П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.03.2024 м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Бенца К.К., за участю особи відносно якої запроваджено протокол ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали прокурора Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону Малик Ю.Л., про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 ,-

за ч.2 ст. 172-15 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно cкладеного протоколу №4 від 31.01.2024 року про адміністративне правопорушення, вбачається, що 05.01.2024 о 08.00 год., під час прийому-передачі зміни між черговим підрозділу штаб-сержантом ОСОБА_1 , який виконував наказ на охорону ДКУ в прикордонному наряді «Черговий підрозділу охорони кордону» з 08.00 04.01.2024 до 08.00 05.01.2024 та новим черговим впс «Ужгород» молодшим сержантом ОСОБА_2 «Черговий підрозділу охорони кордону» впс «Ужгород», що розташований за адресою: м. Ужгород, вул. Собранецька, 200, який виконував наказ на охорону ДКУ з 08.00 05.01.2024 до 08.00 год. 06.01.2024 року, зброя та боєприпаси в кімнати зберігання зброї не була перевірена в повному обсязі.

Молодший сержант ОСОБА_2 та штаб-сержант ОСОБА_1 здійснили тільки візуальний огляд ставниць без повного перерахування та звірки за номерами в кімнаті зберігання зброї та набоїв.

Внаслідок чого, штаб-сержант ОСОБА_1 передав новому «Черговому підрозділу охорони кордону» ОСОБА_2 кімнату зберігання зброї, із зарядженим пістолетом СП-81 26 мм № НОМЕР_1 .

Після заступлення в прикордонний наряд «Черговий підрозділу охорони кордону» ОСОБА_2 , не здійснивши при цьому перевірку стрілецької та особистої зброї, видав старшому солдату ОСОБА_3 , який з 22.00 год 05.01.2024 по 04.00 06.01.2024 заступив у наряд «Прикордонний патруль», заряджений пістолет СП-81 26 мм № НОМЕР_1 та 7 набоїв до нього.

У подальшому, старший солдат ОСОБА_3 будучи впевненим, що пістолет СП-81 26 мм розряджений, а отримані ним до нього патрони (3 зелених, 3 червоних та 1 білий) розміщені окремо у щільниковому пристосуванні, який він поклав у підсумок разом із пістолетом СП-81, вибув для виконання наказу на охорону державного кордону України.

Після того, о 03.48 год. 06.01.2024 прикордонний наряд у складі старших солдат ОСОБА_3 та ОСОБА_4 повернулися до місця дислокації відділу прикордонної служби та направилися до приміщення впс « Ужгород » що розташований за адресою: м. Ужгород, вул. Собранецька, 200.

При цьому «Старший зміни прикордонних нарядів» впс «Ужгород» старший лейтенант ОСОБА_5 , належним чином у встановленому місці перевірку пістолета СП-81 26 мм не забезпечив та відповідно, не виявив, що пістолет заряджений, внаслідок чого старший солдат ОСОБА_3 о 04.05 год. 06.01.2024 у приміщенні впс «Ужгород», перед тим, як здати екіпірування та зброю «Черговому підрозділу охорони кордону» ОСОБА_2 , здійснив випадковий постріл собі у голову, за результатом якого отримав вогнепальне відкрите проникаюче черепно-мозкове поранення - забій головного мозку середнього ступеня важкості з формуванням контузійного вогнища в правній лобній частці.

Таким чином, 05.01.2024 о 08.00 год. штаб-сержант ОСОБА_1 перебуваючи на посаді інспектора прикордонної служби 2 категорії - черговий відділення управління службою відділу прикордонної служби « Ужгород » (тип Б) НОМЕР_2 прикордонного загону, виконуючи наказ на охорону державного кордону України в прикордонному наряді «Черговий підрозділу охорони кордону» впс « Ужгород » що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , в порушення вимог ст. ст. 11, 12, 16, 17 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», та ст.ст. 1, 2, 3 Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України», пунктів 1 та 9 глави 1 розділу IІ «Інструкції про службу прикордонних нарядів Державної прикордонної служби України» затвердженої наказом Міністерстві внутрішніх справ України від 11.10.2015 № 1261, п.п. 19, 20, 45, 61 розділу 2 наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України від 31.05.2006 №421 «Про затвердження Тимчасової інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької та особистої зброї, боєприпасів і засобів активної оборони у відділах Державної прикордонної служби», належним чином визначені обов`язки не виконував, допустив порушення порядку приймання та здачі кімнати зберігання зброї і боєприпасів, що призвело до видачі старшому солдату ОСОБА_3 зарядженого пістолета СП-81 26 мм, про що останній не знав та у подальшому здійснив з нього випадковий постріл собі у голову, за результатом якого останній отримав вогнепальне відкрите проникаюче черепно-мозкове поранення - забій головного мозку середнього ступеня важкості з формуванням контузійного вогнища в правній лобній частці, чим вчинив недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду за що відповідальність передбачена ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

