Справа №: 307/1525/24
Провадження № 3/307/627/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2024 року м. Тячів

Суддя Тячівського районного суду Закарпатської області Сас Л.Р., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання якого зареєстроване у АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , інспектор прикордонної служби 1 категорії групи моніторингу обстановки відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б),

встановила:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, складеного 01 квітня 2024 року заступником начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип В) старшим лейтенантом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , будучи інспектором прикордонної служби 1 категорії групи моніторингу обстановки відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) 30 березня 2024 року, приблизно о 19 год. порушив вимоги ст. ст. 11, 13, 49, 241 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних сил України та п. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ІІ, яким передбачено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов?язки військової служби на території військової частини, а саме, перебуваючи в позаслужбовий час на орендованій квартирі, спільно із власником квартири розпивав алкогольні напої, після чого вони направилися в магазин, і під час руху транспортний засіб був зупинений представниками Національної поліції. Після зупинки вказаного транспортного засобу водій вдався до втечі, а ОСОБА_1 залишився в транспортному засобі. Під час спілкування з представниками Національної поліції сержант ОСОБА_1 з власної необережності вибив з рук працівника національної поліції його мобільний телефон, який впав на землю та внаслідок падіння на землю розбився. Після чого ОСОБА_1 направлено до Тячівської районної лікарні для огляду на стан сп`яніння, де підтверджено, що він перебував в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується відповідним висновком №65 від 30. 03.2024 року, тобто слід вважати, що ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння, та з урахуванням вчинення правопорушення в умовах особливого періоду, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 винуватим себе не визнав та пояснив, що 30 березня 2024 року о 15 годині він закінчив нести службу та поїхав додому, за адресою АДРЕСА_2 , де разом із власником квартири, яку він винаймає, ОСОБА_3 та товаришем ОСОБА_4 спільно розпивали алкогольні напої. В наступне чергування він мав заступити лише наступного дня в 11 годині. Приблизно о 19 годині вони утрьох, автомобілем Руснака, який у той час перебував за кермом, відвезли ОСОБА_5 до нього додому. Коли вони поверталися назад, були зупинені працівниками поліції для перевірки документів. Після зупинки транспортного засобу, ОСОБА_3 вийшов з автомобіля та почав тікати, оскільки перебував в стані алкогольного сп`яніння. Його, ОСОБА_1 , працівники поліції затримали та почали одягати наручники, він вступив з ними у словесну сварку та пручався, в результаті чого випадково вибив мобільний телефон із рук одного з працівників поліції, який до нього підійшов. Через деякий час після зупинки транспортного засобу під`їхали представники відділу внутрішньої безпеки, які доставили його до лікарні для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, та встановлення обставин події.

Дослідивши матеріали справи, слід дійти висновку про закриття вказаної справи про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення керуючись таким.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.97 №475/97-ВР визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 цього Кодексу орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтями 251 та 252 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною 2 ст. 251 та ст. 252 КУпАП встановлено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною першою статті 172-20 КУпАП передбачена відповідальність за розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Частиною третьою статті 172-20 КУпАП передбачена відповідальність за дії, передбачені частинами першою або другою цієї статті, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, або в умовах особливого періоду.

Так, із протоколу про адміністративне правопорушення від 01 квітня 2024 року відомо, що ОСОБА_1 , будучи інспектором прикордонної служби 1 категорії групи моніторингу обстановки відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) 30 березня 2024 року, приблизно о 19 год. порушив вимоги ст. ст. 11, 13, 49, 241 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних сил України та п. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ІІ, яким передбачено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов?язки військової служби на території військової частини, а саме, перебуваючи в позаслужбовий час на орендованій квартирі, спільно із власником квартири розпивав алкогольні напої, після чого вони направилися в магазин, і під час руху транспортний засіб був зупинений представниками Національної поліції. Після зупинки вказаного транспортного засобу водій вдався до втечі, а ОСОБА_1 залишився в транспортному засобі. Під час спілкування з представниками Національної поліції сержант ОСОБА_1 з власної необережності вибив з рук працівника національної поліції його мобільний телефон, який впав на землю та внаслідок падіння на землю розбився. Після чого ОСОБА_1 направлено до Тячівської районної лікарні для огляду на стан сп`яніння, де підтверджено, що він перебував в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується відповідним висновком №65 від 30. 03.2024 року, тобто слід вважати, що ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння, та з урахуванням вчинення правопорушення в умовах особливого періоду, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 172-20 КУпАП (а. с. 1).

Однак, із витягів з книги прикордонної служби відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип «Б») розділу 2в та списку особового складу у період з 20 години 29 березня по 20 годину 30 березня 2024 року та з 20 години 30 березня по 20 годину 31 березня 2024 року видно, що інспектор прикордонної служби 1 категорії - водій групи моніторингу обстановки ОСОБА_1 має особистий номер 22 і час несення служби 30 березня 2024 року та 31 березня 2024 року зазначений з 07 год. по 12 годину, що спростовує дані протоколу, що він 30 березня 2024 року, приблизно о 19 год. виконував обов`язки військової служби в нетверезому стані.

До матеріалів справи долучено висновок № 65 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення, зокрема, стану алкогольного сп`яніння, виданого КНП Тячівської РЛ 30 березня 2024 року о 23 год. 50 хв., із якого видно, що ОСОБА_6 , перебуває у стані алкогольного сп`яніння (а. с. 6).

У той час протокол складено відносно ОСОБА_1 .

Тобто, доказів, які підтверджували, що ОСОБА_1 30 березня 2024 року, приблизно о 19 год. виконував обов`язки військової служби в стані сп`яніння не містять, відтак всі досліджені судом докази тлумачаться на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Згідно ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі зазначив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Згідно п. 1) ч. 1ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 284 КУпАП постанова про закриття справи виноситься, зокрема, при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.

Керуючись ст. ст. 278, 283, 284 КУпАП,

постановила:

Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не буде подано, та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Закарпатського апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову, протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Л.Р. Сас