Справа №: 302/332/24 3/302/158/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.04.2024 смт Міжгір`я

Суддя Міжгірського районного суду Закарпатської області Сидоренко Ю.В., за участю особи яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника - адвоката Рішко С.І. , розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду смт. Міжгір`я адміністративний матеріал (протокол серії ААБ № 127478 від 15.03.2024 року), який надійшов з ВП №2 Хустського РУП ГУНП України в Закарпатській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, не одруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не має, місце фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , моб. тел. НОМЕР_2 ,

за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 127478 від 15.03.2024 року, ОСОБА_1 15.03.2024 року по вул.Гагаріна в смт.Міжгір`я керував транспортним засобом ВАЗ 2107 номерний знак НОМЕР_3 , під час керування яким не горіла права фара, та під час зупинки автомобіля ВАЗ-2107 був з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, від проходження медичного освідчення відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні інкримінованого правопорушення не визнав повністю, проти фактичних обставин, викладених у протоколі про адміністративні правопорушення заперечує та суду пояснив, що 15.03.2024 року ввечері в кафе він вживав алкогольні напої з ОСОБА_3 , який є чоловіком його сестри. Випив в кафе пиво алкогольне, близько 0,5 л. Коли вони виходили з кафе, то зустріли знайомого ОСОБА_4 , який запропонував відвести їх додому на його автомобіля марки ВАЗ 2107 червоного кольору, на що вони погодилися. За кермом був ОСОБА_5 , а він сів на заднє сидіння, в салоні автомобіля ще знаходився неповнолітній ОСОБА_6 . Від`їхав неподалік від кафе, автомобіль зупинили працівники поліції. Водій автомобіля з місця зупинки втік. Працівники поліції підійшли до нього, ОСОБА_1 , та безпричинно почали звинувачували, що він є водієм цього автомобіля та у нього наявні ознаки алкогольного сп"яніння. Запропонували пройти тестування на стан вживання алкогольних напоїв, на що від відмовився, оскільки він не заперечував, що перебував у стані алкогольного сп`яніння, однак неодноразово вказував поліцейським, що він не був водієм та не керував транспортним засобом ВАЗ-2107. Вину не визнає, вважає протокол складений поліцейським без з`ясування всіх належних обставин, просить провадження у справі закрити за відсутністю складу інкримінованого йому правопорушення.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засідання пояснив, що 15.03.2024 року він разом із ОСОБА_1 вживали спиртні напої, біля 22 год. вони йшли у магазин, що купити ще спиртні напої, та по дорозі зустріли своїх знайомих, які запропонували їх підвезти. Рухаючись по вул.Гагаріна, назустріч їм їхав поліцейський автомобіль і коли включили проблискові маячки, водій авто ОСОБА_5 звернув у сусідню вуличку, та коли зупинив автомобіль, одразу вийшовши з цього автомобіля та втік з місця зупинки. Біля автомобіля залишився він разом з ОСОБА_1 , та його двома знайомими. Працівники поліції почали звинувачувати, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, на що вони заперечували, однак працівники поліції їх пояснення до уваги не взяли та склали відносно ОСОБА_1 протокол.

В судовому засіданні захисник адвокат Рішко С.І. факт вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення заперечує та вказує, що зібрані працівниками поліції матеріали справи не підтверджують сам факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, вважає що протокол складений з порушенням Інструкції та просить провадження у справі відносно ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП закрити за недоведеністю вини.

Повно та всебічно вивчивши надані матеріали, вислухавши в судовому засіданні пояснення ОСОБА_1 , його захисника адвоката Рішко С.І., показання свідка ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи № 302/332/24, відтворивши в судовому засіданні носій інформації у виді DVD-R диску з відеозаписом подій, приходжу до висновку, що провадження в справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, з огляду на наступне.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Стаття 256 КУпАП вимагає від посадової особи, яка уповноважена законом його складати, зазначити в протоколі: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Стаття 260 КУпАП встановлює заходи забезпечення провадження в справах про адміністративне правопорушення, зокрема з метою припинення правопорушення, встановлення особи, складення протоколу про адміністративне правопорушення, своєчасного і правильного розгляду справи, допускається тимчасове затримання транспортного засобу, відсторонення водіїв від керування транспортним засобом, огляд водія на стан алкогольного чи іншого сп`яніння, - у порядку, передбаченому КУпАП та іншими законами України. Відсторонення водія від керування транспортним засобом та огляд на стан алкогольного сп`яніння здійснюється в порядку, передбаченому ст. 266 КУпАП та порядком, визначеним чинними нормативними актами.

