справа № 361/2959/24
провадження № 3/361/2164/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.04.2024 м. Бровари

Суддя Броварського міськрайонного суду Київської області Сіренко Н.С., розглянувши матеріали, що надійшли з Броварського РУП ГУНП в Київській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, рнокпп НОМЕР_1 ,

за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

07.03.2024 о 10 год. 10 хв. Броварський район, с. Зазим`я, вул. Київська, 1, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Opel Vivaro номерний знак НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці, від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або в медичному закладі водій відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою винуватість у скоєнні вказаного адміністративного правопорушення заперечив та пояснив, що він автомобілем не керував, а керував ним власник автомобіля ОСОБА_2 , який в той час перебував в кафе неподалік і пив каву, а ОСОБА_1 просто знаходився біля автомобіля коли під`їхали працівники поліції та не розібравшись склали на ОСОБА_1 протокол.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_1 адвокат Сімутін Р.В. просить закрити дану справу за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки зміст протоколу про адміністративне правопорушення не відповідає фактичним обставинам, а матеріали справи не містять належних та допустимих доказів керування ОСОБА_1 автомобілем. Крім того, процедура проведення огляду ОСОБА_1 є незаконною, так як порушено встановлений законом порядок проведення огляду на стан сп'яніння. Пояснив, що ОСОБА_1 за кермом автомобіля не перебував, а керував ОСОБА_2 , біля блок посту на виїзді з с. Зазим'я останній зупинив автомобіль і вони разом пішли пити каву, після чого ОСОБА_1 раніше випив каву і повернувся до автомобіля, коли відчиняв дверцята автомобіля до нього підійшли працівники поліції та спитали, чи він їде в даному автомобілі, на що він відповів ствердно, працівники поліції повідомили йому про те, що в нього наявні ознаки алкогольного сп'яніння та запропонували пройти тест на місці зупинки або проїхати в медичний заклад, на що ОСОБА_3 відповів, що він автомобілем не керував і алкогольні напої не вживав, а власник автомобіля знаходиться в кафе. Однак працівники поліції проігнорували його пояснення та повідомили, що в разі заперечень вони вилучать автомобіль. Після цього вони залучили двох осіб свідками відмови ОСОБА_1 відмови пройти огляд на стан сп'яніння.

Адвокат Сімутін Р.В. посилається на те, що з відеозапису вбачається відсутність зазначених в протоколі ознак алкогольного сп'яніння, зробивши пропозицію пройти огляд на стан сп'яніння в закладі охорони здоров'я працівник поліції не склав направлення, передбачене додатком 1 до Інструкції та не вручив його ОСОБА_3 . Також матеріали справи не містять належних і допустимих доказів керування ОСОБА_3 автомобілем, що є обов'язковою складовою об'єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Із відеозапису не вбачається, що працівники поліції роз'яснили ОСОБА_3 та свідкам їх права та обов'язки.

За клопотанням адвоката Сімутіна в судовому засіданні були допитані свідки.

Так, свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні повідомив, що вони вчотирьох (Пічка, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ) їхали на роботу, за кермом був ОСОБА_7 , зупинилися попити каву, вони чекали машину з матеріалом. ОСОБА_8 перший випив каву і пішов до машини, через деякий час ОСОБА_9 та ОСОБА_6 також вийшли з кафе та коли підійшли до машини там вже були працівники поліції, спитали в нього, чи він буде свідком, він погодився, однак не зрозумів свідком чого він був, після чого йому дали підписати якісь документи і сказали, що вони вільні. Весь цей час ОСОБА_10 , який в той день керував автомобілем, сидів в кафе і пив каву, а вийшов вже після того, як працівники поліції уїхали.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні повідомив, що в той день вони ( ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ) зранку виїхали на монтаж воріт в с. Зазим'я, керував автомобілем ОСОБА_7 . Зупинилися неподалік каверну та пішли пити каву, ОСОБА_12 раніше всіх випив каву і пішов до автомобіля, після чого за ним пішли ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , там вже були працівники поліції, які запропонували бути свідками того, що у ОСОБА_1 забирають права, потім дали підписати якісь папери, які свідок підписав не читаючи. ОСОБА_13 в цей час був в кав'ярні і пив каву.

