Номер справи 220/440/24
Номер провадження 3/220/277/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2024 року смт.Велика Новосілка Донецької області

Суддя Великоновосілківського районного суду Донецької області Дурач О.А., за участю секретаря судового засідання Сербіної І.В., особи яка притягаєтьсядо адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши матеріали, що надійшли від Відділення поліції № 2 Волноваського районного відділу ГУНП в Донецькій області у відношенні

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, не працюючого (волонтер), відомості про притягнення до адміністративної відповідальності відсутні, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії АДД № 575413 від 28.02.2024 року, 28.02.2024 року о 10-50 год. в Донецькій області, Волноваського району, с. Костянтинопіль, по вул. Мічуріна, біля буд. 40, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом автомобілем ВАЗ 2101 державний номерний знак НОМЕР_2 , при цьому керував будучи позбавленим права керування Покровським районним судом Дніпропетровської області від 26.05.2022 року, на 3 роки, правопорушення вчинено повторно протягом року, громадянина ОСОБА_2 притягнуто до відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП від 29.01.2024 року, за протоколом ААД № 591061, чим порушив вимоги п. 2.1а Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 5 ст.126 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину не визнав, посилався на те, що він є волонтером та займається доставкою гуманітарною допомоги до прифронтових території, та евакуацією людей. Транспортним засобом керував в зв`язку з необхідністю доставки гуманітарної допомоги. Постанову Покровського райсуду, якою його можливо позбавлено права керування транспортним засобом не отримував, не знає про її існування. Взаггалі ніколи не отримував посвідчення подія. Ввадає, що діяв у стані крайньої необхідності, оскільки йому адміністрацієжю було доручено відвезти ліки в той день і взагалі лише віш займається евакуацією та допомагає людям.

Вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали прровадження та оглянувши відеозокази, додані до протоколу про адміністративне правопорушення, судом фактично встановлено наступне.

Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України).

Відповідно до статей 1 та 8 Основного Закону Україна є правовою державою, де визнається і діє принцип верховенства права. Згідно з положеннями ст. 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Визначення «законності» або «згідно із законом» досить широко наведено в практиці ЄСПЛ, яка є джерелом права, у зв`язку із чим є обов`язковою до врахування судами при розгляді справ відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Так, в рішенні «Салов проти України» (Salov v. Ukraine) від 27 квітня 2004 р. ЄСПЛ нагадав, що фраза «відповідно до закону» вимагає, щоб оскаржуваний захід мав певне підґрунтя в національному праві.

Крім того, у рішенні по справі «Пантелеєнко проти України» (Panteleyenko v. Ukraine) від 29 червня 2006 р., заява №11901/02, в п. 60 ЄСПЛ зазначено, що «законність розуміють як фундаментальну юридичну категорію, що є критерієм правового життя суспільства і громадян; законність також розглядають як «принцип, метод та режим суворого, неухильного дотримання, виконання норм права всіма учасниками суспільних відносин». У правовій державі законність (правозаконність) є гарантією правомірності застосованого примусу».

Однак концепція «законності» стосується не лише статті 8, але й багатьох інших статей Конвенції. Наприклад, у справі «Кац та інші проти України» (Kats and Others v. Ukraine, заява №29971/04), рішення від 18 грудня 2008 року, ЄСПЛ зазначив, що слово «законний» та словосполучення «відповідно до процедури, встановленої законом», які містяться в пункті 1 статті 5, по суті, відсилають до національного законодавства і встановлюють обов`язок забезпечувати дотримання матеріально-правових та процесуальних норм такого законодавства.

Ще однією вартою уваги справою за статтею 8 Конвенції, в якій йдеться про принцип законності, є «Володимир ОСОБА_4 та Світлана Поліщук проти України» (Vladimir Polishchuk and Svetlana Polishchuk v. Ukraine, заява №12451/04), рішення від 30 вересня 2010 року, в п. 44 якого ЄСПЛ наголосив, що «словосполучення «згідно із законом» у пункті 2 статті 8 Конвенції, по суті, стосується національного законодавства і встановлює обов`язок забезпечувати дотримання матеріальних та процесуальних норм (див. рішення від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» (Panteleyenko v. Ukraine), заява №11901/02, п. 49).

Таким чином, особа може бути піддана заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, що кореспондується із ст. 245 КУпАП, за якою завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення, зокрема, є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

У відповідності до ст. 252 КУпАП оцінка доказів здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що необхідною умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є встановлення на підставі належних та допустимих доказів факту вчинення певного діяння такою особою та наявність в діянні цієї особи, що є суб`єктом правопорушення, всіх обов`язкових ознак складу адміністративного правопорушення.

