ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 595/36/24Головуючий у 1-й інстанції Содомора Р.О.
Провадження № 33/817/275/24 Доповідач - Ваврів І.З.
Категорія - ч.1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2024 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З.

з участю:

розглянувши справу про адміністративне правопорушення захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Пасічника А.З. на постанову Бучацького районного суду Тернопільської області від 26 лютого 2024 року,

в с т а н о в и в:

Постановою Бучацького районного суду Тернопільської області від 26 лютого 2024 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 (дві тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (тридцять чотири тисячі) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Як визнав суд, 27 грудня 2023 року приблизно о 14 год. 55 хв. ОСОБА_2 в м. Бучач по вул. Галицька, керував автомобілем AUDIд.н.з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу зі згоди водія, із застосуванням спеціального технічного приладу газоаналізатора Alcotest Drager 7510, результат 1,25 проміле, з результатами огляду погодився, чим порушив п.2.9 а Правил дорожнього руху.

В апеляційній скарзі захисник особи, яку притягнуту до адміністративної відповідальності, адвокат Пасічник А.З., вважає, що суд прийняв рішення про притягнення ОСОБА_2 передчасно, за відсутності на те достатніх доказів вини останнього.

В обґрунтування доводів зазначає, що ОСОБА_2 жодних правил дорожнього руху не порушував, був безпідставно зупинений працівниками поліції та залучений до процедури огляду на стан сп`яніння.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що транспортний засіб під керуванням ОСОБА_2 , зупинено працівниками поліції без належних на те підстав, всупереч положенням ст.35 ЗУ Про національну Поліцію, та те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази в контексті ст.251 КУпАП, які б свідчили про наявність підстав у працівників поліції для зупинки транспортного засобу.

Вказує, що з відеозаписів наявних в матеріалах справи, вбачається, що поліцейський здійснює зупинку транспортного засобу, який знаходиться на значній відстані від поліцейського, в автомобілі не видно навіть силуетів людей, а те, що пристебнутий ремінь у водія чи ні не видно навіть через лобове скло.

Крім того, вказує, що докази у вказаній справі мають очевидний дефект - є недопустимими, з огляду на те, що вони отримані з порушенням процедури здобуття таких, так і вчиненні процесуальні дії працівниками поліції в межах процедури притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності є процесуально недопустимими обставини отримання працівником поліції відомостей про можливе адміністративне правопорушення.

Вважає, що працівники поліції запропонували пройти огляд ОСОБА_2 на стан алкогольного сп`яніння за відсутності наявних ознак сп`яніння у останнього.

Звертає увагу, що при оформленні протоколу про адміністративне правопорушення в нього були внесені відомості, які не відповідають дійсності.

Ставить питання про застосування доктрини плодів отруєного дерева, яка означає безумовну недопустимість доказів при будь-якому порушенні встановленого порядку збирання доказів незалежно від характеру і ступеня.

Враховуючи вищенаведене, на думку захисника, у цій справі суд взяв на себе обов`язок обвинувачення, зважаючи на те, що суд дійшов висновків, що не підтверджені доказами у справі, встановив обставини, які не є однозначними та керувався в основному припущенням щодо імовірності тієї чи іншої події.

Просить скасувати постанову Бучацького районного суду Тернопільської області від 26 лютого 2024 року відносно ОСОБА_2 і закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього за ч.1 ст.130 КУпАП на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Апелянта в судове засідання не з`явився, однак повідомив апеляційний суд про можливість розгляду справи без його участі.

Дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, виходячи з наступного.

Аналіз матеріалів справи та безпосередньо рішення місцевого суду, яке оскаржується апелянтом, дає підстави для висновку, що суд, розглядаючи дану справу, дотримався положень статей 245, 280 КУпАП, відповідно до яких провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи в учиненні адміністративного правопорушення.

Винуватість та кваліфікація дій ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України доведена належним чином перевіреними, оціненими та викладеними у постанові суду доказами.

Так, відповідно до вимог п. 2.9 а ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №630594 від 27 грудня 2023 року, приблизно о 14 год. 55 хв. ОСОБА_2 в м. Бучач по вул. Галицька, керував автомобілем AUDIд.н.з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу зі згоди водія, із застосуванням спеціального технічного приладу газоаналізатора Alcotest Drager 7510, результат 1,25 проміле, з результатами огляду погодився, чим порушив п.2.9 а Правил дорожнього руху.

В протоколі про адміністративне правопорушення, який був предметом розгляду суду, зазначено про роз`яснення ОСОБА_2 його прав, передбачених ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП.

Протокол підписаний ОСОБА_2 без жодних зауважень та заперечень, що також підтверджує обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення.

