Єдиний унікальний номер 205/329/24
Номер провадження3/205/622/24
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 квітня 2024 року м. Дніпро

Суддя Ленінського районного суду м. Дніпропетровська Таус М.М., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП: НОМЕР_1 , який мешкає у АДРЕСА_1 , за ч.3 ст.130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Водій ОСОБА_1 , який двічі протягом року піддавався адміністративному стягненню за ст.130 КУпАП, 13 серпня 2023 року о 16 год. 00 хв. у м. Дніпро, Новокодацький район, ж/м Червоний Камінь, 13, керував автомобілем Kia Cerato, д.н.з. НОМЕР_2 у стані наркотичного сп`яніння, який було встановлено у КП «ДБКЛПД» ДОР, висновок №4217 від 28.11.2023 року.

Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив п.2.9 (а) ПДР України, відповідно до якого водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

ОСОБА_1 у призначене судове засідання не з?явився, про розгляд справи повідомлений належним чином.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, а також зобов`язана демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, та максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Зокрема, згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (пункт 69).

У рішенні від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зробив, зокрема, висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (пункт 41).

Передбачене ч. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності повинна добросовісно використовувати надані їй процесуальні права, не зловживати ними та зобов`язана демонструвати готовність брати участь у судовому розгляді і утримуватися від використання методів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби, передбачені Законом для прискорення процедури слухання.

Відповідно до положень ст. 268 КУпАП, неявка особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не перешкоджає розгляду справи за суттю у його відсутність.

Згідно ч.3 ст.130 КУпАП відповідальність настає за дії, передбачені частиною першою цієї статті, вчинені особою, яка двічі протягом року піддавалася адміністративному стягненню за керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. За ч.1 ст.130 КУпАП відповідальність настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Вина ОСОБА_1 у скоєнні зазначеного адміністративного правопорушення, повністю підтверджується дослідженими письмовими доказами: відомостями з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 554477 від 18.12.2023 року; висновком КП «ДБКЛПД» ДОР №4217 від 28.11.2023, відповідно до якого 13 серпня 2023 року о 16 год 30 хв у ОСОБА_1 виявлено стан наркотичного сп`яніння; у сукупності з іншими доказами рапортом інспектора Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області від 18.12.2023 року, відповідно до якого 13 серпня 2023 року за адресою м. Дніпро, Новокодацький район, ж/м Червоний Камінь, біля будинку №13 працівниками поліції було зупинено транспортний засіб Kia Cerato, д.н.з. НОМЕР_2 , у водія ОСОБА_1 були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння, останньому запропоновано пройти огляд в установленому законом порядку, на що останній погодився, результат огляду позитивний згідно висновку №4217 від 28.11.2023 р.; відомостями про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП від 25.01.2023.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 3 ст. 130 КУпАП, як за дії, вчинені особою яка двічі протягом року піддавалася адміністративному стягненню за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Проте, ні протокол про адміністративне правопорушення, ні додані до нього матеріали, не містять належних та допустимих доказів того, що на ОСОБА_1 двічі протягом року було накладено адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Натомість до матеріалів справи долучена картка обліку адміністративного правопорушення про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.1 ст.130 КУпАП від 25.01.2023. Окрім того, матеріали справи містять картку обліку адміністративного правопорушення про накладення 04.09.2023 на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.2 ст.130 КУпАП як за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених ч.1 ст.130 КУпАП, тобто стягнення накладено вже після події 13 серпня 2023 року згідно даного протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 554477 від 18.12.2023 року за ч.3 ст.130 КУпАП.

При цьому, суддя зазначає, Кодекс України про адміністративне правопорушення не містить норм, які б передбачала перекваліфікацію дій особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тому у даному випадку необхідно застосувати аналогію закону, як засіб заповнення прогалини у законодавстві, який полягає у застосуванні врегульованих конкретною нормою правовідносин, норми закону, що регламентує подібні відносини у кримінальному процесуальному законодавстві.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституційний Суд України у пункті 3.4 Рішення від 11.10.2011 N 10-рп/2011 зазначає, що з аналізу положень міжнародних актів, наведених у Рішенні, не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям "правопорушення".

У пункті 3.6 цього рішення Конституційний Суд України вказує, що відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним. У цьому ж Рішенні Конституційний Суд України поширює певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" від 15 травня 2008 року (заява N 7460/03) зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, справи про адміністративні правопорушення, враховуючи, зокрема, розмір та характер стягнень, для цілей статті 6 ЄКПЛ належать до справ із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення. Відтак, на дану категорію справ поширюються гарантії статті 6 ЄКПЛ.

Згідно з вимогами ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.97, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, нікого не може бути визнано винним у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення на підставі будь-якої дії чи бездіяльності, яка на час її вчинення не становила кримінального правопорушення, згідно з національним законом або міжнародним правом; також не може бути призначене суворіше покарання ніж те, що підлягало застосуванню на час вчинення кримінального правопорушення.

З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Відтак, беручи до уваги відсутність допустимих доказів накладення на ОСОБА_1 двічі протягом року адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та враховуючи наявність підтвердження накладення на ОСОБА_1 стягнення за ч.1 ст.130 КУпАП, дії ОСОБА_1 не можуть бути кваліфіковані за ч.3 ст.130 КУпАП та їх слід перекваліфікувати на ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_1 слід перекваліфікувати з ч. 3 ст. 130 КУпАП на ч. 2 ст. 130 КУпАП. Перекваліфікація дій не порушує права ОСОБА_1 та не погіршує його правове становище.

Таким чином, суддя приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП.

Призначаючи вид адміністративного стягнення, враховую характер і міру громадської небезпеки скоєного, особу правопорушника, те, що ОСОБА_1 у минулому притягався за аналогічне правопорушення до адміністративної відповідальності, збитки у разі його дій нікому не завдані, негативних або тяжких наслідків для інших фізичних чи юридичних осіб не настало.

У зв`язку з викладеним, вважаю можливим призначити ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу з позбавленням права керування всіма видами транспортним засобів та без оплатного вилучення транспортного засобу.

Згідно до ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 40-1, 130, 283, 284 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 2000 (двох тисяч) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 3 (три) роки без оплатного вилучення транспортного засобу.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір по справі на користь держави в розмірі 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень 60 копійок).

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови

Апеляційна скарга, подаються до відповідного апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя М.М. Таус