Положеннями ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст.10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Згідно ч. 5 ст. 126 КУпАП, порушення якої інкримінується ОСОБА_1 , адміністративна відповідальність передбачена за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, - а саме за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом; керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами; керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

На підтвердження в діях ОСОБА_1 суду надано протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 575413 від 28.02.2024 року, згідно якого викладені обставини скоєного правопорушення за ч. 5 ст. 126 КУпАП та вказано, що "керував транспортним засобом автомобілем ВАЗ 2101 державний номерний знак НОМЕР_2 , при цьому керував будучи позбавленим права керування Покровським районним судом Дніпропетровської області від 26.05.2022 року, на 3 роки, правопорушення вчинено повторно протягом року, громадянина ОСОБА_2 притягнуто до відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП від 29.01.2024 року, за протоколом ААД № 591061, чим порушив вимоги п. 2.1а Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 5 ст.126 КУпАП"; факт зупинки ОСОБА_1 , складання протоколу про адміністративне правопорушення щодо нього та постанови про накладення адміністративного стягнення, а також пояснення ОСОБА_1 щодо оскарження ним судового рішення Васильківського суду, факт зайняття волонтерською діяльністю підтверджуються й відеозаписом, доданим до протоколу про адміністративне правопорушення. Як доказ притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП надано відповідну додвідку та знеособлене рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області, яким накладено штраф в розмірі 40800 гривень, та позбавлено права керування на 5 років, що було перевірено також шляхом повного доступу до Єдиного державного реєстру судових рішень, де було досліджено постанову Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 15.02.2024 року, у справі № 172/162/24, якою громадянина ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 5 ст. 126 КУпАП, притягнуто до адміністративної відповідальності, та призначеного покарання у вигляді штрафу у розмірі 40800 гривень, та позбавлення права керування терміном на 5 років, без оплатного вилучення транспортного засобу. При цьому суд зазначає, що таке рішення було оскаржено та Постановою Дніпровського апедяційного суду від 15.03.2024 р. залишено без змін. Таким чином, станом на час інкримінованого ОСОБА_1 діяння (28.02.2024 р.), постанова Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 15.02.2024 року, у справі № 172/162/24 чинності не набула.

Також, на підтвердження факту відмови від підпису у протоколі про адміністративне правопорушення, крім відмітки у ньому, додатково додано рапорт поліцейського СРПП ВП № 2 Волноваського РВП ГУНП в Донецькій області сержанта поліції Валерія Філахтова, на ім`я т.в.о. заступника начальника ВП № 2 Волноваського РВП ГУНП в Донецькій області, згідно якого він зазначив, що 28.02.2024 під час несення служби в автопатрулі на території обслуговування ВП № 1 Волноваського РВП ГУНП в Донецькій області було складено протокол ААД № 575413 за ч. 5 ст. 126 КУпАП на гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який під час складання протоколу відмовився ставити підпис.

Крім того, до протоколу про адміністративне правопорушення додано Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі серії ЕНА № 1541807 від 28.02.2024 року, відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 126 КУпАП, яка зі слів особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , ним не оскаржувалась. Суд зазначає, що оглянувши відеозапис, встановлено, що пред`явлення ОСОБА_1 обвинувачення про відсутнсть страхового поліса, не було підставою для його зупинки, а такі вимоги пред`являлись вже після того, як були з`ясовані обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення ААД № 591061.

Особою, яка притягається до адміністративної відповідальності на підтвердження його позиції щодо перебування у стані крайньої необхідності, надано посвідчення волонтера № 141, видане 30.01.2024 р. ГО "Селищне Товариство Греків "Великий Янісоль", а також довідка Великоновосілківської селищної військової адміністрації Волноваського району Донецької області від 18.03.2024 р. № 01-25/1111 про те, що ОСОБА_1 займається гуманітарними питаннями на території Великоновосілківської територіальної громади (доставляє продукти харчування, засоби особистої гігієни, здійснює евакуацію населення в безпечні регіони).

Вказаним посвідченням підтверджено право ОСОБА_1 на заняття волонтерською діяльністю.

Суд звертає увагу, що довідку від 18.03.2024 р. № 01-25/1111 видано 18.03.2024 р., тобто після часу встановлення ознак адміністративного правоорушення у діях ОСОБА_1 , яким є, згідно протоколу про адміністративне правопорушення, 28.02.2024 р. Таким чином, вказана докідка не є належним доказом по даному провадженню, оскільки не відноситься до предмета доказування, яким є події, яки мали місце 28.02.2024 р. та викладені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Інші докази по проваджнню відсутні.

Оцінюючі надані суду докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд, хоча і вважає їх належними ( за винятком довідки від 18.03.2024 р. № 01-25/1111) та допустимими але не вважає їх достатніми для доведення поза розумним сумнівом вини ОСОБА_1 у інкримінованому йому адміністративному правопорушенні.

Так, до матеріалів справи не додано жодних доказів на підтвердження факту притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності Покровським районним Судом Дніпропетровської області рішення якого, згідно даних, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, можливо було підставою для позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортним засобом. Позиція ОСОБА_1 про неотримання ним цього рішення на час розгляду справи не спростована. Крім того, з пояснень ОСОБА_1 вбачається, що він не отримував посвідчення водія, але відповідні докази вказаного до протоколу про адміністративне правопорушення не додані. Проте, у фабулі протоколі про адміністративне правопорушення вказана обставина не зазначена та під час його складання не перевірялась.

Враховуючи норми КУпАП України, суд процесуально позбавлений можливості відшукувати докази на підтвердження вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, а також змінювати фабулу обвинувачення, викладеного у протоколі про адмінісративне правопорушення.

Відповідно до ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку та обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Обов`язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст.62 Конституції України, поєднуються з такими ж положеннями ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 р., Першого протоколу та протоколів 2,4,7 та 11 до Конвенції». Положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Відповідно до положень п.1 ст.247 КпАП обставинами, що виключають провадження в справі про адміністративне правопорушення є відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи наведене, а саме відсутність доказів щодо позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортним засобом, в межах фабули протоколу про адміністративне правопорушення, провадження у справі у відношенні ОСОБА_1 необхідно закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Вказане є самостійною та достатньою підставою для закриття провадження у справі.

Проте, суд вважає за необхідне надати оцінку доводам ОСОБА_1 щодо перебування його 28.02.2024 р. у стані крайньої необхідності, з первентивною метою.

Так, відповідно до положень ст. 17 КУпАП України, особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Поняття "Крайня необхідність" розкрито у ст. 18 КУпАП, згідно якої не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Додатково вказане поняття визначено й у судовій практиці.

У постанові від 21 грудня 2018 року, в справі № 686/5225/17, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зауважив, що у разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.

Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам.

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто, засобами не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте, визначальним має бути об`єктивний критерій.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Враховуючи вищевикладене, коли ОСОБА_1 керував транспортним засобом, він тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Всі дії, вчинені у період оголошення воєнного стану у Державі не можна вважати такими, які вчиненні у стані крайньої необхідності без конкретного обгрунтування необхідності вчинення кожної з них, з огляду на положення ст. 18 КУпАП та суд наголошує, що стан крайньої необхідності не є триваючим та невизначеним у часі, такий стан виникає раптово, внаслідок збігу конкретиних обставин, а тому саму по собі волонтерську діяльність не можна вважати такою, що постійно відбувається у стані крайньої неохідності. Введення воєнного стану, заняття волонтерською діяльністю не може бути виправданням вчинення адміністративних правопорушень, за винятком випадків, встановлених ст. 17 КУпАП, кожен з яких повинен мати певну доказову базу, перевірятися судом та якому повинна надаватися відповідна оцінка.

З огляду на вищевикладене, суд критично відноситься до пояснень ОСОБА_1 про те, що він діяв в стані крайньої необхідності, оскільки займається волонтерською діяльності та необхідно було відвезти ліки за дорученням військової аміністрації, оскільки небезпека, про яку він зазначає, за даних обставин, могла бути усунута іншим способом шляхом скористання відповідною допомогою інших волонтерів, військових, працівників поліції, знайомих, тощо.

Проте, як було зазначено вище, відсутність доказів щодо позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортним засобом, в межах фабули протоколу про адміністративне правопорушення, є підставою для закриття провадження у справі у відношенні ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в його діях складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Таким чином, провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП необхідно закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КпАП України.

Керуючись ст.ст. ч. 5 ст. 126, 247 ч.1 п.1, 254, 256, 276-280, 283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП закрити у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги чи протесту прокурора в Дніпровський апеляційний суд через Великоновосілківський районний суд Донецької області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: О.А. Дурач