визначеною у договорі купівлі-продажу та даними, вказаними у декларації, становить 40 000 грн., що були витрачено на обов`язкові реєстраційні дії при переоформленні та купівлі даного транспортного засобу, які відніс до його загальної вартості. У той же час несуттєве завищення вартості цінного рухомого майна не мало на меті умислу на приховання його дійсної вартості, а є простою арифметичною помилкою, що не може мати наслідком настання відповідальності.

Поза увагою суду першої інстанції також залишилось твердження особи про те що дохід від ТУ ДСА України у м. Києві у розмірі 75 141, 25 грн. ОСОБА_1 було отримано за період з 01 січня до 22 квітня 2020 року, а відомості про цей же дохід той відобразив при поданні декларації типу «перед звільненням» на виконання вимог абз.1 ч.2 ст. 45 Закону при звільненні із попереднього місця роботи на державній службі, поданої тим 04 травня 2020 року.

Щодо не відображення суми доходу, отриманої від відчуження автомобіля BMW, у розмірі 426 000 грн., то таке твердження у повні мірі не відповідає дійсності.

Водночас, апелянт відзначає, що ОСОБА_1 у жовтні 2020 року продав належний тому вказаний автомобіль.

У той же час ОСОБА_1 безпосередньо в укладанні договору купівлі-продажу 15 жовтня 2020 року не приймав участі, оскільки надав єдиноразове доручення іншій особі про це, на укладення такої угоди, та тому безпосередньо, до дня складання первісного протоколу, а також «протоколу», не було відомо даних особи, яка набула право власності на автомобіль BMW, а саме що його власником став ОСОБА_2 .

Особа, яка діяла за його дорученням, уклала такий договір купівлі- продажу 15 жовтня 2020 року, який був зареєстрований у Полтавському ТСЦ 5342, присутнім при цьому він не був.

Вказує, що ОСОБА_1 у Розділі 11 Декларації відображено дохід від відчуження рухомого майна на суму 411 600 грн., що є реальною сумою, що тим було отримано від продажу цього автомобіля, з вирахуванням суми обов`язкових платежів та вартості його переоформлення, тобто різниця складає 14 400 грн.

Таким чином, судом першої інстанції не було враховано, що різниця усіх сум, зазначених при поданні ОСОБА_1 декларації типу «перед звільненням», за період з 22 квітня по 31 грудня 2020 року становить 54 500 грн., що очевидно не відповідає мінімальній межі, з якої настає відповідальність за ч.4 ст. 172-6 КУпАП.

Зазначає про невідповідність формулювання обвинувачення, що встановлено судом першої інстанції, та диспозицією ч.4 ст. 172-6 КУпАП.

При апеляційному розгляді були заслухані:

- ОСОБА_1 , який підтримав вимоги апеляційної скарги, пославшись на доводи, що в ній викладені;

- прокурор Офісу Генеральної прокуратури (з місцем дислокації у Черкаській обласній прокуратурі) ОСОБА_3 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, пославшись на законність та обґрунтованість постанови судді.

Заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ст.ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи і вирішення її у точній відповідності із законом.

Дані вимоги закону суддею виконані в повному обсязі.

Суддя суду першої інстанції, оцінивши та дослідивши приведені докази в їх сукупності, прийшов до правильного висновку, що дії ОСОБА_1 слід кваліфікувати за ч. ч. 4 ст. 172-7 КУпАП, як подання завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування

Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону правопорушення, пов`язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Частиною 1 стаття 45 Закону, на час інкримінованих подій, було передбачено, що о соби, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Окрім того, частиною 2 цієї статті визначено, що о соби, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

Згідно з ст. 46 Закону сформульований перелік інформації, що зазначається у декларації, серед іншого: відомості про цінне рухоме майно, вартість якого перевищує 100 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня звітного року, що належить суб`єкту декларування або членам його сім`ї на праві приватної власності, у тому числі спільної власності, або перебуває в її володінні або користуванні незалежно від форми правочину, внаслідок якого набуте таке право.

Згідно з підпунктом 3 пункту 5 розділу II «Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції 10.06.2016 р. № 3 (у редакції наказу Національного агентства з питань запобігання корупції від 12 грудня 2019 року № 168/19) декларація суб`єкта декларування, який припинив діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах "а", "в" пункту 2, частини першої статті 3 Закону, подається до 00 годин 00 хвилин 01 квітня року, наступного за звітним роком, у якому було припинено таку діяльність. Така декларація охоплює звітний рік (період з 01 січня до 31 грудня включно), що передує року, в якому подається декларація, та містить інформацію станом на 31 грудня звітного року».

