Справа № 553/9/24
Провадження № 3/553/149/2024
П О С Т А Н О В А

Іменем України

28.03.2024м. Полтава

Суддя Ленінського районного суду міста Полтави Подмаркова Ю.М., за участі секретаря судових засідань - Макаренка Я.В., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника - адвоката Яресько Н.В., розглянувши матеріали, які надійшли від управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Полтава, є громадянином України, одружений, працює водієм небезпечних вантажів в ТД "Автотрансоіл", проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ,

за частиною 1 статті 173-2, частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в:

24.12.2023, о 13:39 год., в м. Полтаві, біля б. 9 по пров. Зайкевича, ОСОБА_1 , діючи на порушення вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, керуючи автомобілем Hyundai ix35, реєстраційний номер НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, тремтіння пальців рук), відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.

Окрім того, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 211252, 24.12.2023, о 13:00 год. в м. Полтаві, біля б. 9 по пров. Зайкевича в м. Полтаві, ОСОБА_1 за місцем свого проживання вчинив стосовно дружини ОСОБА_2 домашнє насильство, а саме умисні дії фізичного та психологічного характеру, які виразилися в штовханні, хапанні та здавлюванні горла, чим завдав фізичного болю та шкоди її психологічному здоров`ю.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні правопорушень не визнав та вказав, що 22.12.2023 дружині ОСОБА_2 повідомили про загибель її батька. У зв`язку з цим стан дружини був неадекватним, агресивним і вони сварилися. 24.12.2023 вони знову посварилися через те, що дружина хотіла їхали забирати тіло батька. Близько 13 год. він забрав у неї телефон та поїхав до магазину, коли повернувся, на подвір`ї були працівники поліції, яких викликала дружина. Поліцейські підійшли до нього, в цей час він перебував в автомобілі, на якому заїхав до себе у двір, та повідомили, що надійшло орієнтування про те, що він в стані сп`яніння керує автомобілем, потім почали погрожувати, що викличуть працівників ТЦК. Пройти огляд пропонували, однак, він, вважаючи дії працівників поліції незаконними та провокаційними, відмовився від огляду та пішов до хати.

Потерпіла ОСОБА_2 надала пояснення про те, що їй повідомили про загибель батька і 23.12.2023 у них з чоловіком ОСОБА_1 виникла сварка з приводу того, що вона наполягала їхати на похорони батька. Зранку 24.12.2023 вони знову посварилися, чоловік забрав у неї мобільний телефон та поїхав до магазину. З метою його провчити, вона зателефонувала до поліції. По приїзду, працівники поліції не з`ясовували обставин домашнього насильства, і коли чоловік повернувся з магазину, почали вказувати, що він в стані сп`яніння та пропонувати пройти огляд. Від своїх звинувачень вона відмовляється і зазначила, що не пам`ятає, які саме пояснення надавала, була в стресовому стані.

Від захисника ОСОБА_3 надійшло письмове клопотання про закриття провадження в справі, в якому зазначено, що стосовно вчинення домашнього насильства в сім`ї, то склад правопорушення відсутній, даний факт потерпіла не підтвердила. Стосовно складення протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП, то його складено в порушення всіх можливих норм за відсутності підстав для зупинки, недоведеності факту керування ОСОБА_1 в стані сп`яніння і при наявності з боку поліцейських тиску та залякування.

Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку про таке.

Відповідно до частин 2 та 6 статті 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - шостій цієї статті.

Адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених статтею 130 цього Кодексу, може бути накладено протягом одного року з дня його вчинення.

Згідно пункту 7 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Вчинення адміністративного правопорушення за частиною 1 статті статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке ставить в вину ОСОБА_1 , вчинене 24.12.2023.

Враховуючи, що на момент розгляду справи закінчився визначений частиною 2 статті 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення строк притягнення до адміністративної відповідальності, провадження у справі (протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 211252) за частиною 1 статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення підлягає закриттю на підставі пункту 7 частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Поряд з тим, не зважаючи на невизнання своєї вини особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, підтверджується наступними доказами, дослідженими під час судового розгляду:

- даними протоколу про адміністративне правопорушення від 24.12.2023 серії ААД № 628005, в якому викладено обставини правопорушення (а. с. 1);

- даними направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 24.12.2023, складеного о 14:00 год. (а. с. 3);

- даними копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 018372 від 24.12.2023, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.ю 126 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн. 00 к. (а. с. 4);

- довідкою УПП в Полтавській області ДПП про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно Єдиного державного реєстру ТЗ, отримував посвідчення водія серії НОМЕР_3 (а. с. 5);

- довідкою УПП в Полтавській області ДПП про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно підсистеми "Адмінпрактика" ІП НПУ, до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП протягом року не притягувався (а. с. 6);

- даними відеозапису з нагрудної камери поліцейського, оглянутий під час судового розгляду, на якому зафіксовано факти керування ОСОБА_1 транспортним засобом та повідомлення ОСОБА_2 працівникам поліції про те, що її чоловік ОСОБА_1 напередодні вживав алкогольні напої. Працівники поліції, виявивши ознаки сп`яніння, запропонували ОСОБА_1 пройти огляд, від чого останній відмовився та зайшов до будинку. (а. с. 7).

Всі вищевказані докази узгоджуються між собою та повністю спростовують показання особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Постанова судді згідно має ґрунтуватися на обставинах установлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах (стаття 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Відповідно до статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративні правопорушення, є будь які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення суд, відповідно до вимог статті 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, повинен з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші факти, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 2 статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Порядок оформлення та вимоги до оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення за ст. 130 КУпАП врегульовано Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України 07.11.2015 № 1395; Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом МВС України, МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015; та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №1103 від 17.12.2008.

