"17" квітня 2024 р. Справа № 363/1649/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2024 року м. Вишгород

Суддя Вишгородського районного суду Київської області Котлярова І.Ю., розглянувши матеріал, який надійшов з Вишгородського РУП ГУНП в Київській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №017967, 09 березня 2024 року о 23 год. 20 хв., водій ОСОБА_1 , в м. Вишгород по вул. Кургузова, 11В, керував автомобілем Volkswagen Caddy, д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, огляд проводився із згоди водія в установленому законом порядку з використанням приладу «Драгер» 6820, проба позитивна 1.56% проміле. ОСОБА_1 своїми діями порушив вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечував щодо адміністративного протоколу у повному обсязі, зазначив, що ввечері 09.03.2024 року вирішив навідатися до свого товариша ОСОБА_2 , метою візиту була дружня зустріч, під час якої вживали алкогольні напої, прибув до товариша на автомобілі, який залишив в подвір`ї біля його будинку. Через деякий час згадав, що забув забрати з автомобіля гаманець з грошима та документами, у зв`язку з чим повернувся до автомобіля. Коли підійшов до автомобіля, до нього підійшли працівники поліції та зазначили, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, після чого запропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. Однак зазначив, що не керував транспортним засобом, та не збирався, крім того, ставив працівникам поліції запитання щодо причини складання протоколу, оскільки не керував транспортним засобом, та не був зупинений працівниками поліції під час керування транспортним засобом.

Адвокат Павленко О.В. в судовому засіданні зазначив, що протокол про адміністративне правопорушення не містить відомостей про порушення ПДР, які б слугували підставою для зупинки транспортного засобу, а отже дана обставина спростовує факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом. В матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б вказували на факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Наявні в матеріалах адміністративної справи відеозаписи також не містять відомостей стосовно керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а навпаки їх спростовують, адже ОСОБА_1 неодноразово повторював про те, що він не був зупинений в процесі руху, поліцейські вказаний факт не заперечували. Крім того, працівники поліції не відсторонювали ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, акту про відсторонення водія від управління транспортним засобом адміністративна справа не містить, що також спростовує факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Також, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять обов`язкового акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, його примірник ОСОБА_1 не вручався. Наявний лише чек пристрою Drager без підпису ОСОБА_1 або відмітки про його відмову від такого. На думку сторони захисту, працівники поліції фактично скористалися юридичною необізнаністю ОСОБА_1 та змусили його пройти медичний огляд на стан сп`яніння, хоча в розумінні змісту ст. 130 КУпАП та п. п. 1.10, 2.9 ПДР України такий обов`язок покладається саме на водія транспортного засобу, яким ОСОБА_1 не являвся. У зв`язку з викладеним, просив суд закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні зазначив, що надвечір 09.03.2024 року ОСОБА_1 завітав до його помешкання, що за адресою: АДРЕСА_2 . Метою його візиту була дружня зустріч, під час якої вони вживали алкогольні напої. Точну кількість вказати не може, але вона була достатня, щоб це вплинуло на загальне самопочуття та координацію рухів. Через деякий час сумісного перебування, ОСОБА_1 повідомив, що попередньо залишив свій транспортний засіб у дворі його будинку, але забув забрати з нього гаманець з грошима та документами, у зв`язку з чим йому необхідно повернутися до автомобіля. В подальшому ОСОБА_1 покинув приміщення його квартири та тривалий час не повертався, а тому ОСОБА_2 був вимушений піти йому на зустріч. Опинившись на подвір`ї будинку, ОСОБА_2 побачив екіпаж поліції, які намагались переконати ОСОБА_1 у тому, що він керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 усіляко це заперечував та неодноразово звертався на адресу працівників поліції з запитанням «Ви мене зупиняли?», на що останні ніяк не реагували та все одно склали адміністративний протокол. Разом з тим, повідомив, що частину описаних подій він задокументував на власний мобільний телефон та вважає не справедливим притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, адже він дійсно не керував транспортним засобом, на початку зустрічі прибув до його помешкання тверезим, після вживання алкогольних напоїв планував залишити авто до ранку.

Вислухавши ОСОБА_1 , захисника адвоката Павленка О.В., пояснення свідка, дослідивши матеріали адміністративної справи, додані документи, переглянувши відеозапис з боді-камер поліцейських, суд вважає, що провадження відносно ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підлягає закриттю виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.ст. 245,251,252,280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Відповідно до п. 2.9а ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Як вбачається зі змісту п. 1.10 ПДР України, водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Визначення терміну «керування транспортним засобом» наведено в п. 27 Пленуму ВСУ від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Таким чином, керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

Судом має бути враховано те, що об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є керування транспортним засобом у стані сп`яніння (наркотичного чи алкогольного). Тобто доказова база має бути спрямована саме на доведення одночасно двох обставин: керування транспортним засобом і перебування у стані сп`яніння (наркотичного чи алкогольного).