У примітці до ст. 172-6 КУпАП зазначено, що відповідальність за цією статтею за подання завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно майна або іншого об`єкта декларування, що має вартість, настає у випадку, якщо такі відомості відрізняються від достовірних на суму від 100 до 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Тобто, відповідальність за ч. 4 ст. 172-6 КУпАП може наставати виключно у разі подання завідомо недостовірних відомостей у декларації, які відрізняються від достовірних на суму від 100 до 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 лютого 2021 року становив 2270,00 грн.

Отже, для настання відповідальності за ч. 4 ст. 172-6 КУпАП відомості у декларації мають відрізнятися від достовірних на суму від 227000 грн. до 1135000 грн.

За загальною судовою практикою суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу.

По даній справі було встановлено, що ОСОБА_1 , у зв`язку із зайняттям посади головного спеціаліста відділу організації і забезпечення підтримання публічного обвинувачення в суді Черкаської обласної прокуратури, будучи відповідно до ч. 1 ст.1, п.п. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 65-1 Закону та ст. 172-6 КУпАП суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, всупереч вимогам п.3, п.7 ч. 1 ст. 46 Закону у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2020 рік, подав 01 лютого 2021 року завідомо недостовірні відомості стосовно майна та інших об`єктів декларування (доходів), які відрізняються від достовірних на загальну суму 541141,25 грн., тобто на суму від 100 до 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Ці обставини підтверджуються дослідженими суддею суду першої інстанції такими доказами.

Протоколом про адміністративне правопорушення № 221/2023 від 08 червня 2023 року, в яких вказані обставини вчиненого корупційного правопорушення, а саме подання ОСОБА_1 завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування на загальну суму 541141,25 грн, тобто на суму від 100 до 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених на дату подання декларації

Даний протокол відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, серед іншого в них зазначено суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

Апеляційним судом не встановлено редагування судом першої інстанції обставин, викладених у цьому протоколі, зокрема щодо редакції Закону.

Також суд у постанові виклав обставини вчиненого адміністративного правопорушення, що цілком узгоджується з диспозицією ч.4 ст. 172-6 КУпАП.

Судом першої інстанції, з огляду на Постанову КМУ «Про утворення територіального органу Національної поліції» №867 від 9 жовтня 2019 року, Положення про Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України правильно визначено, що УСР у Черкаській області є уповноважений орган на складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 4 ст. 172-6 КУпАП.

Водночас захисник в апеляційній скарзі не конкретизував, як впливає відсутність цього Положення в інформаційних джерелах у мережі Інтернет, не реєстрація його в Міністерстві юстиції, на можливість посилатися на нього в судовому рішенні.

Так само, в матеріалах справи наявний витяг з Положення про УСР у Черкаській області, підписаний уповноваженою особою цього Управління, тому твердження апелянта про неналежне завірення вказаного Положення є безпідставним.

З приводу порушення процедури виконання постанови судді від 31 серпня 2023 року про повернення протоколу про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції в своїй постанові обґрунтовано вказав, що номер протоколу, обставини вчиненого адміністративного правопорушення та його кваліфікація залишилися незмінними, а місце складання протоколу не впливає на суть вчиненого правопорушення.

За таких обставин стверджувати, що направлений протокол про адміністративне правопорушення № 221/2023 від 08 червня 2023 року на виконання постанови судді від 31 серпня 2023 року є недопустимим доказом, підстав немає.

У відповідності до національного законодавства протокол про адміністративне правопорушення, в силу положень статті 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді судом справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

З урахуванням правової позиції, викладеній в рішенні ЄСПЛ по справі «Карелін проти російської федерації» протокол про адміністративне правопорушення не може визнаватись автоматично недопустимим доказом, а підлягає оцінці із сукупністю з іншими доказами.

Зазначені обставини в цьому протоколі підтверджуються іншими доказами, на які послався суд першої інстанції.