Як зазначено в ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 130 ч.1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі , яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а також за відмову особи , яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Зі змісту відеозапису, доданого до матеріалів справи та відтвореного в судовому засіданні за участю учасників судового розгляду вбачається, що поліцейський біля автомобіля марки «ВАЗ» спілкується з ОСОБА_1 , який категорично заперечував ті обставини, що він є водієм даного транспортного засобу, зазначав, що автомобілем не керував, при цьому факт вживання алкогольних напоїв визнав. Також на відеозаписі зафіксовані пояснення інших осіб, які заперечували, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом.

На відеозаписі відсутні будь-які відомості, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом. Обставини, при яких було зупинено вказаний транспортний засіб, та хто саме керував автомобілем, на носії інформації не зафіксовано.

При цьому з наявного в матеріалах справи відеозапису не вбачається, що ОСОБА_1 було зупинено під час керування ним автомобілем, зазначеного у протоколі, оскільки керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу (руху транспортного засобу за допомогою двигуна), незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до чинного законодавства України, усі сумніви щодо доведеності вини ОСОБА_1 тлумачаться на його користь, а зважаючи на судову практику ЄСПЛ, відповідно до якої збір судом доказів на підтвердження винуватості особи за відсутності сторони обвинувачення у справах про адміністративне правопорушення, свідчить про порушення права особи на неупереджений судовий розгляд, при відсутності достатніх та допустимих доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, суд приходить до висновку, що наявними у справі доказами не доведений факт керування останнім транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та порушення п. 2.5 ПДР."

Із витребуваного судом за клопотанням сторони захисту додаткових носіїв інформації з наявним на нього безперервним записом подій, також не вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 2107 номерний знак НОМЕР_3 . Крім того, з даного відеозапису вбачається, що транспортний засіб біля будівлі зупиняється о 00:33 год., а протокол відносно ОСОБА_1 про адміністративне правопорушення складений о 23 год. 50 хв. 15.03.2024 року.

Та доводи ОСОБА_1 про те, що він не керував вказаним транспортним засобом марки ВАЗ-2107, жодними матеріалами справи не спростовані.

При цьому, при перегляді відеофайлів, захисник - адвокат Рішко С.І. зауважив, що протокол про адміністративне правопорушення складений із порушення, оскільки час складання протоколу не збігається із доданим відеозаписом, на якому зафіксоване зупинку автомобіля о 00:33 год. 16.03.2024 року.

Згідно приписів п.6 розділу розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказу МВСУ та МОЗ №1452/735 від 09.11.2015 року вбачається, що огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Відповідно до п.7 розділу І вищевказаної Інструкції вбачається, що у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - заклад охорони здоров`я).

Відповідно до положень ч.3 та ч.6 ст.266 КУпАП у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння працівником поліції з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 5, 6 та 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. № 1103, передбачено, що підтвердження стану сп`яніння в результаті огляду та згода водія транспортного засобу з результатами такого огляду є підставою для його притягнення згідно із законом до відповідальності. Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Таким чином, вищезазначеними нормативними актами визначений послідовний алгоритм дій фіксування вчинення адміністративного правопорушення, який є обов`язковим та має бути дотриманий.

Тобто, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 КУпАП.

Підставою для проведення огляду водія на стан алкогольного, наркотичного та іншого сп`яніння у медичному закладі є відмова останнього від огляду працівником поліції із використанням спеціальних технічних засобів або незгода з його результатами п.7 Розділу І Інструкції).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст.266 КУпАП (п.п. 6, 7 розділу І Інструкції).

З системного аналізу вказаних норм випливає, що вони чітко визначають порядок проведення такого огляду спочатку на місці зупинки транспортного засобу, а в разі відмови водія проходити такий огляд або незгоди з результатами огляду, поліцейський зобов`язаний оформити направлення в медичний заклад для проходження медичного огляду і запропонувати водієві пройти такий огляд в медичному закладі.

В протоколі про адміністративне правопорушення ААБ № 127478 від 15.03.2024 року не зазначено, що особа на місці зупинки транспортного засобу ВАЗ 2107 номерний знак НОМЕР_3 відмовилася від проходження на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів. Натомість, під час перегляду відеозапису з бодікамер працівників поліції не встановлено, що працівники поліції намагалися провести огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, що прямо передбачено ч.2, ч.3 ст.266 КУпАП.