На питання суду чому ж вони не пояснили працівникам поліції, що не ОСОБА_5 , а ОСОБА_13 керував автомобілем та чому не покликали власника автомобіля, який з їх слів перебував неподалік в кафе ні ОСОБА_1 , ні свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_11 більш-менш зрозумілої відповіді не надали (вказали щось на кшалт розхвилювалися, не знали як себе поводити, їм не дозволяли працівники поліції залишати місце події).

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка власник автомобіля ОСОБА_2 повідомив суду, що вказаний в протоколі автомобіль Опель належить йому, він керував цим автомобілем, зупинилися поблизу кафе попити каву, ОСОБА_12 вийшов раніше подивитися, чи не приїхав автомобіль, який вони чекали, через деякий час за ним вийшли ОСОБА_6 та Пічка, а сам свідок залишився в кафе, розмовляв по телефону. Він особисто не бачив і не чув спілкування з працівниками поліції, коли він вийшов з кафе їх вже не було, а хлопці йому повідомили, що в Черняка поліція забрала права.

Заслухавши пояснення ОСОБА_3 , доводи адвоката Сімутіна Р.В., пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходжу до наступних висновків.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.000666.1993 № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 за № 1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР).

За пунктом 1.3. ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).

Частиною першої статті 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Порядок проходження огляду осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння закріплено у ст. 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 №1452/735 (далі Інструкції), а також «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженого постановою КМУ 17.12.2008 № 1103 (Далі Порядок).

Статтею 266 КУпАП визначено, що особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров'я.

Згідно п. 2, 3, 4 Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких в уповноваженої особи поліції є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Відповідно до п. 6 Порядку водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. При цьому, відповідно до п. 8 Порядку, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Отже, згідно закону, поліцейський вправі пред`явити до водія транспортного засобу вимогу пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану сп`яніння за наявності підстав вважати, що водій перебуває в стані алкогольного сп`яніння згідно з ознаками такого стану, а для притягнення водія до відповідальності за ст. 130 ч. 1 КУпАП за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння необхідно встановити, що у водія наявні ознаки сп`яніння та встановити факт відмови від проходження огляду, зафіксований у визначеному законом порядку (відеозаписом або у присутності двох свідків).

Суд звертає увагу, що факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`яніння щодо її бажання проходити огляд на стан алкогольного сп`янінням у встановленому законом порядку.

Як убачається з матеріалів цієї справи, особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , будучи водієм, у вказаній дорожній обстановці вимог наведених Правил не дотримався, оскільки його вина у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, повністю доведена, у розумінні ст. 251 цього ж Кодексу, належними та допустимими доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення від 07.03.2024 серії ААД №274857, який відповідає вимогам статті 256 КУпАП, містить виклад суті вчиненого правопорушення та є джерелом доказової інформації про подію правопорушення та особу, яка його вчинила, а отже, є належним та допустимим доказом у справі, містить підпис ОСОБА_1 про те, що йому роз`яснені його права та обов`язки та в поясненнях зазначив «від огляду відмовився» (а.с.3); Актом огляду, в якому зафіксовані виявлені ознаки алкогольного сп'яніння із записом «відмовився від проходження огляду» з підписом ОСОБА_1 та підписами свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_11 (а.с.5); направленням на огляд водія транспортного засобу ОСОБА_1 в КНП Броварська БКЛ від 07.03.2024 (а.с.4); письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_11 (а.с.6); відеозаписом з бодікамери нагрудної камери поліцейського, в якому зафіксовано як працівники поліції в присутності двох свідків пропонують водію пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння, оскільки в нього наявні ознаки алкогольного сп'яніння, при цьому водій представляється як ОСОБА_1 і на питання поліцейського повідомляє, що він керував автомобілем Opel Vivaro номерний знак НОМЕР_2 , на пропозицію працівника поліції пройти огляд на стан сп'яніння у встановленому законом порядку відмовився (а.с.7).

