Справа № 127/1010/24
Провадження № 33/801/234/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ковальчук Л. В.
Доповідач: Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2024 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Войтко Ю. Б.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 19 лютого 2024 року в справі про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173 КУпАП,

встановив:

Постановою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 29 лютого 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту на строк десять діб. Строк відбування стягнення постановлено рахувати з моменту затримання ОСОБА_1 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі п`ятсот тридцять шість гривень 80 копійок.

Відповідно до обставин встановлених судовим рішенням, 23.12.2023 року о 23:00 год. ОСОБА_1 по АДРЕСА_2 (за місцем свого проживання) розмістив у соціальній мережі «Інстаграм» відеозапис в якому він виражався нецензурною лайкою в бік правоохоронних органів, а саме СБУ та МВС, а також висловлював образи в бік Президента України.

Своїми діями ОСОБА_1 скоїв правопорушення передбачене ст. 173 КУпАП, дрібне хуліганство, тобто нецензурна лайка в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Не погодившись з постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 19 лютого 2024 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що між діями, які зазначені в адміністративному протоколі №029371 серія ВАД від 09.01.2024, та тими, що в оскаржуваній постанові встановив суд існує велика різниця, при цьому процесуальне становище апелянта погіршене, збільшено об`єм обвинувачення, окрім нецензурної лайки в громадських місцях, добавлено образливе чіпляння до громадян та, інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян. На його думку, суд перебрав на себе функції обвинувача. Позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зауважує, що ним зверталася увага на норми ст. 1 Закону України «Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення» від 22.09.2025 № 2899-ІV. Де громадським місцем є частина (частини) будь-якої будівлі. Споруди, яка доступна або відкрита для населення вільно, чи за запрошенням, або за плату. Постійно. Періодично, або час від часу, в тому числі під`їзди, а також підземні переходи, стадіони. Вказана норма закону є чинною. Разом з тим, суд не звернув уваги, що соціальна мережа не є громадським місцем.

Крім того, вважає, що неправильно зазначено час скоєння адміністративного правопорушення. Апелянт його не пам`ятає, але це було десь на тиждень раніше, чим 23.12.2023. У нього досі вилучений особистий мобільний телефон та будь-яка технічна експертиза з цього приводу не проводилася.

Звертає увагу, що судом при винесенні постанови не дотримано вимоги ст. 245 КУпАП, оскільки при визначенні йому покарання суд не прийняв до уваги, що він вперше притягається до адміністративної відповідальності, раніше ні до кримінальної ні до адміністративної відповідальності не притягувався, розкаявся у вчиненому, хоча це є в його поясненнях, які наведені судом в постанові, але суд не повірив у його щирість. Так, 25.12.2023 він видалив свій акаунт, який вів 10 років без будь-яких проблем, попросив вибачення, що підтверджується відповідним відео. В оскаржуваній постанові судом не наведено обставин, які обтяжують його відповідальність, перелік яких є вичерпним, зазначений в ст. 35 КУпАП, оскільки такі обставини відсутні, тому не зрозуміло, чому він отримав в якості покарання самий суворий його вид.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, своєчасно повідомлявся судом про місце і час розгляду справи, що відповідно до ст. 268 КУпАП не перешкоджає розгляду справи за його відсутності.

Захисник Глєбов С. Г. не заперечує проти розгляду справи у відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити.

Заслухавши пояснення захисту, дослідивши матеріали адміністративної справи, доводи апеляції, приходжу до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Апеляційний суд, враховуючи положення ст. 294 КУпАП, переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до приписів ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративне правопорушення (проступок) - це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свобод громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За змістом ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 252 КУпАП, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. При цьому, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Тобто підставою для притягнення особи до відповідальності за вчинення адміністративного проступку є наявність об`єктивних і суб`єктивних ознак, тобто об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта та суб`єктивної сторони.

З аналізу наведеної вище норми слідує, що оцінці підлягає як кожний окремий доказ, так і всі зібрані докази в цілому, на підставі чого суддя повинен зробити обґрунтований висновок про їх належність і допустимість, достовірність та достатність фактичних даних, що встановлюються цими доказами, та мають значення для справи.

