Виноградівський районний суд Закарпатської області
______________________________________________________________
Справа № 299/384/24
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2024 року м.Виноградів

Суддя Виноградівського районного суду Закарпатської області А.А.Надопта, за участі захисника Є.М.Лавришина адвоката М.М.Вебера, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Виноградів адміністративні матеріали, які надійшли з Виноградівського ВП Берегівського ВП ГУНП у Закарпатській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, не працює,

за адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 ч.1 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу серії ААД №4872744, який надійшов з Виноградівського ВП Берегівського ВП ГУНП у Закарпатській області, 07.01.2024р., близько 20.50 години водій ОСОБА_1 в м.Виноградів по вул.Партизанській керував автомобілем марки «Мерседес-Спрінтер», р.н. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння очей, від проходження медичного огляду на ступінь сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України, а відтак його дії працівниками поліції були кваліфіковані за ч.1 ст.130 КУпАП.

Будучи належними чином повідомленим про час та місце розгляду справи у суді, в тому числі і через оголошення на Офіційному Веб-сайті Виноградівського районного суду та під час складання відносно нього протоколу ОСОБА_1 на розгляд справи щодо нього не з`явився. Останній рухом справи не цікавився, судову кореспонденцію отримував (оголошення на Офіційному Веб-сайті Виноградівського районного суду), про час і місце розгляду справи щодо нього у суді повідомлений під розписку в самому протоколі про адмінправопорушення, проте до суду не з`явився, клопотань про причини неявки до суду та відкладення розгляду справи не заявляв, а тому суд, враховуючи вимоги закону, передбачені ч.4 ст.294 КУпАП про розгляд справи в розумні строки, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989р. про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, а тому суд вважає за необхідне розглянути справу за його відсутності, що не може розцінюватись як порушення його прав, передбачених ст.268 КУпАП.

Отже, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані по справі докази, в тому числі і клопотання захисника ОСОБА_1 від 13.03.2024р. про закриття провадження у справі, суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст.ст.245,280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у ст.ст.251,252 КУпАП, зобов`язані з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом і правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Відповідно до підпункту а) пункту 2.9 Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин, а відповідно до пункту 2.5 Правил дорожнього руху України водій також повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно до ч.1 ст.130 КУпАП відповідальність настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно пункту 6 розділу І Інструкції "Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції", затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ №1452/735 від 09.11.2015р., огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Згідно припису ст.8 КпАП України особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону.

Згідно положень ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року за №3477-ІV рішення ЄСПЛ - є джерелом права в Україні.

Відповідно до положення частини 1 статті 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини в справі «Бендерський проти України" (заява №22150/02, параграф 2), у якому відображений принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом.

Так, за змістом протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №487249, складеного інспектором СРПП Виноградівського ВП Берегівського ВП ГУНП у Закарпатській області М.А.Худа, 07.01.2024р., близько 20.50 години водій ОСОБА_1 в м.Виноградів по вул.Партизанській керував автомобілем марки «Мерседес-Спрінтер», р.н. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння очей, від проходження медичного огляду на ступінь сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України, а відтак працівники поліції дійшли до переконання, що останій за таких обставин своїми діями порушив п.2.5 ПДР України.

Між тим, диспозиція ст.130 КУпАП, за якою працівники поліції кваліфікували дії ОСОБА_1 , передбачає адміністративну відповідальність саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Так, у відповідності з п.2.7 Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції установлення стану алкогольного сп`яніння проводиться уповноваженими особами Державтоінспекції МВС на підставі огляду з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту у видихуваному повітрі мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

Як зазначено в ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст.251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення, наявний у матеріалах справи, у якому відображено лише обставини події, зокрема, процес складання даного протоколу в автомобілі патрульних, без підтвердження іншими належними та допустимими доказами, як і відеозаписи, які містяться на СД -диску доданого до протоколу, не можуть слугувати безумовним та беззаперечним доказом доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Між тим, на переконання суду, матеріали справи не містять безумовних та беззаперечних доказів, які підтверджують обставини, зазначені у протоколі про наявні ознаки алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 саме під час керування ним автомобілем.

