СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
ун. № 759/6443/24
пр. № 3/759/2509/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2024 року м. Київ

Суддя Святошинського районного суду м. Києва Горбенко Н.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли від Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

громадянина України, що проживає за адресою:

АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до Протоколу про адміністративне правопорушення №Ц/КВ/6000/15/П/ПТ від 25 березня 2024 року - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вчинив адміністративне правопорушення порушення вимог законодавства про працю, яке виявлено 25.03.2024 року о 11 год. 10 хв. при проведенні позапланового заходу державного нагляду (контролю) ТОВ «ПРОМТЕХМОНТАЖ ПЛЮС», відповідальність за яке передбачено ч. 3 ст. 41 КЗпП, а саме:

при проведенні позапланового заходу державного нагляду (контролю) ТОВ «ПРОМТЕХМОНТАЖ ПЛЮС» було встановлено, що у порушення вимог частини першої ст. 21, частини четвертої ст. 24 Кодексу законів про працю України директор ТОВ «ПРОМТЕХМОНТАЖ ПЛЮС» допустив працівника ОСОБА_2 до виконання роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та без подання повідомлення до ДПС про прийняття працівника на роботу.

Таким чином, ОСОБА_2 пройшовши навчання за загальним курсом з охорони праці та отримавши відповідні Посвідчення, починаючи з 01.08.2023 року виконував роботи за завданням ТОВ «ПРОМТЕХМОНТАЖ ПЛЮС» на території ТОВ «Глобинський переробний завод» за адресою: м. Глобине, вул. Володимирська, 203, без оформлення трудових відносин.

Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, за яке передбачена відповідальність ч. 3 ст. 41 КУпАП.

У судове засідання ОСОБА_1 з`явився, вказав, що вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнає. Також зазначив, що з висновком Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці не згоден, оскільки аргументи, доводи та тлумачення Держпраці мають подвійні тлумачення та мають подвійне трактування.

Згідно зі статтею 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, вина (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП.

Складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП, є фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), допуск до роботи іноземця або особи без громадянства та осіб, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, на умовах трудового договору (контракту) без дозволу на застосування праці іноземця або особи без громадянства.

Суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП є посадові особи підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності, громадяни - суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують найману працю.

Відповідно до ст. 14 КУпАП посадові особи підлягають адміністративній відповідальності за адміністративні правопорушення, зв`язані з недодержанням установлених правил у сфері охорони порядку управління, державного і громадського порядку, природи, здоров`я населення та інших правил, забезпечення виконання яких входить до їх службових обов`язків.

ОСОБА_1 є директором ТОВ «ПРОМТЕХМОНТАЖ ПЛЮС». Вказане не заперечувалось ОСОБА_1 у судовому засідання та у заяві від 10.04.2024 року, що була подана через канцелярію суду.

Зокрема, згідно з ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Частинами 1, 4 статті 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір з працівником укладається, як правило, в письмовій формі. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З аналізу норм трудового законодавства Верховний Суд у своїй постанові від 23 червня 2023 року (справа № 160/1649/22, провадження № К/990/2139/23) зробив такі висновки у спірних правовідносинах: право на працю може бути реалізовано особою шляхом укладення трудового договору або цивільно-правового договору про працю. Обрання конкретного способу реалізації права на працю залежить не від волі осіб (особи, яка бажає реалізувати вказане право, та особи, яка має потребу у використанні праці/послуг іншої особи), а від характеру правовідносин, які виникли між його учасниками. Зокрема, якщо правовідносини мають ознаки трудових, то саме на роботодавця покладається обов`язок належного оформлення трудових відносин. У зв`язку із цим, посилання роботодавців у такій ситуації на те, що сам працівник наполягав на укладенні цивільного-правового договору, є нікчемним та не звільняє роботодавця від відповідальності, визначеної законом.

Згідно Постанови КМУ від 17.06.2015 року № 413 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу», повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх, як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за формою, згідно з додатком, до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором одним із таких способів: засобами електронного зв`язку з використанням електронного цифрового підпису відповідальних осіб, відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу та електронного підпису; на паперових носіях разом з копією в електронній формі; на паперових носіях, якщо трудові договори укладено не більше ніж із п`ятьма особами.