Діяння ОСОБА_1 кваліфіковано прокурором Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону Малик Ю.Л. за ознаками складу адміністративного правопорушення , передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненому правопорушенні за ч. 2 ст.172-15 КУпАП, заперечив. Просив закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю події і складу правопорушення. Зокрема пояснив, що виконував наказ на охорону ДКУ в прикордонному наряді «Черговий підрозділу охорони кордону» з 08.00 04.01.2024 до 08.00 05.01.2024 та ним о 08.00 год. 05.01.2024 у встановленому порядку було здано зміну, а сержантом ОСОБА_2 її прийнято. Він передав новому «Черговому підрозділу охорони кордону» ОСОБА_2 кімнату зберігання зброї, про що в наряді наявні підписи. Вказав на те, що ОСОБА_2 05.01.2024 видав зброю солдату Грешко, яку останнім було повернуто в кімнату зберігання зброї 05.01.2024 та в подальшому ОСОБА_2 05.01.2024 видав цю ж саму зброю солдату ОСОБА_3 , який о 04.05 год. 06.01.2024 у приміщенні впс «Ужгород», здійснив випадковий постріл. Вважає, що в його діях відсутній склад правопорушення. В наступне судове засідання після оголошеної перерви у судовому розгляді не з`явився.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , суд приходить до наступного висновку.

У відповідності до положення ст. 9 КУпАП - адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 172-15 КУпАП диспозиція статті передбачає недбале ставлення військової службової особи до військової служби.

Частиною 2 ст.172-15 КУпАП передбачена відповідальність за діяння, передбачені частиною першою цієї статті, вчинені в умовах особливого періоду, а саме за недбале ставлення військової службової особи до військової служби в умовах особливого періоду.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

17.03.2014 Указом Президента України № 303/2014 «Про часткову мобілізацію» на території України оголошено часткову мобілізацію та після його затвердження Законом України № 1126-VII від 17.03.2014 «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» цей Указ набрав чинності, його дію продовжено Указом Президента України 14.01.2015, а Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» на території України оголошено загальну мобілізацію та після його затвердження Законом України № 2105-ІХ від 03.03.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» цей Указ набрав чинності з дня фактичного початку воєнних дій, у зв`язку з чим в Україні відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» 18.03.2014 розпочався особливий період, який триває наразі.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» від 24.02.2022 № 2102-IX, із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово було продовжено.

За положеннями ч.2 ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого до держання законності.

Згідно норми 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП при розгляді справи суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною другою статті 172-15 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

Об`єктивною стороною недбалості, тобто недбале ставлення до служби передбачає невиконання або неналежне виконання службових обов`язків через недбале чи несумлінне ставлення до них. При цьому, якщо особа не мала реальної можливості взагалі проявити ставлення до своїх службових обов`язків, то не можна говорити про те, що воно було недбалим чи несумлінним (хвороба, відсутність досвіду, нетривалість служби). Недбале ставлення військової службової особи до своїх службових обов`язків характеризує, перш за все, об`єктивну сторону вчиненого і виявляється в тому, що за наявності в особи реальної можливості діяти так, як того вимагають інтереси служби, винний або взагалі не діє, не виконує службові обов`язки, або хоча і діє, але виконує ці обов`язки неналежним чином, не відповідно до закону або відповідно до нього, проте неякісно, неточно, неповно, несвоєчасно, поверхово, у протиріччя з установленим порядком і тією обстановкою, що склалася, тощо.

Верховний Суд України у своїй постанові від 21.05.2021 року справі № 185/12161/15-к вказав, що , при встановленні недбалого ставлення до військової служби у формі невиконання службових (посадових) обов`язків необхідно встановити, що винний зобов`язаний був вчинити ті дії, невиконання яких ставиться йому за вину. Військова службова особа може відповідати за недбале ставлення до військової служби лише у тому випадку, коли вона не тільки повинна була через свій службовий обов`язок виконати ті чи інші дії, але й могла, тобто мала реальну можливість виконати їх належним чином. Якщо військова службова особа перебувала у таких умовах, за яких не мала фактичної можливості належно виконати свої службові (посадові) обов`язки, то відповідальність за недбале ставлення до військової служби виключається.

Відповідно до ст..ст. 11, 16, 17 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців, крім іншого, такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників).

