Справа № 439/1671/23 Головуючий у 1 інстанції: Рахімова О.В.
Провадження № 33/811/214/24 Доповідач: Урдюк Т.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 року Львівський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на постанову судді Бродівського районного суду Львівської області від 22 січня 2024 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в:

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь державного бюджету України судовий збір у сумі 536 грн 80 коп.

Згідно з постановою судді, 6 вересня 2023 року о 22 год. 53 хв. за адресою: с. Лагодів, вул. Центральна, ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Фольксваген ЛТ 35», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.9а Правил дорожнього руху України. Огляд на стан сп`яніння проводився на місці зупинки зі згоди водія у встановленому законом порядку за допомогою технічного приладу «Drager Alcotest 6810», тест №2676 від 06.09.2023, результат 0,92 проміле.

Не погоджуючись із рішенням судді суду першої інстанції, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати постанову судді Бродівського районного суду Львівської області від 22 січня 2024 року та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Оскаржувану постанову апелянт вважає такою, що підлягає скасуванню з огляду на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог апелянт покликається на те, що судом першої інстанції не взято до уваги доводи, що в матеріалах справи відсутній запис з 22:53:24 по 22:58:52, а саме 5 хвилин відеозапису, внаслідок чого результати проведення процедури огляду водія на стан алкогольного сп`яніння слід вважати незаконними, а сам запис - недопустимим доказом у справі, оскільки такий не є безперервним.

Зазначає, що у рапорті старшого сержанта поліції Андрія Ковальчука вказано, що під час спілкування з ним працівниками поліції було виявлено такі ознаки алкогольного сп`яніння: різкий запах з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя. Проте на записах з нагрудних відеореєстраторів працівників поліції можна спостерігати те, що ОСОБА_1 постійно тримав руки у кишенях штанів, а отже таку ознаку як виражене тремтіння пальців рук можна вважати безпідставною. Окрім цього, він перебував у стресовій ситуації, тому різка зміна забарвлення шкіряного покриву є нормальною фізіологічною ознакою організму людини у такий момент, адже ОСОБА_1 хвилювався перед проведенням процедури огляду, оскільки з ним таке стається вперше і він достеменно не знав, як це відбувається. Відтак вважає, що процедура огляду на стан алкогольного сп`яніння була проведена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У судове засідання 28 лютого 2024 року ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про час та місце проведення апеляційного розгляду, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, не з`явився. Його захисник Редзель М.М. 20 лютого 2024 року скерував на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності та відсутності ОСОБА_1 . Просив задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_1 у повному обсязі.

З огляду на викладене, враховуючи вимоги ч. 6 ст. 294 КУпАП, а також позицію сторони захисту, апеляційний суд вважає за можливе провести апеляційний розгляд у відсутності ОСОБА_1 та його адвоката Редзеля М.М.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апеляційної скарги, ці вимоги закону суддею першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 були дотримані, а висновок судді про доведеність винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними у справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №548222 від 6 вересня 2023 року (а.с. 7), згідно з яким 6 вересня 2023 року о 22 год. 53 хв. за адресою: с. Лагодів, вул. Центральна, ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Фольксваген ЛТ 35», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.9а Правил дорожнього руху України. Огляд на стан сп`яніння проводився на місці зупинки зі згоди водія у встановленому законом порядку за допомогою технічного приладу «Drager Alcotest 6810», тест №2676 від 06.09.2023, результат 0,92 проміле

Підписати вказаний протокол ОСОБА_1 відмовився, про що у протоколі інспектором поліції зроблено відповідні записи, що узгоджується з п. 9 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої Наказом Міністерства юстиції від 9 грудня 2020 року №4248/5.

Пояснення по суті порушення ОСОБА_1 надав на окремому аркуші (а.с. 9), зазначивши, що на підставі ст. 63 Конституції України від надання пояснень відмовляється.

Викладені у протоколі обставини також підтверджуються наявним у матеріалах справи відеозаписом, з якого слідує, що ОСОБА_1 погодився пройти та пройшов огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою пристрою «Drager Alcotest», з результатами якого погодився. Відповідно до роздруківки приладу «Drager Alkotest 6810», прилад ARВН-0686, тест №2676 (а.с. 4) за результатом проведеного на місці зупинки транспортного засобу огляду в освідуваної особи ОСОБА_1 встановлено стан алкогольного сп`яніння 0,92‰, та актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 5), відповідно до даних якого огляд ОСОБА_1 проводився у зв`язку з виявленими ознаками: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкіри обличчя. У відповідній графі акта зазначено, що ОСОБА_1 з результатами огляду згоден, що стверджується підписом останнього.

За наведеного, викладені в апеляційній скарзі доводи про відсутність у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння свого підтвердження не знайшли, оскільки ці ознаки зазначені в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння. Покликання апелянта на те, що зазначені в акті та рапорті поліцейського А.Ковальчука ознаки не відповідають зображеним на відеозаписі фактичним обставинам не заслуговують на увагу, оскільки встановлення ознак алкогольного сп`яніння належить виключно до компетенції працівників поліції. Крім цього, освідувана особа, будучи учасником, а не стороннім очевидцем події, не бачить себе зі сторони і не може належно та об`єктивно оцінити свій стан.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що наявний в матеріалах справи відеозапис містить лише фрагменти події, то апеляційний суд зазначає, що для вирішення справи важливими є лише ті фактичні дані, зафіксовані за допомогою відеокамери поліцейського, які свідчать про вчинення адміністративного правопорушення, або про протилежне. Відповідно до наданого відеозапису, на ньому, зокрема, відображено факт проходження ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, а також те, що він погодився з результатом освідування.

Покликання апелянта на те, що представлений працівниками поліції відеозапис є неналежним доказом не знайшло свого підтвердження, оскільки відповідно до вимог ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками.

З огляду на наведене, в апеляційного суду відсутні підстави визнавати цей доказ недопустимим.

Також апеляційний суд зауважує, що жодні обставини особистого характеру, в тому числі і служба в Збройних Силах України, не наділяють водія правом невиконання вимог Правил дорожнього руху, у тому числі і п. 2.9а ПДР.

Інші доводи апеляційної скарги не містять покликання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність винесеної у справі постанови.

На переконання апеляційного суду, досліджені під час розгляду в справі про адміністративне правопорушення докази повністю узгоджуються між собою, є належними та допустимими, та такими в повній мірі стверджується вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При обранні ОСОБА_1 адміністративного стягнення суддя суду першої інстанції в оскаржуваній постанові в повній мірі врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність та наклав адміністративне стягнення у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП в межах безальтернативної санкції ч. 1 ст.130 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним переглядом не встановлено.

З огляду на зазначене, оскаржувана постанова судді є законною та обґрунтованою, а отже підстави для задоволення апеляційних вимог відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

постанову судді Бродівського районного суду Львівської області від 22 січня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін, апеляційну скаргу останнього - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського апеляційного суду Т.М. Урдюк