Номер провадження: 33/813/836/24
Головуючий у першій інстанції Циб І. В.
Доповідач Копіца О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.04.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі головуючого судді Копіци О.В.; за участі секретаря судового засідання Стоянової Л.І., прокурора Семенюк А.В., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та її захисника Уштвана В.С., розглянувши його апеляційну скаргу на постанову Приморського райсуду м. Одеси від 09.02.2024 стосовно:

ОСОБА_1 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Будапешт, респ. Угорщина, громадянки України, в.о. генерального директора КНП «Одеський обласний центр екстреної медичної допомоги і медицини катастроф» ООР», зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої: АДРЕСА_2 ;

- про накладення стягнення за вчинення адміністративнихправопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеною постановою суду 1-ої інстанції справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 №522/23881/23 та №522/23881/23 об`єднано в одне провадження, з присвоєнням йому №522/23881/23, ОСОБА_1 визнана винуватою у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП та з урахуванням вимог ч. 2 ст. 36 КУпАП, на підставі санкції ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн., а також стягнуто з неї в дохід держави судовий збір в розмірі 0, 2 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 605, 60 грн.

Відповідно до постанови суду, ОСОБА_1 , будучи виконуючою обов`язки генерального директора КНП «Одеський обласний центр екстреної медичної допомоги і медицини катастроф» ООР» (далі КНП «ООЦЕМД і МК» ООР»), будучи посадовою особою юридичної особи публічного права, відповідно до п.п. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» №1700-VII від 14.10.2014 (надалі Закон) та Примітки до ст. 172-7 КУпАП, в порушення вимог ст. 28 Закону, не повідомила безпосереднього керівника Департамент охорони здоров`я Одеської обласної державної адміністрації про виникнення у неї реального конфлікту інтересів під час підписання клопотання на адресу Департаменту охорони здоров`я Одеської обласної державної адміністрації №138 від 25.01.2023 про встановлення надбавки за складність та напруженість у роботі собі особисто на 2023 рік, в якому самостійно визначила її відсотковий розмір, що стало підставою для видачі наказу КНП «ООЦЕМД і МК» ООР» №124-к від 07.02.2023, згідно якого ОСОБА_1 встановлена надбавка за складність, напруженість у роботі у розмірі 50% посадового окладу з 01.02.2023 по 31.12.2023.

Окрім того, ОСОБА_1 , будучи виконуючою обов`язки генерального директора КНП «Одеський обласний центр екстреної медичної допомоги і медицини катастроф» ООР» (далі КНП «ООЦЕМД і МК» ООР»), будучи посадовою особою юридичної особи публічного права, відповідно до п.п. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» №1700-VII від 14.10.2014 (надалі Закон) та Примітки до ст. 172-7 КУпАП, в порушення вимог ст. 28 Закону, вчинила дію та прийняла рішення в умовах реального конфлікту інтересів під час підписання клопотання на адресу Департаменту охорони здоров`я Одеської обласної державної адміністрації №138 від 25.01.2023 про встановлення надбавки за складність та напруженість у роботі собі особисто на 2023 рік, в якому самостійно визначила її відсотковий розмір, що стало підставою для видачі наказу КНП «ООЦЕМД і МК» ООР» №124-к від 07.02.2023, згідно якого ОСОБА_1 встановлена надбавка за складність, напруженість у роботі у розмірі 50% посадового окладу з 01.02.2023 по 31.12.2023.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_2 не погодився із оскаржуваною постановою суду з огляду на наступні обставини:

- судом не надано належної оцінки показанням та доводам ОСОБА_1 стосовно того, що вона не ініціювала та не встановлювала сама собі надбавку, натомість, ініціатива відходила безпосередньо від керівника Департаменту, тобто керівника вищого рівня; приватний інтерес ОСОБА_1 не доведений та не встановлений під час судового розгляду;

- поза увагою суду 1-ої інстанції залишилось те, що матеріалами справи не доведений один із основних елементів правопорушення, передбаченого ст. 172-7 КУпАП, зокрема, суб`єктивна сторона, яка характеризується умисною формою вини, натомість, ОСОБА_1 не усвідомлювала, що могла порушити антикорупційне законодавство;