Судом встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 складений уповноваженою особою, з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП.

Відповідно до положень ч. 2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння згідно п. 3 Інструкції, є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Пунктом 6-8 зазначеної інструкції передбачено, що огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я). У разі скоєння дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП), унаслідок якої є особи, що загинули або травмовані, проведення огляду на стан сп`яніння учасників цієї пригоди є обов`язковим у закладі охорони здоров`я.

Частиною 2 та 3 статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Отже, обставини, що зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення та на відеозаписі, не спростовані під час судового розгляду ОСОБА_1 .

Суд надає критичну оцінку поясненням ОСОБА_1 з приводу того, що дії працівників поліції були провокаційними.

Зі змісту оглянутого в судовому засіданні відеозапису не вбачається фактів застосування будь-якого тиску та погроз з боку працівників патрульної поліції стосовно ОСОБА_1 , а навпаки, поведінка останнього є агресивною та супроводжується нецензурною лексикою. Під час спілкування, працівник поліції повідомив про наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння та запропонував пройти огляд, на що ОСОБА_1 відмовився та зайшов до будинку.

В обґрунтування підстав для закриття провадження у справі захисник посилається також на відсутність у матеріалах справи доказів зупинки транспортного засобу працівниками поліції з передбачених законом підстав.

Суд вважає вказану позицію захисника необґрунтованою.

Національна поліція України (поліція) це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. (ч.1 ст.1 Закону України "Про Національну поліцію").

Завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: забезпечення публічної безпеки і порядку; охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; протидії злочинності тощо. (ст. 2 Закону України "Про Національну поліцію").

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 23 вказаного Закону поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

До превентивних заходів, які може застосовувати поліція, належить, зокрема, зупинення транспортного засобу. (п. 4 ч. 1 ст. 31 вказаного Закону).

Статтею 35 вказаного Закону визначено підстави для зупинки транспортного засобу, а частиною третьою цієї статті передбачено, що поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Щодо наявності у поліцейського підстав вважати, що особа, яка керує транспортним засобом, перебуває в стані сп`яніння, то судом встановлено, що саме дружина ОСОБА_1 повідомила (час на відеозапису 00:00:25) про вживання напередодні ним алкоголю.

Тож, суд не погоджується з твердженням захисника щодо відсутності інформації щодо підстав зупинки поліцейським екіпажем транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 .

Суд також враховує, що за умови виявлення у особи, яка керує транспортним засобом, ознак сп`яніння, незалежно від причин зупинки транспортного засобу, працівники Національної поліції зобов`язані вжити відповідних заходів, спрямованих на виявлення та припинення правопорушення, оскільки в іншому випадку ігнорування вказаних обставин суперечитиме наведеним вище завданням Національної поліції.

Також не є слушними доводи захисника щодо відсутності доказів на підтвердження факту керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння з огляду на те, що протокол складено саме за відмову пройти огляд на стан сп`яніння особою, яка має ознаки спяніння.

Правомірність перебування поліцейських на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 не є об`єктом дослідження у межах даної справи, а може бути підставою для оскарження водієм дій патрульних у окремому порядку.

Водночас, матеріали справи не містять відомостей про оскарження дій працівників поліції щодо складання адміністративного матеріалу.

Свідок ОСОБА_4 , який був допитаний за клопотанням захисника, пояснив, що ОСОБА_1 є його тестем, 24.12.2023 його дружині зателефонувала ОСОБА_2 та повідомила, що вони посварилися з чоловіком. Він приїхав до них і поліцейський повідомив, що ОСОБА_5 відмовилася від будь-яки звинувачень чоловіка, проте, протокол скасовано не було.

Зазначені показання не спростовують обставин, встановлених судом щодо вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до статті 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Поряд з цим, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення досягає більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торіха поти Іспанії», параграфи 29-30) Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (параграф 32 рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Наведені висновки, що містяться в рішеннях ЄСПЛ є частиною національного законодавства, а тому суд вважає за необхідне їх застосувати при судовому розгляді, вбачаючи на наявність таких самих випадків, про які йдеться у вищенаведених рішеннях суду міжнародної юрисдикції.

Оцінивши надані докази, в діях ОСОБА_1 вбачаю склад відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за що передбачено відповідальність частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Враховуючи конкретні обставини правопорушення, дійшов висновку, що на ОСОБА_1 належить накласти стягнення, передбачене санкцією частини 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, а також, відповідно до статті 40-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, пункту 5 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір", стягнути з нього судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Керуючись статтями 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

п о с т а н о в и в:

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накласти стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 (сімнадцять тисяч) грн 00 к., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною 1 статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити у зв`язку з закінченням на момент розгляду строків накладення адміністративного стягнення.

Строк сплати штрафу не пізніш як через 15 днів з дня отримання копії постанови.

У разі несплати штрафу у вказаний строк особою, яку притягнуто до відповідальності, у порядку примусового виконання постанови стягується подвійний розмір штрафу.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 605 (шістсот п`ять) грн 60 к.

Постанова суду може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Ленінський районний суд міста Полтави. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова підлягає зверненню до виконання протягом трьох місяців з дня винесення.

Повний текст постанови складено 01.04.2024.

Суддя Ю.М. Подмаркова