Справа № 307/1573/24
Провадження № 3/307/653/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2024 року м. Тячів

Суддя Тячівського районного суду Закарпатської області Бряник М.М., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла з відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 " ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , передбачене ч. 2 ст. 204-1 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що 7 квітня 2024 року близько 22 год. 55 хв. прикордонним нарядом «Група Реагування» на напрямку №258 прикордонного знаку в межах прикордонної смуги (територія Тячівського району, Закарпатської області) на відстані 3000 метрів від лінії державного кордону, було виявлено та в подальшому затримано громадянина України ОСОБА_1 , спільно з громадянином України ОСОБА_2 за спробу незаконного перетину державного кордону з України до Румунії поза пунктами пропуску через державний кордон у складі групи осіб. Своїми діями громадянин України ОСОБА_1 , порушив вимоги статей 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991 року, чим вчинив спробу незаконного перетинання державного кордону України будь-яким способом, поза пунктами пропуску через державний кордон України, вчинене групою осіб, відповідальність за що передбачена ч.2 ст. 204-1 КУпАП,

На розгляд справи ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, не з`явився. Разом з матеріалами справи до канцелярії Тячівського районного суду Закарпатської області надійшла заява особи щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення, якою просить розгляд справи проводити без його участі. Вказує, що вину визнає.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

У відповідності до ст. 9 КУпАП - адміністративним правопорушенням визнається протиправна, вина (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст. 204-1 КУпАП передбачена відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, а частиною 2 цієї ж статті передбачена відповідальність за ті самі дії, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 інкримінується вчинення адмінстратвиного правопорушення, а саме спроби перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України, групою осіб саме з ОСОБА_2 . Саме з цих підстав, уповноваженою особою, якою складено протокол дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч.2 ст. 204-1 КУпАП.

Разом з цим під час розгляду справи встановлено, що відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що постановою Тячівського районного суду Закарпатської області від 17 квітня 2024 року закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП (справа №307/1559/24), від так в діях ОСОБА_1 відсутня кваліфікуюча ознака - вчинення адміністративного правопорушення групою осіб.

Однак в межах даної справи про адміністративне правопорушення, встановлено, що у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, що стверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №147699 від 08.04.2024 року (а.с.1), протоколом про адміністративне затримання ОСОБА_1 (а.с.2), протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 07.04.2024 року (а.с.3), заявою ОСОБА_1 від 08.04.2024 року, якою останній вказує, що вину визнає (а.с.5), письмовими поясненнями службової особи прикордонного наряду ОСОБА_3 від 08.04.2024 року (а.с.7).

Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить норми, яка б передбачала перекваліфікацію дій особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тому вважаю, що у даному випадку необхідно застосувати аналогію закону, як засіб заповнення прогалини у законодавстві, який полягає у застосуванні врегульованих конкретною нормою правовідносин, норми закону, що регламентує подібні відносини у кримінальному процесуальному законодавстві.

Відповідно до ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституційний Суд України у пункті 3.4 Рішення від 11 жовтня 2011 року №10-рп/2011 зазначає, що з аналізу положень міжнародних актів, наведених у Рішенні, не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення».

У пункті 3.6 цього рішення Конституційний Суд України вказує, що відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним.

У цьому ж Рішенні Конституційний Суд України поширює певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності. У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року (заява N 7460/03) зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, деякі справи про адміністративні правопорушення, за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Враховуючи наявність прогалин в праві стосовно процесуального врегулювання розгляду суддею справ про адміністративні правопорушення, зокрема, суд приходить до висновку, що в даному випадку правомірним і доцільним буде застосування аналогії процесуального закону - за правилами, закріпленими в КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК України, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про необхідність притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, перекваліфікувавши його дії з ч. 2 ст. 204-1 КупАП на ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

Перекваліфікація дій не порушує права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та не змінює обставин правопорушення, зафіксованих в протоколі.

Відповідно до ст.23КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником так і іншими особами.

Згідно зі ст. 33КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Обираючи адміністративне стягнення ОСОБА_1 у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП, враховую характер вчиненого правопорушення, ступінь його вини, особу порушника, вважаю необхідним накласти на нього адміністративне стягнення у межах санкції, визначеної ч.1 ст. 204-1 КУпАП, у виді штрафу.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП з ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір на користь держави у розмірі 605,60 гривень.

Керуючись ст.ст. 33, 283, 284 КУпАП,

П О С Т А Н О В Л Я Ю :

Перекваліфікувати дії ОСОБА_1 з ч. 2 ст. 204-1 КУпАП на ч. 1 ст. 204-1КУпАП.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 до спеціального фонду Державного бюджету України 605,60 (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок) судового збору.

Постанова може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду на протязі десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя М.М. Бряник