- не було враховано судом, що відповідальність за ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП настає у випадку неповідомлення про існування та вчинення дій при реальному конфлікті інтересів, в той час як судом не було встановлено того, що ОСОБА_1 діяла необ`єктивно та упереджено при виконанні своїх обов`язків та в чому саме це виражалось;

- судом 1-ої інстанції в повному обсязі проігноровані усі зауваження сторони захисту стосовно матеріалів справи та особи, яка складала протокол, натомість, вимогами Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції визначено обов`язок зазначати всі докази, які підтверджують висновки протоколу, проте такого переліку в протоколі не зазначено; до матеріалів справи долучено ряд документів та їх копій, шлях надходження та порядок залучення яких не є зрозумілим, зокрема, долучена до матеріалів справи копія Роз`яснення НАЗК №11 від 13.06.2022 містить лише суб`єктивні висновки, які не можуть підтверджувати ті чи інші факти; рапорт ст. о/у УСР в Одеській обл. ДСР НП України Яковлєва І. стосовно перевірки ОСОБА_1 у базі «ІІПС ОВС України» не містить додатків, дати складення та підписання, на ньому відсутня резолюція керівника уповноваженого органу, з огляду на що незрозуміло, чи дійсно здійснена перевірка та чи доведена інформація до керівника; долучена до матеріалів копія документу НАЗК на ім`я Черкаської обласної прокуратури щодо складання протоколів за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП взагалі не має жодного відношення до справи; долучений до матеріалів справи рапорт ОСОБА_3 про надання дозволу на складання протоколу та направлення матеріалів справи до суду не містить дати його складання та підписання, а також резолюції керівника уповноваженого органу;

- на підставі наданих матеріалів неможливо встановити, чи дійсно уповноважений орган збирав матеріали та складав протокол, оскільки наявна лише копія Наказу №1077 від 23.10.2019 про затвердження Положення про Департамент стратегічних розслідувань, проте само Положення не долучено до матеріалів справи; до матеріалів справи долучена копія Положення про УСР в Одеській обл. ДСР НП України, затвердженого Наказом ДСР НПУ №17 від 06.11.2019, проте такий наказ відсутній у вільному доступі, що позбавляє можливості переконатись у тому, що саме УСР в Одеській обл. ДСР НПУ дійсно уповноважено на складання протоколів, пов`язаних із корупцією; витяг з наказу про призначення ОСОБА_3 ст. о/у 6-го відділу (протидії корупції) УСР в Одеській обл. ДСР НПУ датований 16.12.2022 та не підтверджує того, що останній станом на 15.12.2023 перебував на вказаній посаді;

- судом не надано оцінки та не встановлено момент вчинення адміністративного правопорушення, який є одним із необхідних елементів для встановлення часу притягнення особи до відповідальності.

Посилаючись на викладені обставини, захисник Уштван В.С. просить постанову суду скасувати та провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в її діях події та складу правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та її захисника Уштвана В.С., які підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_4 , яка заперечувала проти її задоволення, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до положень ч.ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Так, диспозиція ч.ч. 1 та 2 ст. 172-7 КУпАП передбачає відповідальність за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів та вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів відповідно.

При цьому, ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» (далі Закону) визначено поняття правопорушення, пов`язаного із корупцією діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч. 1 ст. 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

В свою чергу, відповідно до положень ч. 1 ст. 1 Закону, реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

При цьому, п.п. 2 та 3 ч. 1 ст. 28 Закону встановлюють, що особи, зазначені у п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону, зобов`язані повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Апеляційний суд критично відноситься до тверджень захисника щодо наявності підстав для закриття провадження стосовно ОСОБА_1 у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, оскільки вони є безпідставними та, навпаки, спростовуються доказами по справі.