Відповідно до довідки № 757/21 від 05 листопада 2021 року про результати проведення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави, або місцевого самоврядування перед звільненням за 2020 рік, поданої ОСОБА_1 , який займав посаду головного спеціаліста відділу організації і забезпечення підтримання публічного обвинувачення в суді Черкаської обласної прокуратури, яка проведена в період з 22 червня 2021 року по 19 жовтня 2021 року, проведеною уповноваженою особою НАЗК, встановлено, що ОСОБА_1 при складенні та поданні декларації зазначив такі недостовірні відомості:

1. У розділі 1 «Тип декларації та звітний період» декларації, суб`єкт декларування зазначив недостовірні відомості, обравши тип декларації «перед звільненням» та вказавши звітний період «22 квітня 2020 року- 31 грудня 2020 року».

Відповідно до відомостей, наданих Черкаською обласною прокуратурою, суб`єкта декларування призначено на посаду головного спеціаліста відділу організації і забезпечення підтримання публічного обвинувачення в суді Черкаської обласної прокуратури наказом № 546к від 09 жовтня 2020 року та звільнено з посади наказом № 01к від 15 січня 2021 року.

Враховуючи те, що станом на 31 грудня 2020 року суб`єкт декларування обіймав посаду головного спеціаліста відділу організації і забезпечення підтримання публічного обвинувачення в суді Черкаської обласної прокуратури, відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону у нього виник обов`язок подати декларацію за звітний 2020 рік типу «щорічна».

Таким чином, суб`єкт декларування у розділі 1 декларації зазначив недостовірні відомості, чим не дотримався вимог п. 1 ч. 1 ст. 46 Закону.

2. У розділі 6 «Цінне рухоме майно - транспортні засоби» декларації, суб`єкт декларування зазначив недостовірні відомості про вартість автомобіля марки Audi A7, 2017 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN-код) НОМЕР_1 , який належить йому на праві власності, вказавши - 840 000,00 гривень.

Відповідно до Єдиного державного реєстру транспортних засобів МВС України вартість цього автомобіля становить 800 000,00 грн, що також підтверджено договором купівлі-продажу транспортного засобу № 8041/2020/2132916 від 04 серпня 2020 року, укладеним суб`єктом декларування з ОСОБА_4 .

Недостовірні відомості відрізняються від достовірних на суму 40 000,00 гривень.

3. У розділі 11 «Доходи, у тому числі подарунки» декларації, суб`єкт декларування не зазначив відомостей про свій дохід у вигляді заробітної плати, отриманої від Територіального управління Державної судової адміністрації України в м. Києві (), у розмірі 75 141,25 гривні.

Недостовірні відомості відрізняються від достовірних нa суму 75 141,25 гривні.

4. Крім того, суб`єкт декларування не зазначив відомостей про свій дохід від відчуження рухомого майна (крім цінних паперів та корпоративних прав), зокрема транспортного засобу BMW 520І 2012 року, ідентифікаційний помер (VIN-код) НОМЕР_2 , отриманий від ОСОБА_2 у розмірі 426 000,00 гривень.

Недостовірні відомості відрізняються від достовірних на суму 426 000,00 грн.

Таким чином, як вказано у цій довідці, ОСОБА_1 у розділі 11 декларації зазначив недостовірні відомості, які відрізняються від достовірних на загальну суму 501 141,25 грн., чим не дотримався вимог п. 7 ч. 1 ст. 46 Закону.

Отже, уповноважена особа НАЗК встановила, що ОСОБА_1 у розділах 6, 11 декларації зазначив недостовірні відомості, які відрізняються від достовірних, на загальну суму 541 141, 25 грн., що відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» перевищує 100 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 01 січня 2021 року.

Крім того, вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП підтверджується іншими доказами.

Обґрунтованим висновком щодо виявлення ознак адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією від 18 листопада 2021 року, кладеним уповноваженою особою НАЗК.

Даними перегляду декларації, яку ОСОБА_1 подав 01 лютого 2021 року о 15.09 годині, тип декларації - перед звільненням за звітний період з 22 квітня по 31 грудня 2020 року.

Додатком до Декларації про послідовність дій користувача «Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», які вчинив ОСОБА_1 за період 01 лютого 2021 року - 01 квітня 2021 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1 увійшов до системи за допомогою кваліфікованого електронного підпису (КЕП) 01 лютого 2021 року о 14:35:49 та подав документ 01 лютого 2021 року о 15:09:05.