Положеннями ст. 173 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за дрібне хуліганство, тобто нецензурна лайка в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Дрібне хуліганство характеризується умислом, тобто особа, яка здійснює дрібне хуліганство, розуміє, усвідомлює, що своїми діями вона порушує громадський порядок і бажає або свідомо допускає прояв неповаги до суспільства.

Суть даного правопорушення зводиться до вчинення таких дій, що привели до порушення громадського порядку і спокою громадян.

Громадський порядок - це обумовлена потребами суспільства система врегульованих правовими та іншими соціальними нормами відносин, що складаються у громадських місцях у процесі спілкування людей, і яка має на меті забезпечення спокійної обстановки суспільного життя, нормальних умов для праці і відпочинку людей, для діяльності державних органів, а також підприємств, установ та організацій.

Посягання на ці відносини здійснюються в активній формі, безпричинно, в основному з ініціативи правопорушника або через використання незначного приводу, як правило, відбуваються в публічних (громадських, людних) місцях, супроводжуються ненормативною (брутальною, нецензурною) лексикою. Суб`єктивна сторона цього правопорушення характеризується наявністю вини. Особа усвідомлює, що її дії протиправні, вона передбачає, що в результаті їх здійснення буде порушено громадський порядок і прагне саме до цього. Зазначені дії не зумовлені особистими мотивами й конкретною метою, а за своїми внутрішніми чинниками фокусуються в напрямку неповаги до суспільства. Домінування у свідомості особи саме такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання є головним критерієм відмежування дрібного хуліганства як адміністративного правопорушення проти громадського порядку та моральності від інших адміністративних правопорушень.

Громадська небезпека дій правопорушників проявляється в тому, що дрібне хуліганство певною мірою дезорганізує весь комплекс суспільних відносин, що склалися, а дії правопорушників спрямовані проти забезпечення нормального життя, суспільно-політичної діяльності громадян. Дрібне хуліганство необхідно відрізняти від таких схожих дій, як самоправство, приниження гідності, нанесення побоїв, або інших проступків, які мають наслідком адміністративну відповідальність (поява у нетверезому стані у громадських місцях, порушення правил руху і т. ін.).

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого даною нормою, полягає у нецензурній лайці в громадських місцях, образливому ставленні до громадян та інших діях, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Найбільш розповсюдженою формою дрібного хуліганства є нецензурна лайка у громадських місцях. Іншою формою цього правопорушення є образливе ставлення до громадян, під яким необхідно розуміти докучливу поведінку, пов`язану з образливими діями, що зневажають честь і гідність людини та утискають будь-чию волю, до того ж у грубій розв`язній манері.

До поняття «інші подібні дії» відносять такі прояви дрібного хуліганства, як: насильницьке вторгнення в громадські місця всупереч забороні певних осіб, покликаних слідкувати за порядком; безпідставне порушення спокою громадян телефонними дзвінками, лихослів`я по телефону; співання нецензурних пісень, розповідання вульгарних анекдотів групам людей; вигуки, свист під час демонстрації кінофільмів; ґвалт, крики з хуліганських мотивів біля вікон громадян у нічний час; публічне справляння природних потреб у невідведених для цього місцях; поява у громадському місці в оголеному вигляді; самовільне без потреби зупинення комунального транспорту; нанесення непристойних малюнків на тротуари, стіни, паркани, двері чи вчинення написів нецензурного змісту; неправдиве повідомлення про смерть родичів, знайомих, якщо це не потягло тяжких наслідків; грубе порушення черг, яке супроводжується ображанням громадян та проявом неповаги до них; знищення або пошкодження з хуліганських мотивів якого-небудь майна у незначних розмірах; зривання афіш, плакатів, газет, оголошень зі стендів; умисна (з бешкетництва) швидка їзда на автомобілях та мотоциклах по калюжах поблизу тротуарів, зупинок, інших місць скупчення людей тощо.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 029371 від 09.01.2024 судом встановлено, що 23.12.2023 року о 23:00 год. ОСОБА_1 по АДРЕСА_2 (за місцем свого проживання) розмістив у соціальній мережі «Інстаграм» відеозапис в якому він виражався нецензурною лайкою в бік правоохоронних органів, а саме СБУ та МВС, а також висловлював образи в бік Президента України, чим вчинив дрібне хуліганство.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази окремо та в їх сукупності, ґрунтуючись на внутрішньому переконанні, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