Аналіз матеріалів провадження свідчить про те, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП за кваліфікуючими ознаками: неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів та вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів повністю доведена та підтверджується наявними в матеріалах справи наступними доказами:

- протоколами про адміністративне правопорушення №№1796/2023 та 1797/2023 від 15.12.2023;

- розпорядженням №14/К-2023 від 17.01.2023 про призначення в.о. генерального директора КНП «Одеський обласний центр екстреної медичної допомоги і медицини катастроф» ООР» ОСОБА_1 ;

- наказом №82-ц від 18.01.2023 на підставі Розпорядження Одеської обласної військової адміністрації №14/К-2023 від 17.01.2023;

- наказом №42-ц від 18.01.2023 на підставі Розпорядження Одеської обласної військової адміністрації №14/К-2023 від 17.01.2023;

- розпорядженням №64/2023-КР від 15.03.2023 про призначення на посаду генерального директора КНП «Одеський обласний центр екстреної медичної допомоги і медицини катастроф» ООР», що перебуває у спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, повноваження з управління яким делеговано обласній державній адміністрації;

- копією Статуту КНП «ООЦЕМД і МК» ООР»;

- копією клопотанням в.о. генерального директора КНП «ООЦЕМД і МК» ООР» ОСОБА_1 та заступника гендиректора з економічних питань та забезпечення Гержановської Е. №138 від 25.01.2023, відповідно до якого ОСОБА_1 просила директора Департаменту охорони здоров`я Одеської облдержадміністрації ОСОБА_5 надати згоду на встановлення собі, в.о. генерального директора ОСОБА_1 , надбавки за складність та напруженість у роботі з 01.02.2023 на 2023 рік, у розмірі 50% посадового окладу;

- копією листа Департаменту охорони здоров`я ООДА №142-ВС від 30.01.2023, згідно якого директор департаменту дозволив встановити на 2023 рік в.о. генерального директора КНП «ООЦЕМД і МК» ООР» ОСОБА_1 надбавку за складність та напруженість у роботі в розмірі 50% посадового окладу;

- копією наказу КНП «ООЦЕМД і МК» ООР» №124-к від 07.02.2023, згідно якого в.о. генерального директора зазначеного підприємства ОСОБА_1 встановила собі надбавку до посадового окладу за складність, напруженість у роботі в розмірі 50% посадового укладу з 01.02.2023 по 31.12.2023;

- запитом про отримання інформації та копій документів до КНП «ООЦЕМД і МК» ООР» №10175/55/114/01/2023 від 25.10.2023;

- відповіддю генерального директора КНП «ООЦЕМД і МК» ООР» ОСОБА_6 на запит з додатками №2476 від 03.11.2023, відповідно до якого ОСОБА_1 не підписувалось попередження про обмеження, передбачене Законом У країни «Про запобігання корупції»;

- копією колективного договору між КНП «Одеський обласний центр екстреної медичної допомоги і медицини катастроф» ООР» та профспілковим комітетом об`єднаної профспілкової організації КНП «Одеський обласний центр екстреної медичної допомоги і медицини катастроф» ООР» Профспілки працівників охорони здоров`я України;

- копією положення про преміювання працівників КНП «ООЦЕМД і МК» ООР»;

- запитом УСР в Одеській обл. ДСР НПУ №10532/53/114/01-2023 від 06.11.2023 про отримання інформації від Департаменту охорони здоров`я Одеської обласної державної адміністрації;

- відповіддю директора Департаменту охорони здоров`я Одеської обласної державної адміністрації від 15.11.2023, згідно якого у період часу з 01.01.2023 по теперішній час до Департаменту не надходили повідомлення (листи) від генерального директора КНП «ООЦЕМД і МК» ООР» ОСОБА_1 щодо виникнення конфлікту інтересів відповідно до Закону України «Про запобігання корупції» та іншими матеріалами справи в їх сукупності.

Всупереч твердженням апелянта про те, що до протоколів не надано доказів підтвердження факту суперечності між приватним інтересом ОСОБА_1 та службовими повноваженнями, апеляційний суд зауважує на тому, що в якості одного із доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих їй правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП до протоколів про адміністративне правопорушення ст. о/у УСР в Одеській обл. ДСР НПУ ОСОБА_3 долучив Роз`яснення НАЗК «Щодо наявності/ відсутності конфлікту інтересів під час реалізації повноважень з окремих питань оплати плаці» №11 від 13.06.2022 (далі Роз`яснення НАЗК), відповідно до якого конфлікт інтересів виникає у керівника, який приймає рішення про встановлення собі стимулюючих виплат, зокрема, у випадку, коли особа подає пропозицію (у формі письмового подання чи іншим чином) щодо розміру стимулюючих виплат, а безпосередньо рішення про встановлення стимулюючих виплат приймає керівник вищого рівня (а.с. 34-39).

