Номер провадження 3/243/1060/2024
Номер справи 243/1545/24
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«03» квітня 2024 року суддя Слов`янського міськрайонного суду Донецької області Хаустова Т.А., розглянувши адміністративну справу, яка надійшла від Ради адвокатів Волинської області у відношенні:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працює заступником начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, РНОКПП: невідомий, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

про притягнення до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ст. 212-3 ч. 5 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до Протоколу про адміністративне правопорушення серії ВЛ № 0079, ОСОБА_2 перебуваючи на посаді заступника начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, 17 січня 2024 року, вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 212-3 ч. 9 КУпАП, а саме повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частинами першою-восьмою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а саме повторна неправомірна відмова в надані інформації на адвокатських запит адвоката Колєсніка Богдана Володимировича № 245 від 11 січня 2024 року.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

13 березня 2024 року на адресу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області надійшло Клопотання ОСОБА_2 про долучення доказів та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачене частиною дев`ятою статті 212-3 КУпАП Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_2 .

Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути присутнім на засіданні. Ця можливість випливає із об`єкта і цілі ст. 6 ЄКПЛ, оскільки здійснення прав, гарантованих ст.6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і спів ставити їх з матеріалами судової справи.

Таким чином, доступ до суду є аспектом права на справедливий суд, порушення якого (права на доступ) неодноразово визнавалось ЄСПЛ, зокрема в справах «Кутіч проти Хорватії», заява № 487778/99 п.25. ЄСПЛ 2002-11, «Меньшакова проти України», заява № 377/02 від 08.04.2010 р.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбаченні цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Згідно з ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Провина ОСОБА_2 доведена матеріалами справи а саме:

- Протоколом про адміністративне правопорушення серії ВЛ № 0079 від 12 лютого 2024 року, з якого вбачається, що ОСОБА_2 перебуваючи на посаді заступника начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, 17 січня 2024 року, вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 212-3 ч. 9 КУпАП, а саме повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частинами першою-восьмою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а саме повторна неправомірна відмова в надані інформації на адвокатських запит адвоката Колєсніка Богдана Володимировича № 245 від 11 січня 2024 року;

- та іншими матеріалами справи.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши доводи ОСОБА_2 в Клопотанні про закриття провадження, вважаю, що в діях ОСОБА_2 не вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 9 ст. 212-3 КУпАП, з наступних підстав.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, особа може бути піддана заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, що кореспондується із ст. 245 КУпАП, за якою завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення, зокрема, є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Оцінка доказів, у відповідності до ст. 252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

У протоколі повинно бути зазначено місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

Водночас, як вбачається з Протоколу про адміністративне правопорушення серії ВЛ № 0079 від 12 лютого 2024 року, складеного відносно ОСОБА_2 за частиною дев`ятою статті 212-3 КУпАП, останній не відповідає вимогам статті 256 КУпАП щодо його змісту.

Так, частиною дев`ятою статті 212-3 КУпАП передбачена відповідальність за повторну неправомірну відмову в наданні інформації, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання інформації, що не відповідає дійсності, у відповідь на адвокатський запит, запит кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, її палати або члена відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Об`єктивна сторона вказаного правопорушення полягає у неправомірній відмові в наданні інформації, несвоєчасному або неповному наданні інформації, наданні інформації, що не відповідає дійсності, у випадках, коли така інформація підлягає наданню на запит громадянина чи юридичної особи відповідно до вказаного Закону.

За положеннями ч. 1 ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» № 5076-VI від 05 липня 2012 року, під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема: звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб); представляти і захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами; ознайомлюватися на підприємствах, в установах і організаціях з необхідними для адвокатської діяльності документами та матеріалами, крім тих, що містять інформацію з обмеженим доступом.

За змістом положень ч. 1 та ч. 2 ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатський запит - письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту.

Зі місту Протоколу вбачається, що в ньому взагалі не містяться відомості про те, яка саме інформація була запитувана адвокатом, чи пов`язана така інформація із предметом правової допомоги, чи було надано будь-яку відповідь на такий запит, та з урахуванням наявної відповіді не зазначено чому її слід вважати саме необґрунтованою відмовою в наданні інформації.

Крім того, у графі «підпис особи, відносно якої складено протокол» відсутні будь-які позначки, у зв`язку з чим є незрозумілим, чи ОСОБА_2 відмовився від підписання даного протоколу чи ні; чи було йому повідомлено про складання такого протоколу відносно нього, чи була вручена ОСОБА_2 копія протоколу.

При складані Протоколу уповноваженою особою Ради адвокатів не було враховано, що приїзд ОСОБА_2 на розгляд справи був унеможливлений у зв`язку з перебуванням ОСОБА_2 у відрядженні з 12 лютого 2024 року по 14 лютого 2024 року згідно з Наказом від 09 лютого 2024 року № 22-ВІД.

Про факт відрядження ОСОБА_2 уповноважена особа Ради адвокатів була сповіщена листом Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 09 лютого 2024 року № 0500-0703-8/13294.

Суддя вважає, що складання Протоколу без участі ОСОБА_2 прямо порушує приписи статей 245, 256, 280 КУпАП щодо всебічності, повноти і об`єктивного з`ясування обставин справи.