Не містять таких даних і відеозаписи СД диску, доданого до протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки у розмові, яка відбулась на обочині автодороги ОСОБА_1 , вказуючи, що він не керував даним автомобілем, за кермом перебувала його жінка, разом з тим неодноразово заявляв, що він не відмовляється проїхати до медзакладу на освідування. Окрім того, весь час відеозйомки автомобіль стоїть на місці без руху, на відеофайлі не зафіксований факт керування ОСОБА_1 автомобілем у русі, а відтак жодним чином не йде мова про те, що він перед початком складання на нього протоколу, керував автомобілем.

Отже, доказів того, що ОСОБА_1 даним автомобілем керував, з відеозапису не вбачається і у справі таких даних немає, а відтак, зазначені обставини ставлять під сумнів подію правопорушення за ознаками ч.1 ст.130 КУпАП.

Слід зазначити, що Верховний Суд у справі №338/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення такого правопорушення.

Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст.62 Конституції України).

Окрім цього, навіть за умови, що він керував автомобілем, то процедура перевірки водія на предмет стану алкогольного сп`яніння була проведена з порушенням ст. 266 КУпАП та "Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного сп`яніння", оскільки працівники поліції на місці зупинки водієві не пропонували огляд на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, більше того, неодноразові вимоги водія щодо йогоз годи пройти о гляд у мед закладі , працівниками поліції були проігноровані.

Відповідно до п.7 розділу І в разі відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння на спеціальному технічному засобі на місці зупинки або його незгоди з результатами огляду проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я. З відеозапису видно, що водій не відмовлявся пройти огляд в медзакладі, а навпаки, неодноразово наполягав на такому огляді.

Так, п.1 Інструкції, Затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1452/735 від 09.11.2015р., визначає процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду.

Огляду на стан сп`яніння, відповідно до п.2, підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння є (п.3): запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі Конвенція), яка є джерелом права в Україні кожному гарантовано право на справедливий суд.

За своєю структурою стаття 6 Конвенції в частині першій встановлює загальні гарантії щодо справедливого судового розгляду при вирішені спору, пов`язаного з правами та обов`язками цивільного характеру, а також при визначенні обґрунтованості будь-якого висунутого особі кримінального обвинувачення, частина друга та третя статті 6 закріплюють гарантії особам при обвинувачені при вчиненні кримінального правопорушення.

Згідно п.6 Розділ І Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Згідно п.7 Розділ І Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

За наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

2. Огляд на стан алкогольного сп`яніння водія транспортного засобу здійснюється поліцейськими, які мають спеціальні звання.

3. Поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

4. Огляд на стан сп`яніння проводиться з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції.

5. Перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

6. Огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків. Не можуть бути залучені як свідки поліцейські або особи, щодо неупередженості яких є сумніви.

З матеріалів справи вбачається, що поліцейським перед складанням протоколу відносно ОСОБА_1 , огляд цієї особи на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів з зазначенням показника проміле алкоголю в крові саме на місці після зупинки транспортного засобу, жодним чином не проводився, що є порушенням п. 6 Розділу ІІ Інструкції.

Окрім того, відповідно до п.8 Розілу ІІ Інструкції, форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до цієї Інструкції.

Аналіз вищевказаних нормативних актів свідчить про те, що оформлення працівником поліції направлення на медичний огляд до відповідного закладу охорони здоров`я у випадку відмови водія від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу з метою встановлення стану сп`яніння або незгоди з результатами проведеного огляду є обов`язковим.

Приєднане до протоколу про адміністративне правопорушення «Направлення» про дозвіл для проведення медичного освідчення на стан алкогольного сп`яніння особи, яке адресоване директору КНП Виноградівська РЛ", є формальним, оскільки не містить результатів огляду особи, проведеного поліцейським, як і виявлені ознаки сп`яніння особи. Крім цього, таке направлення не відповідає формі направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка наведена в додатку 1 до Інструкції.