Для того щоб виявити вказане правопорушення, той чи інший транспортний засіб має бути законно зупинений співробітниками поліції, в іншому випадку протиправність зупинки (за умови відсутності задокументованого порушення ПДР та подальшим притягненням до відповідальності), може поставити під сумнів й саму подальшу процедуру виявлення «нетверезого водія» .

Досліджений в судовому засіданні відеозапис, який долучено до протоколу працівниками поліції не містять відомостей стосовно керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а навпаки їх спростовують.

Крім того, відеозаписи не містять відомостей про спосіб роз`яснення ОСОБА_1 вимог ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, що є грубим порушення його законних прав та інтересів як учасника адміністративного провадження.

Також судом встановлено розбіжності в часі та даті складання адміністративного протоколу серії ААД № 017967, а саме згідно відомостей зазначених у протоколі він був складений 10.03.2024 року о 00 год. 59 хв., та переглянутим відеозаписом в якому зафіксований час - 10.03.2024 року о 01:52 години, тобто вже після складання протоколу, який є предметом судового розгляду.

У протоколі зазначено, що його було складено у присутності двох свідків, а саме ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , але до матеріалів справи їх пояснень не долучено, та на відеозаписі долученому до матеріалів відсутня інформація щодо їх присутності при складанні протоколу.

Направлення на огляд водія транспортного засобу до медичного закладу суперечить протоколу про адміністративне правопорушення, а саме дата його видачі 09.03.2024 року о 23:50 годині. в той час як протокол про адміністративне правопорушення складено 10.03.2024 року о 00:59 годин.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, підлягають оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. Огляд водія на стан сп`яніння проводиться з використанням спеціальних технічних засобів. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Аналогічний зміст має й п. 7 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України, МОЗ України 09.11.2015 року №1452/735.

Крім того, відповідно до абз. 2, 3 п. 4 розділу Х Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС № 1395 від 07.11.2015 року, результати огляду зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів. Акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів складається у двох примірниках, один з яких вручається особі, щодо якої проводився цей огляд. У разі виявлення стану алкогольного сп`яніння в результаті проведення огляду з використанням спеціальних технічних засобів складається протокол про адміністративне правопорушення, до якого долучаються акт огляду на стан сп`яніння та роздруківка із результатом огляду з використанням спеціального технічного засобу (у разі наявності).

Попри це, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять обов`язкового акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, його примірник ОСОБА_1 не вручався. Наявний лише чек пристрою Drager без підпису ОСОБА_1 або відмітки про його відмову від такого.

Згідно ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Аналіз цієї статті свідчить про обов`язок уповноважених осіб, які за законом мають право складати протоколи про адміністративні правопорушення, відображати суть вчиненого адміністративного правопорушення у повній мірі, з урахуванням конкретних обставин справи. Протокол про адміністративне правопорушення повинен містити всю необхідну інформацію щодо неправомірних дій чи бездіяльності особи, що забезпечить їх правильну кваліфікацію та притягнення особи до відповідальності за належною статтею Кодексу.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи у тому чи іншому діянні, оскільки він не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), оскільки наявні у ньому дані не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

З огляду на викладене вбачається те, що відомості, які відображені у протоколі про адміністративне правопорушення повинні підтверджуватись долученими у встановленому законом порядку доказами, які відображають у своїй сукупності всю суть обставин протиправної поведінки правопорушника, наведених у протоколі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, аналізуючи матеріали адміністративної справи в цілому та кожен документ окремо, суд приходить до переконання, що вони містять суттєві протиріччя.

В матеріалах справи відсутні в повному обсязі докази, що підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме те, що, з-поміж іншого, останній керував транспортним засобом і був зупинений працівниками поліції в процесі руху. Матеріали справи також не містять належних та допустимих доказів, що підтверджують факт порушення водієм правил дорожнього руху і як наслідок його законне зупинення за таке порушення.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.

Згідно зі ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до частини 1 статті 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

В силу положень ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справі «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року), суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути безумовно доведена достатніми доказами, які установлюють об`єктивну істину в справі.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів.

За таких обставин, враховуючи викладене та беручи до уваги ту обставину, що особами уповноваженими на складання протоколів про адміністративне правопорушення не надано беззаперечних доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вчинення ОСОБА_1 правопорушення, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини, достатніх, допустимих та безсумнівних доказів які б «поза розумним сумнівом» доводили винуватість ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП надано не було, суд приходить до переконання, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, наявними в матеріалах справи доказами не доведена, а відтак, з точки зору достатності доказів, матеріали справи не містять тієї сукупності доказів, яка б усунула обґрунтований сумнів щодо доведеності наявності в його діянні складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому провадження в даній справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю складу вказаного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.245,251,252,280, п.1 ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження відносно ОСОБА_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Вишгородський районний суд Київської області на протязі десяти днів.

Суддя І.Ю. Котлярова