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

На військовослужбовців під час перебування на бойовому чергуванні, у внутрішньому і гарнізонному наряді, а також під час виконання інших завдань покладаються спеціальні обов`язки. Ці обов`язки та порядок їх виконання визначаються законами і статутами Збройних Сил України, а також іншими нормативно-правовими актами, що приймаються на основі законів і статутів Збройних Сил України.

Згідно ст..128 Статуту , солдат зобов`язаний точно, вчасно та сумлінно виконувати накази командирів (начальників).

Як вбачається із висновку службового розслідування за фактом здійснення випадкового пострілу солдатом ОСОБА_7 , зокрема пояснень штаб-сержанта ОСОБА_1 , в період із 08:00 04 січня 2024 року по 08:00 05 січня 2024 року він виконував наказ на охорону державного кордону в прикордонному наряді «Черговий підрозділу охорони кордону» на відділі прикордонної служби « Ужгород ». Станом на 08:00 05 січня 2024 року проблемних питань не виникало, зброя та боєприпаси знаходились в наявності та комплектності згідно облікових документів. Перевірка КЗЗ здійснювалась 28.12.2023 року ЗНЗ з П п-ком ОСОБА_8 , ЗНВПК п/п-ком ОСОБА_9 , ЗНВАЗ та ПП майором ОСОБА_10 та офіцером АБТЗ лейтенантом ОСОБА_11 , про що в здійснено запис в Книзі огляду (перевірки) зброї та боєприпасів, згідно перевірки встановлено, що зброя та боєприпаси в наявності згідно обліковим даним. Також здійснювалась перевірка КЗЗ 01.01.2024 року, про що здійснено контрольний запис у Книзі приймання та здавання озброєння та боєприпасів черговими, згідно цієї перевірки встановлено, що зброя та боєприпаси в наявності згідно обліковим даним. Станом на 08:00 05 січня 2024 року після прийому-передачі зброї та боєприпасів в КЗЗ здав зміну молодшому сержанту ОСОБА_12 .

Згідно Книги обліку майна РАО, виданого у тимчасове користування або прийнятого для зберігання відділу прикордонної служби « Ужгород » (тип Б) вбачається, що ст. солдат ОСОБА_13 05.01.2024 року отримав держак до ПРС-92 - 1 шт.; біноклі - 1 шт.; клюй від 300п/ЗН - 1 шт.; ліхтар - 1 шт.; ПНБ/ПТ - 1621, дата повернення зброї і боєприпасів - 06.01.2024 року.

Згідно Книги видачі зброї та боєприпасів відділу прикордонної служби « Ужгород » (тип Б) вбачається, що солдату ОСОБА_14 05.01.2024 року було видано зброю: зокрема, СП у кількості НОМЕР_1, яку він повернув 05.01.2024 року . В подальшому солдату ОСОБА_13 , 05.01.2024 року було видано ту ж саму зброю: 25мм СП у кількості НОМЕР_1; 26 мм СП-О у кількості 1 шт; 26 мм СП-4 у кількості 3 шт.; 26 мм СП-3 у кількості 3 шт., дані щодо повернення зброї у книзі відсутні.

Згідно журналу реєстрації інструктажів з питань охорони праці на робочому місці ВПС « Ужгород » (тип Б), вбачається, що солдата ОСОБА_13 02.01.2023, 01.04.2023, 01.07.2023, 04.10.2023 було проінструктовано з питань охорони праці на робочому місці.

Згідно Книги приймання та здавання чергування відділу прикордонної служби « Ужгород » вбачається, що штаб сержант ОСОБА_1 05.01.2024 року здав чергування, а молодший сержант ОСОБА_15 - прийняв чергування, що підтверджується їх підписами. Наявні відомості про кількість прийнятої зброї та ящікив з боєприпасами.

Згідно Книги приймання та здавання озброєння та боєприпасів черговими відділу прикордонної служби « Ужгород », вбачається, що 05.01.2024 року ОСОБА_1 здав необхідну кількість зброї, боєприпасів ,а молодший сержант ОСОБА_15 - прийняв.

З письмових пояснень ОСОБА_16 вбачається, що виконував наказ на охорону ДК в п/н «ПП» впс « Ужгород » в період з 10:00 год. 05.01.2024 по 18:00 год. 05.01.2024 . Для виконання наказу був екіпірований зброєю та спеціальними засобами , в саме ПРС 92,БРС 92, газовий балон, ліхтар та СП -81 НОМЕР_1. Перед наказом на охорону ДКУ було здійснено заряджання зброї яке контролювалося ОСОБА_17 , СП-81 не споряджалося. Черговому впс « Ужгород » СП -81 НОМЕР_1 здав в розрядженому виді.