Таким чином проведенню огляду в закладах охорони здоров`я обов`язково передує: обов`язкова наявність у водія ознак вказаних у пунктах 3 та 4 Інструкції; зупинка транспортного засобу; відсторонення водія від керування транспортним засобом; огляд водія поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів та складанням акту огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; відмова водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським.

Проте, як вбачається із даних на СД-диску жодних дій щодо зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , подальшого його відсторонення від керування транспортним засобом, здійснення огляду водія поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів та складанням акту огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, працівниками поліції, окрім складання, власне, самого протоколу, не було зроблено. Як не було належним чином зафіксована і відмова водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, зокрема, в присутності двох свідків.

Слід окремо зауважити, що зображення на відеофайлі вкрай неналежне, фактично зображнення не має- темний фон, на тлі якого відбуваються перемовини поліцейських і громадянина ОСОБА_1 .

Отже, в матеріалах справи відсутні достовірні дані про те, що ОСОБА_1 , після зупинення під його керуванням автомобіля, відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим, з урахуванням фактичних обставин справи, у суду відсутні підстави для висновку про наявність в його діях такої самостійної кваліфікуючої ознаки як відмова від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Суд, з урахуванням засади презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, а саме, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість і усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи, а також того, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не вказано свідків, які б могли підтвердити чи спростувати наявність у діяннях особи складу адміністративного правопорушення відсутні, критично оцінює та відхиляє протокол як доказ вини останнього, оскільки викладені у ньому висновки не підтверджені іншими об`єктивними даними.

Так, результати огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, проте до протоколу щодо адмінправопрушення, яке інкримінується ОСОБА_1 , не долучено такого акт огляду.

Згідно пункту 6 розділу І Інструкції "Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції", затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ №1452/735 від 09.11.2015р., огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків.

Результати огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів. У випадку установлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються у протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду.

Акт огляду складається у двох примірниках, один з яких вручається водію, а другий залишається у поліцейського та/або долучається до протоколу про адміністративне правопорушення у разі встановлення стану сп`яніння.

Вимоги вищезазначеної інструкції щодо обов`язкової участі свідків при проведені огляду на стан сп`яніння водія узгоджується та доповнються вимогами ч.2 ст.266 КУпАП, згідно якої огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Так, суд оглянув в судовому засіданні долучений диск з матеріалами відеореєстратора, на якому зафіксовано процес складання протоколу щодо ОСОБА_1 , який здійснювався в поліцейському автомобілі, проте факт відмови останього від проходження огляду чи його направлення на такий не зафіксовано. Як і не зафіксовано і факту керування та зупинення транспортного засобу під керуванням саме водія ОСОБА_1 працівниками поліції. Більше того, сам правопорушник вказує, що він не керував транспортним засобом, оскільки за кермом перебувала його дружина і працівники поліції його не зупиняли, а підійшли до його автомобіля, в якому він сидів як пасажир.

На підставі наведеного, суд критично оцінює наданий доказ, оскільки на долученому до матеріалів адміністративної справи диску з відеореєстратора, не відображено, що водій був зупинений саме під час руху та керування транспортним засобом в стані сп`яніння, що не дає підстав використати ці матеріали, як доказ, а інших доказів, які б могли спростувати зазначене, зокрема, покази незалежних свідків, в матеріалах справи відсутні.

З цього приводу слід зазначити, що об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є керуванням транспортним засобом у стані сп`яніння (алкогольного чи наркотичного, тобто доказова база має бути спрямована саме на доведення одночасно двох обставин: керування ТЗ і перебування у стані сп`яніння.

Між тим, визначення терміну «керування транспортним засобом» було наведено в п.27 Пленуму ВСУ від 23.12.2005р. №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Крім того, в рішенні №404/4467/16-а від 20.02.19 ВС/КАС зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування. Знаходження за кермом транспортного засобу, яке не є в стані руху (знаходиться в нерухомому стані), особи в нетверезому стані не єдоказом вчинення останньою адмінправопорушення, передбаченогост.130 КУпАП.