Суб`єктом правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП коли особі інкримінується керування транспортним засобом у стані сп`яніння або відмова від проходження медичного огляду на стан сп`яніння, може бути будь-яка особа, що досягла шістнадцятирічного віку (ст.12 КУпАП), яка керувала транспортним засобом.

Тобто, доказуванню підлягають такі обставини: 1) керування особою транспортним засобом та 2) перебування цієї особи у стані сп`яніння (наркотичного, алкогольного чи іншого) або відмова від проходження медичного огляду на стан такого сп`яніння.

У постанові від 20 лютого 2019 по справі №404/4467/16-а Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування».

Обов`язок органу (особи), яка склала протокол про адміністративне правопорушення, нести тягар доказування, що є складовою презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини в сенсі ст.62 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, та звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

Натомість, посадовою особою не здобуто належних, достатніх і допустимих доказів, які б поза розумним сумнівом стверджували вину особи ОСОБА_1 , а саме факт керування транспортним засобом марки ВАЗ 2107 номерний знак НОМЕР_3 в стані алкогольного сп`яніння. Та із жодних доказів, доданих до матеріалів справи, не підтверджено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом «ВАЗ 2107».

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не можу бути притягнутий до адміністративної відповідальності інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Вищезазначене дає підстави визнати, що вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення за обставинами, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ № 127478 від 15.03.2024 року не доведена у встановленому законом порядку, а тому є підстави для застосування п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, а отже наявні підстави для закриття провадження у даній справі внаслідок недоведеності достатніми, достовірними і належними доказами вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно п.2.5. Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу працівника міліції пройти у встановленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ст.251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом було досліджено відеозапис з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) поліцейського.

Відповідно до положень ст.251 КУпАП, ст.62 Конституції України суд вважає такими, що не можуть бути визнані належним та допустимим доказом відомості, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення, у зв`язку з їх не відповідністю нормам ст. 256 КУпАП та виходячи з того, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказам вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із вищевказаним стандартом доказування "поза розумним сумнівом", оскільки наявні у ньому дані не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі "Тейксейра де Кастор проти Португалії" від 09.06.1998 року, п. 54 рішення у справі "Шабельника проти України" від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушеннямст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (рішенні у справі "Карелін проти Росії" ("Karelin v. Russia", заява N 926/08, рішення від 20.09.2016 року).

Спираючись на положення ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 року, заява №16347/02), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 року, заява №36673/04), «Карелін проти Росії» (рішення від 20.09.2016 року заява №926/08), на переконання суду дані відображенні у протоколі про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення за ст.130 ч.1 КУпАП є сумнівними, наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту, то ж, суд, враховуючи вищезазначене, позбавлений можливості самостійно надати оцінку відомостям в частині доведеності чи недоведеності обставин, відображених у протоколі про адміністративне правопорушення, а також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача.

Таким чином, наявні в справі докази є суперечливими та сумнівними і як наслідок, не підтверджують викладеного в протоколі, а саме те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява №7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Ретельно дослідивши та перевіривши в ході судового розгляду усі наявні в справі докази, суд приходить переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки належних, достовірних і допустимих доказів, яких було б достатньо для визнання його винуватим у вчиненні даного правопорушення в судовому засіданні встановлено не було.

При цьому, всі можливості для усунення сумнівів були вичерпані, а сукупність зібраних та проаналізованих по справі доказів не дозволяє їх спростувати у категоричній формі доводів особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення та зробити беззаперечний і однозначний висновок про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Дослідивши протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали, суд прийшов до висновку, що в матеріалах справи відсутні будь-які фактичні дані, які б доводили вину ОСОБА_1 у вчинені інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а тому враховуючи те, що фактичні обставини не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо винуватості тлумачаться на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, провадження у справі відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП слід закрити у зв`язку з відсутністю складу даного адміністративного правопорушення.

Процесуальних витрат до стягнення немає враховуючи те, що судом не прийнято постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, а тому судовий збір відповідно до положень ст.40-1 КУпАП, з нього не стягується.

Керуючись ст.ст. 130, п.1 ч.1 ст.247, ст.ст.251, 179, 283-285, 294 КУпАП, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 - закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова судді в справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подаються до Закарпатського апеляційного суду через Міжгірський районний суд Закарпатської області.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Міжгірського районного суду Закарпатської області: Ю. В. СИДОРЕНКО