Справа № 496/1144/24
Провадження № 3/496/937/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 року м. Біляївка

Суддя Біляївського районного суду Одеської області Трушина О.І., розглянувши матеріали, які надійшли від Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України,

про притягнення до адміністративної відповідальності: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого в ТОВ «Миколаїв-Авто» водієм,

за ч. 1 ст. 164 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Відносно ОСОБА_1 складено протокол серії ГП № 313053 від 14.01.2024 року про адміністративне правопорушення за ст. 164 ч. 1 КУпАП, відповідно до якого він, 14.01.2024 року, о 16:10 год на 452 км траси Київ-Одеса Одеського району Одеської області, керував транспортним засобом Mercedes Benz та надавав послуги міжміського пасажирського перевезення за маршрутом Одеса-Первомайськ, без отримання ліцензії на проведення виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, чим порушив ст. 39 ЗУ «Про автомобільний транспорт».

Дії ОСОБА_1 були кваліфіковані за ст. 164 ч. 1 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, від його захисника адвоката Косенчука С.І. надійшло письмове заперечення, у якому останній просив провадження у справі ро адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 164 КУпАП закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення з підстав, викладених у запереченніта зазначив, що ОСОБА_1 працює водієм в ТОВ «Миколаїв-Авто» та виконує рейси, як водій та виступає перевізником, а ТОВ «Миколаїв-Авто» користується транспортним засобом Mercedes Benz, реєстраційний номер НОМЕР_1 на підставі договору оренди. ТОВ «Миколаїв-Авто» має всі дозвільні документи, в тому числі і ліцензію. Всі документи, які повинен мати при собі водій автобуса, ОСОБА_1 працівникам поліції надав, а ліцензію повинен мати ТОВ «Миколаїв-Авто» та наявність якої можна перевірити за допомогою електронного сервісу e-services.dsbt.gov.ua.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 164 КУпАП, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За частиною першою статті 164 КУпАП, на яку послалася посадова особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, передбачена відповідальність за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або здійснення без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Об`єктом правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП є суспільні відносини у сфері регулювання господарської діяльності.

В свою чергу, згідно з ч. 1 ст. 3 ГК України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва підприємцями (ч. 2 ст. 3 ГК України).

Відповідно до ст. 42 ГК України підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Згідно з п. 24 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» ліцензуванню підлягають такі види господарської діяльності, зокрема, як перевезення пасажирів автомобільним транспортом.

Частиною 3 ст. 9 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що ліцензія видається на господарську діяльність з надання послуг з перевезення пасажирів і небезпечних вантажів, в тому числі на такий вид робіт як надання послуг з внутрішніх перевезень пасажирів на таксі.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» за провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, без ліцензії чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування посадові особи суб`єктів господарювання несуть адміністративну відповідальність, передбачену Кодексом України про адміністративну відповідальність.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 2, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.04.2003 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини в сфері господарської діяльності» під господарською діяльністю слід розуміти діяльність фізичних і юридичних осіб, пов`язану з виробництвом чи реалізацією продукції (товарів), виконанням робіт чи наданням послуг з метою одержання прибутку (комерційна господарська діяльність) або без такої мети (некомерційна господарська діяльність). Підприємницька діяльність є одним із видів господарської діяльності, обов`язкові ознаки якої безпосередність, систематичність її здійснення з метою отримання прибутку.

Отже, відповідно до вищезазначених норм закону, для притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 164 КУпАП суду мають бути надані докази про те, що особа систематично здійснює господарську діяльність з перевезень пасажирів без державної реєстрації як суб`єкта господарювання та без відповідної ліцензії й отримує від здійснення зазначеного виду діяльності дохід.

Статтею 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що автобусний маршрут міжміський - автобусний маршрут, який з`єднує населені пункти і протяжність якого перевищує 50 км; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка; паспорт маршруту - документ, що містить схему маршруту, розклад руху, таблицю вартості проїзду, графіки режимів праці та відпочинку водіїв тощо.

Також ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Документи для регулярних пасажирських перевезень:

для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;

для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України.

Отже, згідно з наведеними вимогами закону саме у автомобільного перевізника, а не у водія повинна бути ліцензія.

Судом, із наданих до суду адвокатом Косенчуком С.І. документів, встановлено, що ТОВ «Миколаїв-Авто» має відповідну ліцензію та документи дозвільного характеру.

Натомість, матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа - підприємець, що має значення у контексті інкримінованих йому у протоколі дій, які полягають саме у провадженні останнім господарської діяльності щодо здійснення перевезень пасажирів без документів дозвільного характеру.

Доказів того, що ОСОБА_1 , самостійно, як фізична особа, здійснював господарську діяльність з перевезення пасажирів, без отримання дозволу, суду не надано.

З огляду на те, що ОСОБА_1 не є автомобільним перевізником (суб`єктом господарювання), в його діях відсутній склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Ст. 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КпАП України провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За дії, зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, не настає відповідальність за ч.1 ст. 164 КУпАП, тому суд вважає, що провадження у справі слід закрити, за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу вказаного адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 164, 247, 251, 252, 280, 283, 284, 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду, через Біляївський районний суд Одеської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя О.І. Трушина