Справа № 163/677/24 Провадження №33/802/328/24 Головуючий у 1 інстанції:Павлусь О. С.
Доповідач: Гапончук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2024 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Гапончук В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 28 березня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого на АДРЕСА_1 , непрацюючого, РНОКПП НОМЕР_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КпАП України,

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КпАП України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 (сорок тисяч вісімсот) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 (п`ять) років.

Визначено стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок судового збору.

Згідно постанови суду першої інстанції ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він будучи 08 лютого 2024 року притягнутим до відповідальності за ч.2 ст.126 КпАП України, повторно протягом року о 14:14 годині 14 березня 2024 року на вулиці Володимирській в місті Любомль Ковельського району Волинської області керував автомобілем «Фольксваген», номерний знак НОМЕР_2 , не маючи права керування таким транспортним засобом, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.5 ст.126 КпАП України.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає її незаконною та необґрунтованою. Зазначає, що у зв`язку з сімейними обставинами не зміг бути присутнім у судовому засіданні, копію постанови отримав лише 04 квітня 2024 року, а тому не мав достатньо часу для підготовки апеляційної скарги належним чином. Апелянт просить постанову Любомльського районного суду Волинської області від 28 березня 2024 року скасувати та провадження у справі закрити на підставі п.1 ст.247 КпАП України у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

У поданому до суду доповненні до апеляційної скарги ОСОБА_1 не оспорюючи факту керування автомобілем, не погоджується із накладеним стягненням у виді позбавлення права керування транспортним засобом строком на 5 років. Вказує, що дійсно був позбавлений права керування згідно постанови Любомльського районного суду Волинської області від 31.08.2018 та повторно посвідчення водія не отримував і в матеріалах справи такі дані відсутні. Разом з тим, покликається, що суд не мав права позбавляти його права керування транспортними засобами, оскільки на момент вчинення адміністративного правопорушення він уже був позбавлений такого права і повторно не отримував посвідчення. Просить оскаржену постанову змінити та виключити вказівку про позбавлення права керування транспортними засобами на строк 5 років.

За приписами ч.6 ст.294 КпАП україни неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

У судове засідання апеляційної інстанції, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце судового розгляду, подав клопотання про розгляд справи без його участі.

Тому, за наведених обставин, суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_1 у судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, , доходжу такого висновку.

Відповідно до положень ст.ст.245, 280 КпАП України при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказаних вимог закону при розгляді справи суд першої інстанції дотримався.

Апелянт був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в суді першої інстанції про що свідчить його підпис в протоколі про адміністративне правопорушення де міститься відповідне повідомлення. Будь яких обставин, які б слугували підставами для відкладення чи неможливості розгляду справи на заначену дату, суду ОСОБА_1 не повідомляв.

Висновок суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КпАП України, за обставин викладених у постанові, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується сукупністю доказів, перевірених у судовому засіданні та належно оцінених судом з чим повністю погоджується апеляційний суд.

Разом з тим апелянт не заперечує факту керування транспортним засобом, фактичних обставин справи та оскаржує судове рішення лише в частині накладеного на нього стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 5 років.

Так, із протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №058634 від 14.03.2024 вбачається, що ОСОБА_1 ставиться у провину порушення п.2.1 (а) ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність ч.5 ст.126 КпАП України.

Відповідальність за ч.5 ст.126 КпАП України настає за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, зокрема: керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом; керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Санкція ч.5 ст.126 КпАП України, передбачає накладення стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

Згідно з довідки сформованої інспектором сектору адміністративної практики Ковельського РУП ГУНП у Волинській області Заяць А. № 147451/01/01-2024 від 18.03.2024 у ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 наявне посвідчення водія номер НОМЕР_3 , категорія «В», «С1», термін дії 18.07.2014 - 18.07.2044.

Разом з тим, як вбачається з відеозапису доданого до матеріалів справи, під час спілкування з працівниками поліції після зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 встановлено, що останній притягався до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КпАП України та він був позбавлений права керувати транспортним засобом. Також встановлено, що посвідчення водія ОСОБА_1 не поновлював та повторно не отримував, тобто не має права керувати транспортними засобами.

Особам, позбавленим права на керування транспортними засобами за ст.130 або/та ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, посвідчення водія повертається після обов`язкового проходження позачергового медичного огляду та складання в сервісному центрі МВС теоретичного і практичного іспитів.

З огляду на наведене, ОСОБА_1 не має права керування транспортними засобами.

Вказані обставини не заперечує і сам ОСОБА_1 в апеляційній скарзі і підтверджує накладення на нього стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами згідно постанови Любомльського районного суду Волинської області від 31.08.2018 року. Вказує, що повторно посвідчення не отримував.

Слід взяти до уваги, що норми чинного КпАП України не встановлюють будь-яких обмежень щодо накладення стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, коли воно передбачене у санкції статті КпАП України, особам, які на момент вчинення адміністративного правопорушення не мали права керування транспортними засобами.

При цьому, санкція ч.5 ст.126 КпАП України є безальтернативною стосовно видів стягнень, які мають бути накладені на особу, що порушила відповідні вимоги ПДР; дискреційні повноваження суду згідно з цією нормою поширюються виключно на визначення строку позбавлення права керування та вилучення транспортного засобу.

Отже, неспроможними є доводи ОСОБА_1 , що суд не мав права застосовувати до нього позбавлення права керувати транспортними засобами у зв`язку з тим, що він уже був позбавлений такого права на той момент, оскільки навіть за відсутності в особи посвідчення водія її може бути позбавлено права керувати транспортними засобами. Такий висновок висловлений в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 04 вересня 2023 року у справі № 702/301/20.

Згідно з усталеною практикою Верховного Суду, правова природа адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами не зводиться виключно до вилучення посвідчення водія та не вичерпується такою дією, а застосовується на певний період, тривалість якого визначається судом відповідно до санкції відповідної частини статті КпАП України, і полягає у забороні керування транспортними засобами.

Позбавлення права керування транспортними засобами має відповідати загальній меті будь-якого стягнення, передбаченій ст.23 КпАП України.

За таких обставин, викладені в апеляційній скарзі доводи про неможливість накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами є безпідставними.

Відповідно до положень ст.23 КпАП України адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Адміністративне стягнення накладено на ОСОБА_1 в межах санкції ч.5 ст.126 КпАП України, з дотриманням вимог ст.ст.33-35 КпАП україни. При цьому, із санкції зазначеної статті вбачається, що місцевим судом накладено на ОСОБА_1 мінімальний вид адміністративного стягнення за вчинення даного адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд акцентує увагу ще й на ту обставину, що позбавлення права керувати транспортними засобами є не лише мірою відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, а також і превентивною мірою, яка унеможливлює набуття такого права надалі в межах визначеного судом строку.

За таких обставин, під час накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, визначеного у санкції ч.5 ст.126 КпАП України, неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування чи зміни постанови, апеляційним судом не встановлено.

Отже, доводи апеляційної скарги особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 є необґрунтованими, у зв`язку з чим цю апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову судді суду першої інстанції без змін.

Враховуючи викладене вище, керуючись ст.ст.247, 294 КпАП України,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 28 березня 2024 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського апеляційного суду В. В. Гапончук