Таким чином, приватний інтерес при реалізації цього повноваження стосовно себе пов`язаний із можливістю впливу на зміст рішення керівника органу, підприємства, установи, організації про встановлення стимулюючих виплат.

Оскільки особа не може об`єктивно оцінити власну роботу, при внесенні пропозицій щодо розміру премії чи надбавки для себе між її приватним інтересом, що полягає у бажанні отримати стимулюючу виплату у вищому розмірі, та службовими повноваженнями виникає суперечність, яка впливає на її об`єктивність при вчиненні зазначених дій, що є реальним конфліктом інтересів.

Якщо окремі керівники, керуючись зазначеними положеннями, готуватимуть пропозиції щодо встановлення розміру власної премії, вони діятимуть в умовах реального конфлікту інтересів.

Для уникнення реального конфлікту інтересів у цій ситуації необхідно:

- утриматись від здійснення оцінки своєї роботи та, відповідно, внесення пропозицій щодо визначення собі конкретного розміру премії чи надбавки;

- за наявності потреби надавати керівнику вищого рівня необхідну інформацію, на підставі якої він зможе самостійно визначити конкретний розмір премії чи надбавки.

В Методичних рекомендаціях «Щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, дотримання обмежень щодо запобігання корупції» №13 від 21.10.2022 НАЗК зауважує на тому, що реалізація службових/представницьких повноважень стосовно себе відноситься до типових обставин та ситуацій, що свідчать про наявність приватного інтересу чи зумовлюють його виникнення. До таких ситуацій можна віднести прийняття (або участь у прийнятті) рішень особою щодо себе самої, які стосуються оплати праці, відведення земельних ділянок, використання права на депутатське звернення чи депутатський запит у власних інтересах.

Так, на підставі аналізу матеріалів справи вбачається, що, складаючи на адресу директора Департаменту охорони здоров`я Одеської облдержадміністрації клопотання №138 від 25.01.2023 про надання згоди на встановлення надбавки за складність та напруженість у роботі, в.о. генерального директора КНП «ООЦЕМД і МК» ООР» ОСОБА_1 , в порушення вищевказаних Роз`яснень НАЗК, звернулась до керівника вищого рівня директора департаменту охорони здоров`я Одеської облдержадміністрації із пропозицією щодо встановлення конкретного розміру власної надбавки за період часу з 01.02.2023 на 2023 рік 50% від посадового окладу, при цьому, не утрималась від здійснення оцінки власної роботи та внесення пропозицій щодо визначення собі конкретного розміру надбавки, а також не надала інформацію, на підставі якої керівник міг би самостійно визначити конкретний розмір надбавки.

В подальшому, отримавши згоду директора Департаменту охорони здоров`я Одеської облдержадміністрації на встановлення на період 2023 року надбавки за складність та напруженість роботи в розмірі 50% посадового окладу, в.о. генерального директора КНП «ООЦЕМД і МК» ООР» ОСОБА_1 наказом №124-к від 07.02.2023 встановила собі розмір надбавки до посадового окладу за складність та напруженість у роботі в розмірі 50% посадового окладу на період часу з 01.02.2023 по 31.12.2023.

Відтак, суд апеляційної інстанції доходить переконання про те, що ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді в.о. генерального директора КНП «ООЦЕМД і МК» ООР», підписуючи вищевказане клопотання та наказ, а також зазначаючи в них конкретний відсотковий розмір власної надбавки, всупереч вимог ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», не повідомила безпосереднього керівника Департаменту охорони здоров`я Одеської ОДА про наявність у неї реального конфлікту інтересів, а також вчинила дії та прийняла рішення в умовах реального конфлікту інтересів.

Окрім того, матеріали справи не містять будь-яких здійснених ОСОБА_1 заходів для врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів, як це передбачено вимогами п. 4 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції».

