ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2024 року м. Дніпро

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Рябчун О.В., розглянувши апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , подану на постанову Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 08 лютого 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , на посаді оперативного чергового відділення всебічного забезпечення командного пункту штабу, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП),

встановила:

Постановою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 08 лютого 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді адміністративного арешту з утриманням на гауптвахті строком на 10 (десять) діб. ОСОБА_1 звільнено від сплати судового збору на підставі п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до змісту постанови капітан ОСОБА_1 16.11.2023 близько 10години 00 хвилин перебував у тимчасовому розташуванні підрозділу військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 , під час виконання службових обов`язків в умовах особливого періоду та військового стану в стані алкогольного сп`яніння, відповідно до результатів огляду за допомогою приладу АЛКОНТ-М, тест №9443 від 16.11.2023, результат якого склав 2,12 проміле. Таким чином, капітан ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.172-20 КУпАП.

На зазначену постанову суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу із проханням про зміну постанови Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 08 лютого 2024 року в частині призначеного адміністративного стягнення та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі від однієї до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Крім того, апелянтом подано клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження постанови Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 08 лютого 2024 року. У доводах поданого клопотання посилається на те, що особовий склад військової частини НОМЕР_1 (зокрема, командний пункт) перебуває у районі проведення воєнних (бойових) дій та бере участь в захисті територіальної цілісності та незалежності України у Донецькій області. За таких обставин, у апелянта є об`єктивні обмеження пов`язані з фактичним надходженням поштової кореспонденції та її відправленням, що ускладнює, а інколи унеможливлює дотримання процесуальних строків. Окремо наголошує, що у зв`язку з перебуванням особового складу військової частини НОМЕР_1 у районі бойових дій, навантаження на посадових осіб військової частини НОМЕР_1 та обсяг завдань є надмірним.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що з постановою суду він не погоджується в частині виду адміністративного стягнення призначеного судом першої інстанції.. Вважає, що постанова суду першої інстанції має бути змінена, з урахуванням відомостей викладених у апеляційній скарзі та долучених до неї документів.

Апелянт наголошує, що вину у вчиненому адміністративному правопорушенні він визнає повністю та факт перебування в стані алкогольного сп`яніння не заперечує.

Звертає увагу, що він є військовослужбовцем ЗС України та проходить військову службу на посаді оперативного чергового відділення всебічного забезпечення командного пункту штабу військової частини НОМЕР_1 і знаходиться в Донецькій області в районі ведення бойових дій. Зазначає, що в коло його посадових обов`язків входить цілодобове чергування на командному пункті військової частини НОМЕР_1 , спостереження за оперативною обстановкою в районі оборони частини, донесення доповідей командуванню військової частини НОМЕР_1 у випадку штурмових дій збройних сил російської федерації та залучення до ведення (управління) боєм під час активних бойових дій в смузі оборони частини. Таким чином, існує необхідність в постійному перебуванні ОСОБА_1 у місці розташування військової частини НОМЕР_1 .

Апелянт зазначає, що перебування його на гауптвахті строком на 10 (десять) діб негативно вплине на виконання завдань іншими військовослужбовцями ВЧ НОМЕР_1 , створить на них додаткове навантаження по службі та знизить рівень його та його побратимів по службі морально-психологічного стану.

Додатково зазначає, що накладення на нього стягнення у виді штрафу сприятиме його виправленню, дозволить йому надалі виконувати військовий обов`язок із відсічі збройної агресії російської федерації та не вплине на хід виконання бойових завдань військовою частиною НОМЕР_1 .

В судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату та час судового розгляду, про причини своєї неявки суд не повідомив, але його неявка, відповідно до приписів ч.6 ст.294 КУпАП, не перешкоджає апеляційному розгляду.

Перевіривши витребувані із Індустріального районного суду міста Дніпропетровськаматеріали провадження про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.3 ст.172-20 КУпАП, проаналізувавши зміст судової постанови та співставивши викладені у ній обставини із наявними у матеріалах доказами, вважаю, що апеляційна скарга задоволенню підлягає за такими підставами.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено (ст. 294 КУпАП).

Право апеляційного оскарження можливе абсолютно по кожному адміністративному правопорушенню (ст.ст. 130, 124, 172-11, 184 КУпАП та інші правопорушення).