Також суддя зазначає, що запитувана інформація стосовно ОСОБА_3 належить до персональних даних та конфіденційної інформації про особу, поширення яких з урахуванням частини другої статті 32 Конституції України, частини другої статті 14 Закону України «Про захист персональних даних» без згоди суб`єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише (якщо це потрібно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом. Частиною другою статті 24 Закону № 5076-VI визначено, що орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов`язані не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом.

Повноваження та документи, що подаються разом із запитом адвоката визначені статтею 24 Закону № 5076-VI: посвідчені адвокатом копії свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, ордера або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Тобто, при запиті персональних даних в межах статті 14 Закону України «Про захист персональних даних» до запиту адвоката повинна бути долучена згода особи на використання персональних даних.

Законом України «Про захист персональних даних» не визначено форму надання згоди на обробку персональних даних. Це може бути окремий документ, який підписує суб`єкт персональних даних, чи відповідне позначення в електронному вигляді, одна з умов договору, або це може бути будь-яка інша форма, яка дасть змогу зробити висновок про її надання (написання заяви, заповнення анкети тощо).

В будь-якому випадку володілець, отримуючи таку згоду, повинен мати можливість в подальшому надати (на вимогу особи/суду/Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини) переконливі докази того, що особа дійсно добровільно її надала, а також що перед цим їй було надано вказану вище інформацію (пункт 11 Роз`яснень Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини до Типового порядку обробки персональних даних).

Слід зазначити, що адвокат виходячи з положень пункту 9 статті 20 Закону № 5076-VI може посвідчувати копії документів у справах, які він веде, крім випадків, якщо законом установлено інший обов`язковий спосіб посвідчення копій документів. Поряд з цим, чинним законодавством право завіряти документи належить виключно нотаріусам, посадовим органам місцевого самоврядування, посадовою особою консульської установи України, начальником установи виконання покарань (стаття 75 Закону України «Про нотаріат»).

Адвокатський запит подано до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області в електронному вигляді, додані до запиту документи, зокрема, згода на розголошення персональних даних засвідчена електронно-цифровим підписом адвоката.

Водночас, додана згода не конкретизована та не містить чіткі посилання на дані, щодо поширення яких відповідна згода надана, зокрема, в згоді не наведено обсяг даних, які підлягають поширенню та не є тотожним даним, запитуваним в адвокатському запиті, також згода не містить порядку поширення персональних даних відповідно до передбачених умов та не містить мети їх отримання.

Таким чином, документи, що додані до запиту, зокрема, ордер, копія договору про надання юридичної допомоги, згода засвідчені підписом адвоката не надають підстав для надання конфіденційної інформації стосовно ОСОБА_3 , вказана позиція Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, після детального вивчення, була викладена у Відповіді від 17 січня 2024 року № 0500- 0708-8/5311.

Отже, за результатами розгляду запиту Відповідь було надано Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області в межах наданих повноважень у встановлений Законом № 5076-VI строк.

Таким чином, в діях заступника Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області ОСОБА_2 відсутній будь-який умисел. Отже, надання відповіді на адвокатський запит в межах дії чинного законодавства не може вважатись адміністративним правопорушенням, оскільки не містить всі ознаки його юридичного складу.

Відповідно до рішень ЄСПЛ у справах «Малофеєва проти Росії», «Карєлін проти Росії» у випадку, коли викладена у протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає усіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа належним чином не може підготуватись до захисту) та принципу рівності сторін (оскільки фактично суд перебирає на себе не властиву йому функцію обвинувачення), у такому разі справа має бути закрита у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі: презумпції невинуватості (ст. 62 Конституції України). Тягар доведення складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган, разом з тим, особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції з прав людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Наявність обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Суд вправі обґрунтовувати свої висновки про винуватість лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення ЄСПЛ, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18.01.1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series А заява № 25).

Враховуючи, що у складеному стосовно ОСОБА_2 . Протоколі про адміністративне правопорушення серії ВЛ № 0079 від 12 лютого 2024 року не наведено обов`язкових ознак об`єктивної сторони адміністративного правопорушення та не надано достатніх доказів вчинення адміністративного правопорушення, зазначені порушення слід визнати істотними, які унеможливлюють встановлення в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 9 ст. 212-3 КУпАП.

При цьому наголошую, що суд (суддя) не має права самостійно відшукувати докази на користь обвинувачення, адже діючи таким чином, він неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене вважаю, що у діях особи, що притягається до адміністративної відповідальності відсутній склад адміністративного правопорушення передбачений ч. 9 ст. 212-3 КУпАП, оскільки його вину не доведено належним чином, а представлені суду докази не є такими, що беззаперечно підтверджують винуватість ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 9 ст. 212-3 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

За встановлених обставин, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247, п. 3 ч.1 ст. 284 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 9 ст. 212-3 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 34, 35, 212-3, 283, 284, 286 КУпАП, суддя,-

П О С Т А Н О В И В :

Справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 9 ст. 212-3 КУпАП - провадженням закрити, у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Судової палати з розгляду кримінальних справ и справ про адміністративні правопорушення Дніпровського апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду

Донецької області Т.А. Хаустова