З письмових пояснень ОСОБА_3 вбачається, що у період з 21:00 05.01.2024 по 04:00 06.01.2024 виконував обов`язки військової служби у складі ПН « Прикордонний патруль» . Близько 20 год. 10 хв. ОСОБА_18 видав йому зброю та боєприпаси , а саме АК 74 - 1 шт; та 120 патронів до нього; СП - 81 26 мм НОМЕР_1 в складеному вигляді та 7 набоїв до нього ( СПО - 1 шт.; СПЗ - 3 шт; СПЧ - 3 шт) після чого прослідував до столу для екіпірування прикордонного наряду. При отриманні СП та перед укладанням до підсумку СП не перевіряв.

Надаючи оцінку зібраним у справі доказам, суд приходить до висновку, що о 08.00 год. 05.01.2024 ОСОБА_1 передав новому «Черговому підрозділу охорони кордону» ОСОБА_2 кімнату зберігання зброї, про що в наряді наявні підписи , в тому числі і СП - 81 26 мм НОМЕР_1. В подальшому, зброя , зокрема, СП - 81 26 мм НОМЕР_1 було видано солдату ОСОБА_16 , який виконував наказ на охорону ДК в п/н «ПП» впс « Ужгород» в період з 10:00 год. 05.01.2024 по 18:00 год. 05.01.2024, та який по закінченню служби здав зброю черговому впс « Ужгород » в розрядженому виді. В подальшому зазначена зброя та боєприпаси була видана В. Шакіровим солдату ОСОБА_3 у період з 21:00 05.01.2024 по 04:00 06.01.2024 виконував обов`язки військової служби у складі ПН « Прикордонний патруль» та який випадково здійснив постріл.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Однак, до протоколу про адміністративне правопорушення не надано інших належних та допустимих доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, а також уповноваженою на складення протоколу особою не спростовані доводи ОСОБА_1 щодо відсутності у його діях складу адміністративного правопорушення та не наведено мотивів їх відхилення.

Правильність та точність складання адміністративного протоколу впливає на набування ним доказової сили, однак, виходячи з приписів статті 251 КУпАП, наявність протоколу не є достатньою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

При цьому суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування "поза розумним сумнівом", сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах "Кобець проти України" (п.43) та "Авшар проти Туреччини" (п. 282), "Нечипорук і Йонкало проти України" від 21 квітня 2011 року, "Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії" від 6 грудня 1998 року, згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення,всі сумніви щодо події порушення та винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи (постанова ВС № 463/1352/16-а від 08.07.2020).

Стандарт доведення вини поза розумним сумнівом означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного розумного сумніву в тому що особа вчинила протиправні дії, тоді як наявність такого розумного сумніву у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Зважаючи на викладене, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

Тому, суть вчиненого правопорушення з кваліфікацією дій ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП є сумнівною, що є не прийнятним, оскільки, суперечить практиці Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що вина особи повинна бути обґрунтована доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівів, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Згідно з ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У справах про адміністративні правопорушення на які ЄСПЛ поширює кримінально правовий аспект, особа, щодо якої розглядається справа та потерпілий, додатково користуються гарантіями ст.6 Конвенції: право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника. Крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості.

Окрім того, суд виходить з принципу презумпції невинуватості особи, а саме, що відповідно до статті 62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Суддя не вправі самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином, суддя неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до Рішення Конституційного суду України, від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010, Конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті 1, 3, частина друга статті 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: права і свободи людини і громадянина, закріплені в Конституції, не є вичерпними; конституційні права і свободи не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (стаття 22); громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом (частина перша статті 24); юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64).

Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенст-ва права в Україні.

Згідно вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладаєть-ся обов`язок здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що такі не відповідають вимогам, передбаченим ст. 251 КУпАП, що в своїй сукупності ставить під сумнів достовірність відомостей внесених до протоколу про адміністративне правопорушення, а відтак не можуть вважатися допустимими та належними доказами.

На підставі вищенаведеного, оцінивши наявні в даній адміністративній справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в даному випадку вина гр. ОСОБА_1 у інкримінованому йому правопорушенні не доведена належними та допустимими доказами, а тому провадження в справі про притягнення гр. ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

З урахуванням вказаних обставин провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП , у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 172-15, 221, 247, 251, 283-284,287,291,294 КУпАП, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП України закрити на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю у діянні ОСОБА_1 , складу адміністративного правопорушення .

Постанова у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду К.К. Бенца