В контексті надання оцінки посиланням захисника на відсутності в діях ОСОБА_1 умислу на вчинення інкримінованих їй адміністративних правопорушень з огляду на те, що вона не усвідомлювала, що могла порушити антикорупційне законодавство, апеляційний суд зауважує на тому, що з моменту призначення ОСОБА_1 на посаду в.о. генерального директора КНП «ООЦЕМД і МК» ООР», тобто з 18.01.2023, на неї розповсюджувались вимоги Закону України «Про запобігання корупції» та вона повинна була їх виконувати, незалежно від того, чи ознайомлювалась вона за безпосереднім місцем роботи з попередженням про обмеження, передбачені цим законом.

Що стосується посилань захисника на те, що на підставі наданих матеріалів неможливо встановити, чи дійсно уповноважений орган збирав матеріали та складав протокол, суд апеляційної інстанції вважає такі доводи вочевидь помилковими з огляду на наступні обставини.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 255 КУпАП передбачено, що у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в ст.ст. 218-221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення, передбачені, серед іншого, ст.ст. 172-4 - 172-9 КУпАП, мають право складати уповноважені на те посадові особи органів Національної поліції.

В свою чергу, вимогами Положення про Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України (надалі Положення про ДСР), затвердженого наказом НПУ №1077 від 23.10.2019, завданнями ДСР є реалізація повноважень Національної поліції України в частині боротьби з організованою злочинністю, злочинністю в органах державної влади та місцевого самоврядування, протидії корупції, захисту прав і свобод людини і громадянина та об`єктів права власності від протиправних посягань, у тому числі протидія корупції серед посадових осіб, на яких поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», вжиття заходів з метою виявлення корупційних правопорушень та правопорушень, пов`язаних з корупцією, та їх припинення відповідно до законодавства України.

ДСР, для виконання покладених на нього завдань, має право відповідно до компетенції у встановленому законом порядку одержувати від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та їх посадових осіб, а також громадян та їх об`єднань інформацію, документи та матеріали, необхідні для виконання покладених на нього функцій, а також, на підставі сукупного аналізу вищевказаного Положення про ДСР у взаємозв`язку із вимогами КУпАП, посадові особи ДСП мають право на складання в межах компетенції протоколів про адміністративні правопорушення, пов`язані із корупцією, та направлення їх до суду в установленому законом порядку.

З урахуванням вищевикладених вимог законодавства України, апеляційний суд доходить висновку про те, що в структурі Національної поліції України посадові особи ДСР та його структурних (відокремлених) підрозділів є спеціально уповноваженими суб`єктами у сфері протидії корупції, визначеними ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції».

Водночас, до протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 було долучено копію Положення про Управління стратегічних розслідувань в Одеській обл. ДСР НПУ (надалі Положення про УСР в Одеській обл. ДСР НПУ), затвердженого Наказом ДСР НПУ №17 від 06.11.2019, відповідно до якого УСР в Одеській обл. ДСР НПУ є структурним (відокремленим) підрозділом ДСР НПУ та згідно із законодавством реалізує повноваження НПУ та ДСР в частині боротьби з організованою злочинністю, злочинністю в органах державної влади та місцевого самоврядування, протидії корупції, захисту прав і свобод людини і громадянина та об`єктів права власності від протиправних посягань на території обслуговування (т. 1, а.с. 137-146).

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд констатує, що посадові особи УСР в Одеській обл. ДСР НПУ були уповноважені на збір відповідних доказів про вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, складення протоколів про адміністративні правопорушення стосовно в.о. генерального директора КНП «ООЦЕМД і МК» ООР» ОСОБА_1 за ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП та направлення таких протоколів до відповідного суду для розгляду справи.

В контексті надання оцінки твердженням захисника з приводу того, що до матеріалів справи долучено ряд документів та їх копій, шлях надходження та порядок залучення яких не є зрозумілим, суд апеляційної інстанції наголошує на безпідставності таких тверджень та зауважує на тому, що матеріали, долучені до протоколу про адміністративне правопорушення, були зібрані уповноваженою законом посадовою особою, шляхом здійснення відповідних запитів до органів державної влади та юридичних осіб (т. 1, а.с. 120-123; т. 2, а.с. 15-18, 26-29), а також шляхом долучення до матеріалів відповідних загальнодоступних роз`яснень НАЗК та актів, які визначають повноваження органу, відповідального за протидію корупції (т. 1, а.с. 126-131, 136-147).