На переконання суду, надані докази на підтвердження винуватості ОСОБА_1 є належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного, а заперечення ОСОБА_1 , що він не керував транспортним засобом, а керувала інша особа, не може трактуватися судом як доказ його невинуватості у вчиненні даного правопорушення, оскільки на відеозаписі відсутнє підтвердження того, що він повідомляв працівникам поліції про керування автомобілем іншою особою, при цьому за весь час складання матеріалів про дане адміністративне правопорушення жодна стороння особа не підходила до працівників поліції і не стверджувала зворотнього.

Покази свідків суд оцінює критично, оскільки вони протирічать іншим доказам, що містяться у матеріалах справи, крім того, свідки вказали, що вони всі разом працюють і разом їздять на роботу, отже вони є потенційно зацікавленими у допомозі ОСОБА_1 . З відеозапису не вбачається жодних обставин, які були вказані свідками в судовому засіданні, а посилання на те, що вони не розуміли свідками яких подій їх запросили бути та підписуючи «якісь документи» вони не читали їх, не є для суду переконливими, враховуючи наявність в кожного свідка (з їх слів) базової середньої освіти та повної цивільної дієздатності. З огляду на викладе вище, суд позбавлений можливості сприймати покази свідків в частині того, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом в якості належного та допустимого доказу у даній справі.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у своїй постанові від 29.04.2020 у справі з єдиним унікальним № 161/5372/17 вказав, що обставини, які підтверджуються показаннями свідка повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі, тоді вони можуть бути визнані судом достовірними та достатніми для висновку про винуватість особи в тому чи іншому адміністративному правопорушенні, що не можна сказати про покази, надані у судовому засідання свідками у даній справі, оскільки вони не кореспондуються з іншими доказами в їх сукупності.

Відмова ОСОБА_1 від проходження огляду була зафіксована у встановленому законом порядку з дотриманням вимог Інструкції №1452/735 та вимог ст. 266 КУпАП, факт керування транспортним засобом останній підтвердив працівнику поліції, ща також підтверджується відеозаписом з боді камери.

При цьому, як встановлено у ході судового розгляду справи працівниками поліції дотримані вимоги статті 266 КУпАП та приписи нормативно-правових актів, що регулюють порядок огляду водіїв транспортних засобів з метою виявлення стану сп`яніння.

Інші посилання захисника, які на його думку є істотними порушеннями, а долучені до матеріалів справи докази недопустимими, на увагу не заслуговують, оскільки не спростовують виявленого порушення вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху з боку ОСОБА_1 .

Слід зазначити, що вирішуючи справу суд має приймати інформоване рішення, тобто робити свої висновки щодо фактичних обставин, важливих для вирішення справи, виходячи з усієї релевантної інформації, яку сторонам вдалося отримати і надати суду.

Правила недопустимості доказів становлять собою обмеження цього загального принципу, дозволяючи або зобов`язуючи виключати з процесу доказування інформацію, яка потенційно може мати істотне, а іноді й вирішальне значення для справи.

Тому виключення потенційно важливих відомостей, тобто визнання їх недопустимими незалежно від їх стосунку до справи і доказового значення, є крайнім заходом, до якого слід звертатися у разі, якщо іншими засобами неможливо забезпечити справедливого судового розгляду.

В основі створення правил про недопустимість доказів лежать кілька міркувань.

Насамперед це виключення потенційно недостовірних доказів або доказів, достовірність яких неможливо перевірити.

Також запровадження правил про недопустимість доказів має за мету створити стримуючий ефект для державних органів. Загроза виключення доказів, отриманих внаслідок істотного порушення фундаментальних прав і свобод людини, знеохочує органи правопорядку вдаватися до таких порушень.

Безумовно, істотне порушення фундаментальних прав і свобод особи отримання доказів за допомогою катувань і поганого поводження, порушення права не свідчити проти себе та права на допомогу захисника, відвертого порушення права на недоторканість або тих чи інших аспектів приватного життя тощо не може бути терпимим у правосудді.