При цьому апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що сферою протиправних посягань на громадський порядок (безпосереднього об`єкту) таких дій як хуліганство (дрібне хуліганство) слід також віднести і спілкування людей у віртуальному просторі (соціальні мережі, групи в менеджерах і т.ін.).

Характерною особливістю сучасного суспільства є стрімкий, без перебільшення, революційний, позитивний розвиток цілої низки прикладних галузей науки та техніки. Особливо показово це знаходить свій прояв у сфері новітніх (високих) інформаційних технологій. За таких умов розвитку науково-технічного прогресу цілком природним видається те, що об`єктивно виникають передумови для зміни сталих підходів до аналізу низки об`єктивних явищ реальної дійсності.

Соціальні мережі це структури, утворені індивідами або організаціями, які відображають різноманітні зв`язки між ними через різні соціальні взаємовідносини, починаючи з випадкових знайомств і закінчуючи тісними родинними узами.

Оскільки громадське місце це територія або простір потенційного перебування людей, куди кожен з них може потрапити вільно, при цьому громадські місця визначаються з метою врегулювання правовідносин, що виникають за межами приватних просторів, де правовий стан і сама можливість перебування окремих громадян обмежена загальним законом чи заснованими на законі приватними нормами, можна констатувати, що за системою чинного вітчизняного законодавства є всі необхідні підстави для того, щоб визнавати соціальні мережі, чати, форуми та блоги громадським місцем при вчиненні індивідами адміністративних правопорушень і злочинів, що посягають на громадський порядок.

Враховуючи наведене міський суд вірно прийшов до висновку, що такий інтернет-ресурс як Instagram повністю відповідає наведеним критеріям віртуального спілкування, де має бути забезпечений громадський порядок, адже в сучасному світі все більше людей приєднується до спілкування у віртуальному світі. Крім того, відео з`явилося в різних інших ресурсах, таких як Фейсбук та інших.

Згідно ст. 32 КУпАП адміністративний арешт - це найсуворіший вид адміністративного стягнення, що застосовується лише у виняткових випадках за окремі види адміністративних правопорушень на строк до 15 діб і полягає у триманні правопорушника в умовах ізоляції він суспільства.

Отже цей захід відповідальності встановлено за адміністративні правопорушення, що за ступенем громадської безпеки наближається до злочинів. Він є найбільш суворим з усіх видів адміністративних стягнень. Цією ж обставиною пояснюється встановлення можливості/необхідності застосування даного виду стягнення тільки в альтернативних.

У ст. 33 КУпАП вказано, що при накладенні стягнення, враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Апеляційний суд погоджується з висновком міського суду про те, що відео було не просто образливим, воно є шкідливим для України і діє на користь ворога, який ретельно відслідковує українські джерела і використовує в інформаційній війні проти нашої країни. Війна це час важких випробувань для громадян і держави. Водночас війна надзвичайно посилила громадянську та патріотичну консолідацію українського суспільства, а тому кожен українець під час війни має ретельно ставитися до отримуваної і поширюваної інформації.

Враховуючи встановлене, суд першої інстанції, всупереч доводів апеляційної скарги, прийшов до вірного висновку про те, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги про порушення прав апелянта є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного судового рішення. При цьому суд першої інстанції вірно врахував характер вчиненого правопорушення, який скоєно за надзвичайних обставин в період воєнного стану, а тому відсутні підстави для скасування постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 19 лютого 2024 року та закриття провадження у справі.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 19 лютого 2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173 КУпАП, залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду Ю. Б. Войтко