Листом НАЗК № 41-01/64933-21 від 31 серпня 2021 року про необхідність ОСОБА_1 надання пояснень та документів щодо встановлених розбіжностей у декларації, з метою з`ясування достовірності відомостей, зазначених у декларації, точності оцінки задекларованих активів, наявності ознак конфлікту інтересів та ознак незаконного збагачення чи необґрунтованості активів.

Копією реєстраційної картки транспортного засобу, в якій зазначено, що автомобіль «BMW 520i», д.н.з. НОМЕР_3 (попередній знак НОМЕР_4 ), VIN-код НОМЕР_2 належить ОСОБА_1 на підставі перереєстрації транспортного засобу на нового власника.

Копією інформації з ЄДР, з якої вбачається, що автомобіль «BMW 520i», д.н.з. НОМЕР_5 (попередній знак НОМЕР_6 ), VIN-код НОМЕР_2 перереєстрований 28 жовтня 2020 року на нового власника ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, укладеному у СГ №7700 від 15 жовтня 2020 року.

Копією інформації з ЄДР про реєстрацію автомобіля «AUDI А7», д.н.з. НОМЕР_3 (попередній знак НОМЕР_7 ), VIN-код НОМЕР_1 перереєстрований 04 серпня 2020 року на нового власника ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, укладеному у ТСЦ №8041/2020/2132916 від 04 серпня 2020 року.

Копією договору купівлі-продажу транспортного засобу від 04 серпня 2020 року № 8041/2020/2132916, згідно з яким ОСОБА_5 продав ОСОБА_1 автомобіль Audi A7, 2017 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN-код) НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_7 , ціна транспортного засобу за домовленістю сторін складає 800 000 грн.

Копією відповіді на запит ДФС України про те, що ОСОБА_1 за 2 квартали 2020 року отримав заробітну плату від ТУ ДСА в місті Києві в розмірі 75141,25 грн.

Копією наказу № 137к від 08 жовтня 2020 року про укладення контракту щодо проходження державної служби ОСОБА_1 на період дії карантину.

Копією наказу № 546к від 09 жовтня 2020 року про призначення ОСОБА_1 на посаду головного спеціаліста відділу організації і забезпечення підтримання публічного обвинувачення в суді Черкаської обласної прокуратури.

Копією наказу Черкаської обласної прокуратури № 01к від 15 січня 2021 року про звільнення ОСОБА_1 .

У матеріалах справи відсутні дані про отримання наведених копій наказів про проходження ОСОБА_1 державної служби у непередбачений спосіб, внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Тому твердження апелянта про відсутність від особи дозволу на доступ до матеріалів особової справи, не ставить під сумнів фактичні дані, що містяться в наказах.

Твердження апелянта, що судове провадження у вказаній справі здійснювалось упереджено, із очевидним обвинувальним ухилом не знайшло свого підтвердження.

Та обставина, що суддею районного суду за клопотанням прокурора через помилкову вказану дату вчинення адміністративного правопорушення, було прийнято рішення про повернення відповідно протоколу про адміністративне правопорушення до УСР у Черкаській області для належного оформлення та усунення недоліків, не свідчить про упередженість судді.

Апеляційний суд погоджується з позицією суду першої інстанції, що ОСОБА_1 було достовірно відомо, що займана ним посада відноситься до посад державної служби, про що він особисто зазначив в дослідженій декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, поданій 01 лютого 2021 року.

Станом на 31 грудня 2020 року ОСОБА_1 продовжував обіймати посаду державної служби, тому зобов`язаний був подати щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави та місцевого самоврядування, яка охоплює період з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року відповідно до вимог ч. 1 ст. 45 Закону.

Позиція апелянта про подачу ОСОБА_1 01 лютого 2021 року декларації типу «перед звільненням», а не типу «щорічна», як на підставу для скасування постанови та закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП є безпідставною.

Як вбачається з довідки № 757/21 від 05 листопада 2021 року про результати проведення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави, або місцевого самоврядування перед звільненням за 2020 рік, поданої ОСОБА_1 , встановлені недостовірні відомості, зокрема й щодо назви цієї декларації та звітний період.

Окрім того апеляційний суд враховує, що ОСОБА_1 , у разі подачі ним декларації типу ««перед звільненням» мав би охопити період, який не був охоплений деклараціями, раніше поданими суб`єктом декларування, та містить інформацію станом на останній день такого періоду, яким є останній день здійснення діяльності, яка передбачає обов`язок подання декларації, перебування на посаді, яка зумовлює здійснення такої діяльності, цебто до 15 січня 2021 року.