Окрім того, оцінюючи даний доказ суд зазначає, що в протоколі в порушення вимог закону взагалі не зазначено, що для фіксації події та обставин правопорушення здійснюється відеозапис, яким чином і в який спосіб, та на який пристрій.

З досліджених у суді відеозаписів видно, що такий здійснювався на «боді-камеру» поліцейського, проте вони є не повними, та не відображають повної картини щодо фіксації події вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ст.130 КУпАП, зокрема, з переглянутого відеозапису не можливо встановити факт відмови останього від освідчення на стан алкогольного сп`яніння, а також час, і місце скоєння правопорушення.

Разом з тим, суд звертає увагу на той факт, що згідно відеофайлу (№1), створеного 07.01.2024 року о 21 год. 53хв.,26сек., а подія, інкримінована ОСОБА_1 в протоколі мала місце 07.0.2024 о 20 год.50 хв.

Так, відповідно до п.5 розділу ІІ Інструкції "Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції", затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ №1452/735 від 09.11.2015р., перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Відповідно до правил, визначених п.5 Інструкції про застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, затвердженої Наказом МВС України 18.12.2018 року №1026, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться з безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних із виникненням у поліцейського особистого приватного становища. У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати і часу.

З огляду на наведене протокол про адміністративне правопорушення є таким, що складений з порушенням права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на захист, тому не виступає допустимим доказом.

На підставі наведеного суд, з урахуванням засади презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, а саме, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість і усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи, критично оцінює та відхиляє протокол та диск ДВД як доказ вини останнього, оскільки викладені у ньому висновки не підтверджені іншими об`єктивними даними.

Крім того, слід звернути увагу на те, що відповідно до ст.266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, річковими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Проте посадова особа органів поліції не відсторонювала ОСОБА_1 від керування транспортного засобу, оскільки акту про відсторонення водія від управління т/з не надала.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що недотримання інспектором поліції порядку проведення огляду водія на стан сп`яніння та порушення оформлення відмови від його проходження (якщо така відмова мала місце) призвели до визнання отриманих доказів недопустимими .

Будь-які інші належні, допустимі та достовірні докази, які б з достатністю вказували на наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, у справі відсутні.

Крім цього, згідно вимог ч.1 ст.265-2, ч.1 ст.266 КПК України, у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачені, зокрема, частинами 1, 2, 3 і 4 статті 130 цього Кодексу, працівник відповідного підрозділу поліції МВС України, що забезпечує безпеку дорожнього руху, тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку (якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху), в тому числі за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора. Про тимчасове затримання робиться відповідний запис у протоколі про адміністративне правопорушення.

Особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані, зокрема, алкогольного сп`яніння, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан такого сп`яніння.

Проте ніяких даних про тимчасове затримання транспортного засобу, відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, тобто належне виконання цих вимог закону, як протокол про адміністративне правопорушення /а.с.1/, так і матеріали адміністративної справи - не містять, а, отже, він після складення зазначеного протоколу міг без будь-яких перешкод продовжити керувати транспортним засобом.

При цьому, суд повинен обґрунтовувати свої висновки про винуватість особи лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту (рішення ЄСПЛ "Коробов проти України" №39598/оз від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування.

У п.4.1 рішення Конституційного суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010 КСУ дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

У відповідності до п.43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі "Кобець проти України" (з урахуванням первісного визначення принципу "поза розумним сумнівом" у справі "Авшар проти Туреччини") доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені винуватість особи та його подія мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Так, відповідно до ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

За таких обставин, вважаю, що всі сумніви щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні даного правопорушення слід тлумачити на його користь.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.130,247,266,294 КпАП України суд,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративну справу щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 закрити на підставі п.1 ст.247 КпАП України, у зв`язку із відсутністю у його діянні складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги або протесту прокурора, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого ст.32 КУпАП України. Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, потерпілим, його представником, або на неї може бути внесено протест прокурора протягом десяти днів з дня її винесення.

СуддяА. А. Надопта