Розглядаючи клопотання про поновлення апелянту строків апеляційного оскарження зазначеної судової постанови, апеляційний суд вважає доводи апелянта слушними, оскільки апелянтом пропущено строк апеляційного оскарження з підстав, які не залежали від нього. Так, матеріалами справи встановлено, що судом першої інстанції в порушення вимог чинного КУпАП не було належним чином повідомлено ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи. Крім того, матеріали справи не містять відомостей про надсилання судом першої інстанції на адресу ОСОБА_1 копії ухваленої постанови від 08 лютого 2024 року. Натомість, судом апеляційної інстанції прийнято до уваги, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, що підтверджено матеріалами справи, та перебуває у зоні бойових дій, що значно ускладнює можливість особи вчасно дізнатися про стан розгляду справи.

З огляду на вищевикладене апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для поновлення строків апеляційного оскарження постанови як пропущені із поважних підстав.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями ст.ст.245,252,280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно вимог ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Апеляційний суд вважає, що наведених вимог закону місцевим судом дотримано не у повному обсязі.

Суд першої інстанції, з огляду на матеріали справи, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини та наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП.

Вказані висновки місцевого суду ґрунтуються на досліджених та наведених у постанові доказах, не оспорюються в апеляційній скарзі апелянтом, а тому апеляційним судом відповідно до ч.7 ст. 294 КУпАП не перевіряються.

Разом з цим доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального права під час вирішення питання про накладення на нього адміністративного стягнення є слушними з огляду на таке.

Відповідно до ст.33 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених КУпАП з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеню його вини, майнового стану, обставин, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, та іншими законами України.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ДНК-2/8856 від 17.11.2023 року ОСОБА_1 16.11.2024 року було вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.172-20 КУпАП.

Згідно приписів ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до санкції ч.3 ст.172-20 КУпАП до осіб, які вчинили визначене адміністративне правопорушення повинно бути застосоване стягнення у вигляді штрафу в розмірі від однієї до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт з утриманням на гауптвахті на строк від десяти до п`ятнадцяти діб.

Застосувавши щодо ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді арешту з утриманням на гауптвахті, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП суд першої інстанції, обрав адміністративне стягнення, яке за своїм видом є явно несправедливим через суворість.

Зокрема, місцевим судом, в порушення вимог ст.33 КУпАП, належним чином не враховано характеру вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Так, з матеріалів вбачається, що ОСОБА_1 вину у вчиненому адміністративному правопорушення визнав та не заперечував факту перебування його на території військової частини у стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, як вбачається із наданої ОСОБА_1 службової характеристики останній під час проходження військової служби на посаді оперативного чергового відділення всебічного забезпечення командного пункту штабу ВЧ НОМЕР_1 зарекомендував себе добре. До виконання службових обов`язків відноситься сумлінно та відповідально. Не потребує постійного контролю з боку командного складу, від поставлених завдань не ухиляється, виконує їх вчасно та в повному обсязі, концентрується над покладеними на нього задачами. В роботі наполегливий та ініціативний. Користується авторитетом та повагою в колективі.

Також, суд апеляційної інстанції приймає до уваги той факт, що ОСОБА_1 є особою, яка раніше до адміністративної відповідальності не притягувалась.

Відповідно до вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.

Враховуючи вищенаведе, суд апеляційної інстанції вважає, що ОСОБА_1 має бути призначено адміністративне стягнення у виді штрафу, в межах санкції ч.3 ст.172-20 КУпАП, оскільки стягнення у виді арешту з утриманням на гауптвахті строком на десять діб є таким, що не відповідає характеру вчиненого правопорушення, особі правопорушника та ступеню його вини, внаслідок суворості.

За наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції, відповідно до ч.8 ст.294 КУпАП, має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

Підсумовуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а постанова судді Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 08 лютого 2024 року - зміні в частині призначення адміністративного стягнення, з накладенням на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, у виді штрафу, в межах санкції ч.3 ст.172-20 КУпАП, у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд, -

постановив:

Клопотання ОСОБА_1 - задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк апеляційного оскарження постанови Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 08 лютого 2024 року, як пропущеного із поважних підстав.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 08 лютого 2024 року щодо ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 172-20 КУпАП - змінити в частині накладення адміністративного стягнення.

Накласти на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду О.В. Рябчун