Тому концепція, що лежить в основі правил щодо допустимості доказів, на переконання суду, виходить з розуміння, що в центрі уваги суду, який вирішує питання про допустимість доказу, мають знаходитися права особи і виправданість їх обмеження державою, незалежно від того, яким саме представником держави ці права обмежуються.

Водночас, порушення численних формальностей, які регулюють порядок складання процесуальних документів чи окремих процесуальних дій, але жодним чином не зачіпають права і свободи особи, мають оцінюватися виходячи з балансу конкуруючих інтересів: потреби суспільства у розкритті порушення і покаранні винуватця та важливості тих формальностей для забезпечення справедливості розгляду справи в цілому.

Верховний Суд в постанові від 01.12.2020 у справі № 318/292/18 зазначав, що норми закону не передбачають, що будь-яке формальне недотримання вимог процесуального закону при отриманні доказу автоматично тягне необхідність визнання доказу недопустимим. Натомість закон зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи було допущене порушення істотним та яким чином воно перешкоджало забезпеченню та реалізації прав і свобод особи.

Суд застосовує в цій справі такий підхід, сформований Верховним Судом, оскільки він ґрунтується на розумінні, що для прийняття рішення у справі суд має отримати якомога більшу інформацію щодо фактичних обставин, важливих для вирішення справи, забезпечивши сторонам можливість у змагальній процедурі перевірити та/або заперечити цю інформацію.

Тим самим, в сукупності підстави наведені захисником для визнання доказів недопустимими не є слушними, так як не було установлено істотних фундаментальних порушень прав і свобод учасників провадження та вказані недоліки не спростовують виявленого порушення вимог пункту 2.5. ПДР з боку ОСОБА_1 .

За пунктом 1.3. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).

Згідно п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності та взаємозв'язку, суд вважає доведеним факт порушення ОСОБА_1 07.03.2024 вимог 2.5. ПДР, а заперечення винуватості особою, що притягається до адміністративної відповідальності суд розцінює як спосіб захисту, обумовлений прагненням уникнути відповідальності передбаченої законом.

Таким чином факт відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного засобу поліцейським та в медичному закладі встановлено судом на підставі наявних доказів, які досліджені та оцінені судом за внутрішнім переконанням, дії ОСОБА_1 за вказаним фактом кваліфікую за ч. 1 ст. 130 КУпАП, як відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Підстав, що виключають адміністративну відповідальність згідно ст. 17 КУпАП, у справі не встановлено. Строки притягнення до адміністративної відповідальності не збігли.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 має посвідчення водія на право керування транспортними засобами НОМЕР_3 (а.с.2).

Обставин, що обтяжують та пом`якшують відповідальність ОСОБА_1 судом не встановлено.

Суд звертає увагу, що правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, є найбільш тяжкими та небезпечними порушеннями в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, оскільки є загрозою для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху: водіїв, пішоходів, велосипедистів, а також і для самого себе та власності третіх осіб, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку скоєного адміністративного правопорушення. На це також звертає увагу і Європейський суд з прав людини. Зокрема в рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі.

Виходячи з наведеного, враховуючи характер вчиненого правопорушення, значний суспільний резонанс справ зазначеної категорії, небезпечність таких діянь для інших учасників дорожнього руху, а також інші обставини, що мають істотне значення, вважаю за необхідне у відношенні ОСОБА_1 застосувати адміністративне стягнення у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, визнавши його таким, що забезпечить мету адміністративного стягнення у вигляді належної міри відповідальності за вчинення правопорушення, з метою виховання в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень.

Згідно ст. 40-1 КУпАП, з особи, на яку накладено адміністративне стягнення, стягується судовий збір у розмірі, встановленому Законом України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 40-1, 130 ч.1, 266, 280, 283, 284 КУпАП, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_1 визнати винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосувати до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий в розмірі 605,60 грн.

Штраф має бути сплачений не пізніше, як через п'ятнадцять днів з дня вручення постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніше як через п'ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати штрафу у встановлений строк з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу у порядку примусового виконання постанови відповідно до ст. 308 КУпАП.

Строк пред'явлення постанови до виконання - три місяці.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Броварський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня її винесення і набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Н.С.Сіренко