Зазначені обставини спростовують посилання захисника на те, що не є зрозумілим, як зазначені документи опинились в матеріалах справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП.

Рапорти ст. о/у УСР в Одеській обл. ДСР НПУ ОСОБА_3 , які не містять дати складання та підписання, а також резолюції керівника, в розумінні ст. 251 КУпАП, не є джерелом доказів у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, оскільки не містять будь-яких фактичних даних, на підставі яких можливо було б встановити обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, за своєю сутністю являється письмовими офіційними повідомленнями керівництву, натомість, в матеріалах справи наявний комплекс письмових доказів, на підставі аналізу яких можливо достеменно пересвідчитись у винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих їй адміністративних правопорушень.

Що стосується доводів апелянта з приводу того, що судом не встановлено момент вчинення адміністративного правопорушення, який є одним із необхідних елементів для встановлення часу притягнення особи до відповідальності, апеляційний суд зауважує на наступному.

Відповідно до ч. 4 ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених ст.ст. 212-15, 212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Разом із тим, відповідно до загальнодоступних роз`яснень НАЗК, зокрема, Листа НАЗК за вих. №47-09/27771/21 від 26.04.2021, початком обчислення строку виявлення адміністративного правопорушення є момент, коли проаналізовано зібрані фактичні дані та зроблено висновок про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення. Процесуально такий висновок оформлюється у вигляді протоколу. Дії уповноваженої особи, що має право складати протоколи, до моменту його складання можуть свідчити лише про виявлені окремі ознаки правопорушення, проте факт, що виявлене діяння містить склад адміністративного правопорушення, зазначається при складенні протоколу.

З урахуванням викладеного, датою виявлення адміністративного правопорушення, пов`язаного із корупцією, є момент з`ясування всіх необхідних даних, який збігається з моментом складення відповідного протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки лише після отримання таких даних можливо встановити всі необхідні ознаки складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи те, що протоколи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП були складені 15.12.2023, суд апеляційної інстанції зауважує на тому строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ст. 38 КУпАП в даному випадку не спливли, внаслідок чого відсутні передбачені п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП підстави для закриття провадження у справі.

Факт того, що в оскаржуваній постанові суд 1-ої інстанції окремо не зупинився на детальній аргументації моменту вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень не може свідчити про незаконність та необґрунтованість постанови, з огляду також на те, що на зазначеній обставині не зауважувала сторона захисту в судовому засіданні суду 1-ої інстанції.

Водночас, суд апеляційної інстанції зауважує на тому, що відповідно до положень ст. 36 КУпАП, при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо.

Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Разом із тим, суд 1-ої інстанції, призначаючи стягнення ОСОБА_1 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, одразу призначив остаточне стягнення за два правопорушення одразу, без призначення стягнення за кожне адміністративне правопорушення окремо та без застосування відповідних положень ч. 2 ст. 36 КУпАП.

Відтак, постанова суду 1-ої інстанції стосовно ОСОБА_1 підлягає відповідній зміні, в частині накладення стягнення за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, що не погіршує становище ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право змінити постанову.

З огляду на викладені вище обставини, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржувана постанова зміні з підстав, викладених апеляційним судом вище.

Керуючись ст.ст. 7, 36, 38, 247, 251, 268, 280, 294 КУпАПапеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу захисника Уштвана В.С., в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Приморського райсуду м. Одеси від 09.02.2024 про накладення стягнення на ОСОБА_1 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП змінити.

Абзац 2 постанови викласти в наступній редакції:

«Накласти на ОСОБА_1 стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів для працездатних осіб, що становить 1700 грн.; за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП у виді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів для працездатних осіб, що становить 3400 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП накласти на ОСОБА_1 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП стягнення у виді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів для працездатних осіб, що становить 3400 грн.».

В іншій частині постанову залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.В. Копіца