У відповідності до змісту Протоколу про адміністративне правопорушення №Ц/КВ/6000/15/П/ПТ від 25 березня 2024 року ОСОБА_1 допустив працівника ОСОБА_2 до виконання роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та без подання повідомлення до ДПС про прийняття працівника на роботу.

Актом №Ц/КВ/6000/40 від 25.03.2024 року встановлено, зокрема, що в ході проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання вимог законодавства у сферах охорони праці, гігієни праці та праці виявлено порушення вимог законодавства, зокрема: в порушення вимог ч. 1 ст. 21КЗпП, трудовий договір не укладався між працівником та ТОВ «ПРОМТЕХМОНТАЖ ПЛЮС», так в період виконання роботи трудовий договір із ОСОБА_2 не укладався; у порушення вимог ч. 4 ст. 24 КЗпП, директор ТОВ «ПРОМТЕХМОНТАЖ ПЛЮС» допустив працівника до виконання роботи без укладення трудового договору, таким чином, в період виконання роботи ОСОБА_2 був допущений до виконання роботи без укладення трудового договору.

Таким чином, факт вчинення ОСОБА_1 інкримінованого адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних та досліджених матеріалів справи про адміністративне правопорушення, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення №Ц/КВ/6000/15/П/ПТ від 25 березня 2024 року; актом №Ц/КВ/6000/40 від 25.03.2024 року; приписом про усунення виявлених порушень законодавства про працю №Ц/КВ/6000/15/П.

Зібрані докази узгоджуються між собою та згідно ст. 251 КУпАП є належними доказами в адміністративній справі.

Одночасно з тим, суд вважає за доцільне вказати, що під час дослідження матеріалів справи про адміністративне правопорушення не було встановлено подвійних тлумачень та подвійних трактувань, про які вказав ОСОБА_1 .

За встановлених обставин справи, беззаперечно встановлено, що ОСОБА_1 скоїв правопорушення, що передбачене диспозицією ч. 3 ст. 41 КУпАП України, оскільки вищезазначені факти його вини є переконливими, достатніми, в повному обсязі відповідають фактичним обставинам справи та знайшли своє підтвердження в доказах, які містяться в матеріалах справи і були повно та всебічно досліджені під час судового засідання.

Відповідно до ст. 23 КУпАП, адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Санкція частини 3 статті 41 КУпАП передбачає адміністративне стягнення у вигляді накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю, від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за скоєння ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, суд враховує характер вчиненого ним адміністративного правопорушення, особу правопорушника: вік, соціальне положення та рівень правосвідомості, ступінь його вини та відношення до скоєного адміністративного правопорушення, відсутність пом`якшуючих чи обтяжуючих вину обставин, відсутність відомостей про попередні притягнення до адміністративної відповідальності.

За таких обставин, дотримуючись принципу співвідношення між тяжкістю вчиненого адміністративного правопорушення та заходом державного примусу, враховуючи наявність негативних наслідків скоєного адміністративного правопорушення та те, що правопорушник вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнав, суд вважає за необхідне та достатнє для виховання особи, запобігання вчинення нових правопорушень застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення, в межах мінімальної межі санкції статті у виді штрафу.

Обставин, які б позбавляли можливості суд застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу не встановлено.

Окрім того, суд також вважає, що в даному випадку саме такий вид і розмір стягнення, враховуючи вищевикладені обставини, буде достатньою мірою відповідальності для виховання особи, що вчинила дане адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також в повній мірі забезпечить запобігання вчинення нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, та повністю відповідатиме меті його застосування.

Положеннями ст. 40-1 КУпАП передбачено, що у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується судовий збір особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, ставка судового збору встановлюється у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні дані, які б підтверджували звільнення особи, що притягується до адміністративної відповідальності від сплати судового збору, а відтак з нього слід стягнути судовий збір за ухвалення постанови про накладення адміністративного стягнення.

Керуючись ст.41, ст.ст.221, 283-285 КУпАП, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП.

Накласти на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 500 (п`ятсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір на користь держави у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Роз`яснити особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, що штраф має бути сплачений не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення її постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження постанови - не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати правопорушником штрафу у вищезазначений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу та витрати на облік зазначених правопорушень.

Зобов`язати відділ державної виконавчої служби повідомити про виконання постанови шляхом повернення останньої на адресу суду з відміткою про її виконання.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Строк пред`явлення постанови до виконання - три місяці з дня її винесення.

Суддя Н.О.Горбенко