Вказаний протокол відповідає вимогам ст.ст. 254, 256 КУпАП, складений уповноваженою на те особою, визначеною ст.255 КУпАП, а наведені у ньому обставини об`єктивно стверджуються іншими доказами, дослідженими судом по справі.

Цей документ був предметом розгляду у суді першої інстанції та отримав належну правову оцінку з якою суд апеляційної інстанції погоджується.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Як слідує з матеріалів справи, одним з таких доказів, яким обґрунтовано винність ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є відеозапис з нагрудних камер працівників патрульної поліції.

Так, оглянутим в судовому засіданні відеоматеріалом, встановлено, що транспортний засіб марки «AUDI», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 був зупинений працівниками патрульної поліції за порушення ПДР, а саме водій не був пристебнутим ременем пасивної безпеки.

Дане правопорушення було підставою для зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_2 працівниками поліції.

Також в матеріалах справи міститься копія постанови серії ЕНА №1171659 від 27.12.2023 року про накладення адміністративного стягнення стосовно ОСОБА_2 за ч.5 ст.121 КУпАП.

Тому, стверджувати про незаконність зупинки працівниками поліції транспортного засобу під керуванням ОСОБА_2 , як про це зазначає апелянт в апеляційній скарзі, апеляційний суд підстав не вбачає.

Твердження апелянта про те, що ОСОБА_2 не керував транспортним засобом, державний номерний знак НОМЕР_1 , спростовуються переглянутими відеозаписами із нагрудних камер поліцейських. Так, як вбачається із відеозаписів, саме ОСОБА_2 був водієм вказано автомобіля, оскільки останній при спілкуванні з працівником поліції жодного разу не заперечував факту керування.

Також, в подальшому останній неодноразово визнавав той факт, що він керував транспортним засобом. Окрім цього з відеозаписів вбачається, що на запитання поліцейського: Чи вживали алкогольні напої?, ОСОБА_2 повідомляє: Так, вживав спирт.

Таким чином, заперечення стороною захисту факту керування транспортним засобом розцінюються апеляційним судом як обраний спосіб захисту з метою уникнення від відповідальності.

Окрім того, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що підстава для зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_2 в даному випадку жодним чинимо не впливає на факт керування ним транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, за що його притягнуто до адміністративної відповідальності.

Посилання апелянта на те, що йому не назвали ознак алкогольного сп`яніння, які стали підставою для проведення огляду, є неспроможними, оскільки з вищезгаданого відеозапису вбачається що працівник поліції повідомила водію про те, що з його ротової порожнини чути запах алкоголю, в зв`язку з чим правомірно запропонував пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу.

Відеозаписом з нагрудної камери поліцейського засвідчено, що за результатом проведеного огляду з використанням технічного приладу газоаналізатора «Alcotest 7510 виявлено вміст алкоголю в організмі ОСОБА_2 1,25 проміле, з чим останній погодився та не бажав проходити такий огляд в медичному закладі.

З огляду на дані протоколу, акту огляду та роздруківки з результатами огляду, та змісту відеозапису, на якому не зафіксовано жодних заперечень відносно результатів огляду, доведено, що він був згідний з результатами огляду, проведеного поліцейським з використанням спеціального технічного засобу.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції викладені в оскаржуваній постанові про доведеність вини ОСОБА_2 та були підставою для її скасування або зміни, скаржником не наведено та під час апеляційного розгляду не встановлено.

З огляду на вказані вище докази, які належним чином досліджені судом першої інстанції, вважаю, що дії працівників поліції при проведенні огляду на стан алкогольного сп`яніння водія ОСОБА_2 , узгоджуються з приписами ст.266 КУпАП та відповідають вимогам Інструкції Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 р № 1452/735.

Тому, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови у зв`язку з неповнотою судового розгляду, апеляційний суд визнає такими, що спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд також звертає увагу, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, виходячи з аналізу доказів досліджених судом першої інстанції та перевірених під час апеляційного розгляду матеріалів справи, висновок місцевого суду про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення та кваліфікація його дій за ч.1 ст.130 КУпАП є правильним.

Жодних аргументованих доводів, які б викликали сумніви у об`єктивності оцінки доказів зроблених судом першої інстанції на підставі вищевказаних матеріалів справи, апелянтом не надано і не здобуто таких в процесі апеляційного розгляду.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_2 накладено у відповідності до вимог ст.33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого ним правопорушення, особи правопорушника, ступеню його вини та інших обставин справи.

З урахуванням наведеного, приходжу до висновку, що постанова Бучацького районного суду Тернопільської області від 26 лютого 2024 р. відносно ОСОБА_2 є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування, про що ставить питання апелянт, не вбачаю.

Керуючись ст.294 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Пасічника А.З. залишити без задоволення, а постанову Бучацького районного суду Тернопільської області від 26 лютого 2024 р. щодо ОСОБА_2 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя