П О С Т А Н О В А

про повернення адміністративних матеріалів

10.04.2024 м. Львів

Суддя Франківського районного суду м. Львова Кузь В. Я., розглянувши адміністративні матеріали, які надійшли від ТВО командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_1 відносно ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі КУпАП), -

У С Т А Н О В И В :

ТВО командир військової частини НОМЕР_1 полковник ОСОБА_3 скерував до суду матеріали про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, з підстав викладених в протоколі ЛВ № 5 про військове адміністративне правопорушення від 10.02.2024.

Відповідно до розглядуваного протоколу, 09.02.2024 близько 10:30 старший солдат ОСОБА_2 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 , призваний за мобілізацією, перебував в розташуванні ВЧ НОМЕР_2 , що знаходиться у АДРЕСА_1 , виконував службові обов`язки у стані наркотичного сп`яніння, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.

Для проведення медичного огляду з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння ОСОБА_2 було направлено до КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень». У результаті проведеного огляду на стан сп`яніння, встановлено стан наркотичного сп`яніння висновком № 000437 від 09.02.2024 о 16:18, згідно приладу «Драгер» 0,00 % етанолу, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст.172-20 КУпАП.

Перевіривши матеріали адміністративного протоколу з додатками, вважаю, що такі слід повернути для належного оформлення з наступних підстав.

Статтею 7 КУпАП, встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 8 КУпАП, особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Диспозиція ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, встановлює адміністративну відповідальність за розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, - вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, або в умовах особливого періоду.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: 1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); 2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; 3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника); 4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою; 5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що солдат ОСОБА_4 , як військовослужбовець 09.02.2024 на момент вчинення поставлених йому у вину дій виконував обов`язки військової служби відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Окрім цього, не відібрано пояснення в особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Не залучено свідків, які б могли посвідчити події, відповідно до яких було складено протокол про адміністративне правопорушення.

Єдиним нормативним актом в Україні, який регулює порядок проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, є Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка затверджена Наказом МВС України, МОЗ України 09.11.2015 № 1452/735, зареєстрована в МЮ України 11.11.2015 за № 1413/27858.

Таке твердження суду узгоджується з роз`ясненням, викладеним у Листі Департаменту реформ та розвитку медичної допомоги МОЗ України від 21.06.2013 № 3.22-17/327/18254, в якому зазначено, що «відповідно до чинного законодавства України порядок огляду на стан сп`яніння регламентується постановою КМУ від 17 грудня 2008 року № 1103 «Про затвердження порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» та наказом МОЗ України від 09.09.2009 № 400/666 «Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», зареєстрованим в МЮ України 06.10.2009. Зазначений наказ МОЗ України від 09.09.2009 № 400/666 скасований спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735, яким затверджена зазначена вище Інструкція від 09.11.2015.

Отже, ураховуючи, що в Україні відсутній нормативно-правовий акт, який регулює порядок огляду будь-яких осіб, окрім водіїв, на стан алкогольного сп`яніння, суд вважає, що до правовідносин, які склались у цій справі про адміністративне правопорушення, можливо застосувати положення Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, МОЗ України 09.11.2015 № 1452/735, зареєстрованої в МЮ України 11.11.2015 за № 1413/27858, оскільки у будь-якому випадку об`єктом дослідження є стан людини.

Відповідно до положень розділу III цієї Інструкції огляд у закладах охорони здоров`я щодо виявлення стану сп`яніння проводиться лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту), який пройшов тематичне удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством (п. 3).

Метою цього огляду є встановлення наявності чи відсутності стану сп`яніння в обстежуваної особи (п. 4).

Використання в закладах охорони здоров`я для проведення лабораторних досліджень вимірювальної техніки та обладнання, дозволених МОЗ, підтверджується сертифікатом відповідності та свідоцтвом про повірку робочого засобу вимірювальної техніки (п. 9).

Разом з тим, до матеріалів адміністративної справи документи, які свідчать про законність використання приладу «Драгер», не долучені, як і не долучені документи, які свідчать про те, що особа, яка проводила огляд на наявність стану наркотичного сп`янінь, наділена такими повноваженнями.

Як вбачається із матеріалів справи, такі повернуті на доопрацювання відповідно до постанови судді від 22.02.2024.

Разом з тим, не усунувши недоліки, зазначені в постанові, матеріали скеровані до суду повторно.

Крім цього, яв вбачається із матеріалів судової справи протокол складений офіцером відділення протидії обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів відділу запобігання вчиненню, виявлення і припинення кримінальних та інших правопорушень військової частини НОМЕР_1 лейтенатом поліції ОСОБА_5 , однак до матеріалів справи не долучено наказ, що ОСОБА_5 займає вищезазначену посаду, натомість на аркуші справи 18 надане посвідчення вказує, що є офіцером відділення військової частини НОМЕР_1 .

Разом з тим, суддею встановлено, що матеріали судової справи після дооформлення відповідно до постанови суду від 22.02.2024 перешитими, зі зміненим описом (відповідно до засвідчу вального напису складеного помічником судді було 21 аркуш, після повторного повернення стало 24 аркуші), засвідчу вальний напис судової справи відірваний та прикріплений скобою. Опис матеріалів справи, який був складений працівником суду відсутній, відтак приходжу до переконання, що посадова особа ОСОБА_5 здійснив фальшування документів.

Разом з тим, недоліки які вказані у постанові суду від 22.02.2024, не виконані, а матеріали скеровані до суду повторно, проігнорувавши усі вимоги суду, відтак приходжу до переконання, що матеріали судової справи скеровані до суду формально.

Крім цього, суд звертає увагу, що відповідно до ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Відповідно до ст. 280 цього Кодексу орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З урахуванням положень ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах ''Малофєєва проти Росії'' (рішення від 30 травня 2013 року) та ''Карелін проти Росії'' (рішення від 20 вересня 2016 року), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

З огляду на зазначене, Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції.

Таким чином, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Відповідно до положень ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 278 КУпАП, під час підготовки справи про адміністративне правопорушення до розгляду, суд, серед іншого, вирішує питання, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

З огляду на викладене та враховуючи ряд інших обставин, що перешкоджають розгляду матеріалів про адміністративне правопорушення, вважаю за необхідне адміністративний матеріал відносно ОСОБА_2 за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, повторрно повернути ТВО командиру військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_3 для належного оформлення.

На підставі наведеного, керуючись статтями 278, 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

П О С Т А Н О В И В :

Матеріали адміністративної справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, повторно повернути ТВО командиру військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_3 на доопрацювання.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя В. Кузь