Утім ОСОБА_1 в порушення ч. 1 ст. 45 Закону вказав інший період - з 22 квітня по 31 грудня 2020 року.

Ба більше ч. 4 ст. 172-7 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за подання завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, незалежно вид типу такої декларації.

Збіжні доводи захисника щодо відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення ч. 4 ст. 172-7 КУпАП були розглянуті судом першої інстанції, на які надані обґрунтовані відповіді.

Суддя районного суду, оцінюючи доводи ОСОБА_1 про те, що автомобіль BMW 520i він відчужував по єдиноразовому дорученню іншій особі - ОСОБА_6 , а також, що йому не було відомо прізвище нового власника - ОСОБА_2 , з приводу відсутності умислу у особи на подання завідомо недостовірних відомостей у декларації, зауважив на відсутності доказів про вчинений правочин при зазначених ним обставинах, отримання коштів саме від ОСОБА_6 та не надав суду нотаріально посвідченого доручення на вчинення вказаних дій цій особі, наявність якого прямо передбачена вимогами ч. 3 ст. 245 ЦК України.

Разом з тим, суд першої інстанції правомірно вказав, що інші надані документи: копії розписки від 03.10.2020 про те, що ОСОБА_7 отримав від ОСОБА_1 автомобіль марки BMW для здійснення передпродажної підготовки та подальшого продажу вказаного автомобіля; копії розписки від 29 грудня 2020 про те, що ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 411600 грн., передавши останньому 14400 грн. за надані ним послуги та ксерокопію паспорту на ім`я ОСОБА_7 не підтверджують версію, наведену стороною захисту.

Окрім того, у постанові, що оскаржується, резонно зауважено, що ОСОБА_1 не зазначено в декларації, в розділі «XVІІ. Видатки та правочини» правочин про припинення права власності на вказаний автомобіль, із зазначенням виду та предмету правочину, що б дозволило встановити взаємозв`язок між отриманим доходом та вчиненим правочином з продажу автомобіля.

За таких обставин, висновки довідки № 757/21 від 05 листопада 2021 року про результати проведення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави, або місцевого самоврядування перед звільненням за 2020 рік, поданої ОСОБА_1 , котрі стали підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення № 221/2023 від 08 червня 2023 року знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду.

Серед іншого завідомо недостовірними відомостями у декларації, поданої ОСОБА_1 є дані про вартість автомобіля марки Audi A7 - 840 000,00 гривень, замість зафіксованої вартості у відповідному реєстрі - 800 000,00 грн, а також про отриманий дохід

у вигляді заробітної плати, отриманої від Територіального управління Державної судової адміністрації України в м. Києві у розмірі 75 141,25 гривні.

У цій справі достовірно встановлено, що ОСОБА_1 не вжив заходів для відображення у декларації достовірної інформації, яка підлягає декларуванню у розділах 6 та 11 щорічної декларації.

Поважних причин, які б перешкоджали поданню декларації з достовірними відомостями, за цими фактами не встановлено.

Враховуючи те, що правопорушення, передбачене ч.4 ст.172-6 КУпАП, є правопорушенням, яке полягає в поданні завідомо недостовірних відомостей у декларації, факт подання недостовірних відомостей у декларації утворює в діях ОСОБА_1 об`єктивну сторону правопорушення.

Тобто ОСОБА_1 , маючи можливість володіти повною інформацією, яку необхідно вносити до декларації, та, знаючи про наявність такої інформації, допустив подання завідомо недостовірних відомостей у декларації, чим вчинив інкриміноване йому адміністративне правопорушення.

Крім того, перед підписанням декларації особистим кваліфікованим електронним підписом ОСОБА_1 , як суб`єкт декларування, здійснює підтвердження ознайомлення з попередженням про настання відповідальності за подання недостовірних відомостей шляхом проставлення відповідної відмітки в документі. Отже ОСОБА_1 був обізнаний щодо наслідків за подання недостовірних відомостей у декларації, що свідчить про його свідоме неподання достовірних відомостей.

З огляду на викладене вище, апеляційний суд приходить до висновку, що матеріали справи містять докази, які поза розумним сумнівом доводять вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що відсутні передбачені законом підстави для скасування постанови судді.

Керуючись ст. 294 КУпАП

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу захисника Желтухіна Є.О. в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09 лютого 2024 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя В.Ф. Люклянчук