ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/4402/24Головуючий у 1-й інстанції Кунцьо С.В.
Провадження № 33/817/291/24 Доповідач - Тиха І.М.
Категорія - ч.1 ст.173-2 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2024 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Тиха І.М. , за участю ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 березня 2024 року щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,-

ВСТАНОВИЛА:

Цією постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу, в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 255 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.

Згідно із постановою суду, ОСОБА_1 22 лютого 2024 року близько 09.00 год. перебуваючи за адресою АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_2 , в присутності неповнолітньої доньки ОСОБА_3 під час чого погрожував фізичною розправою, штовхав її, чим міг завдати шкоди психічному та фізичному здоров`ю потерпілої.

В апеляції ОСОБА_1 просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Також просить за рахунок бюджетних асигнувань ВП №1 м. Тернопіль РУП ГУНП в Тернопільській області стягнути сплачений ним судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.

Вказує на те що будь-яких протиправних дій, в тому числі домашнього насильства у формі психологічного чи фізичного характеру, відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_2 та доньки ОСОБА_2 він не вчиняв.

Посилається на те, що ОСОБА_2 щоденно здійснює провокацію конфлікту щодо нього, зокрема здійснює відеозйомку з образливими репліками на його адресу в присутності дітей, що негативно впливає на їхній психологічний стан, розпоряджається його особистими речами.

Стверджує, що незважаючи на те, що шлюб із ОСОБА_2 розірвано, він прикладає зусилля щодо підтримання із нею доброзичливого проживання, беручи при цьому до уваги інтереси дітей та обов`язок батьків піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток.

Наголошує на тому, що поліцейськими проігноровано той факт, що його колишня дружина ОСОБА_2 не працює, а утримання дітей здійснюється виключно за зароблені ним кошти, які розподіляються на утримання будинку, задоволення потреб дітей, відвідування ними школи.

Вважає, що письмові пояснення його доньки ОСОБА_3 не можуть бути доказом на підтвердження його винуватості, оскільки вони написані під тиском матері ОСОБА_2

28 березня 2024 року на адресу суду надійшла заява потерпілої ОСОБА_2 , в якій вона просить розгляд справи проводити без її участі та залишили винесену постанову без змін, мотивуючи тим, що неодноразово зверталась у поліцію щодо вчинення ОСОБА_1 відносно неї насильства, а саме 31 жовтня 2023 року, 19 січня та 22 лютого 2024 року, яке виявлялось у словесних образах на її адресу та застосуванні фізичної сили. Також вказує, що ОСОБА_1 чинить на неї психологічний, економічний тиск, що негативно впливає на психіку хворого сина та доньки.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити, дослідивши матеріали справи, відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП, перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції дотримався всіх вказаних вимог закону, оскільки встановив обставини, які мають значення для об`єктивного та всебічного розгляду справи.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 в поданій ним апеляційній скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо його винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП.

Так, частиною 1 статті 173-2 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Відповідно до Закону України "Про попередження насильства в сім`ї" насильство в сім`ї - це будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім`ї стосовно іншого члена сім`ї, якщо ці дії порушують конституційні права і свободи члена сім`ї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психічному здоров`ю.

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі Закону) визначає, що предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству. Відповідно ст. 3 дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: подружжя; колишнє подружжя; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); та ін.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Нормами вищенаведеного Закону визначено, що психологічним насильством є така форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону), а фізичне насильство це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру (п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону).

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Такий висновок підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку і навів у постанові, зокрема даними, що містяться у:

- протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 973035 від 22.02.2024 року, відповідно до якого громадянин ОСОБА_1 22 лютого 2024 року близько 09.00 год. перебуваючи за адресою АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_2 , в присутності неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , під час якого погрожував фізичною розправою, штовхав її, чим міг завдати шкоди психічному та фізичному здоров`ю потерпілої;

- поясненнях ОСОБА_2 від 22.02.2024 року, з яких вбачається, що ОСОБА_1 вчиняв щодо неї домашнє насильство, що виражалось у висловлюванні на її адресу нецензурних слів, погроз та штовханні в присутності доньки ОСОБА_3 , що фіксувалось її колишнім чоловіком на камеру мобільного телефона;

- поясненнях ОСОБА_3 від 22.02.2024 року, з яких вбачається, що в її присутності батько ОСОБА_1 ображав її матір ОСОБА_2 , зокрема штовхав її, висловлювався нецензурними словами;

- рапорті помічника чергового ВП №1 (м. Тернопіль) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області Кучкр А.Ю. від 22.02.2024 року, в якому зафіксовані обставини вчинення ОСОБА_1 відносно своєї колишньої дружини домашнього насильства психологічного та фізичного характеру, що полягало у погрозах фізичною розправою, штовханні в присутності неповнолітньої доньки ОСОБА_3 .

Зазначені вище докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку, взаємоузгоджуються між собою та підтверджують реальність сприйняття дій кривдника потерпілою як таких, що посягають на її безпеку та безпеку дітей, створюють емоційну невпевненість, нездатність захистити себе.

А тому доводи ОСОБА_1 щодо безпідставного накладення на нього адміністративного стягнення не заслуговують на увагу.

Матеріальне забезпечення та піклування ОСОБА_1 про своїх дітей не виключає наявність в його діях складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Піддавати сумніву пояснення його доньки ОСОБА_3 немає підстав оскільки його донька самостійно звернулась з заявою у Службу у справах дітей виконавчого комітету Підгородянської сільської ради, в якій вона просила вжити заходи до батька ОСОБА_1 за фактами вчинення ним домашнього насильства щодо матері ОСОБА_2 .

Що стосується посилань апелянта щодо незаконного винесення відносно нього термінових обмежувальних приписів, слід врахувати те, що вони не є предметом розгляду у даній справі.

З огляду на викладене, постанову місцевого суду щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП слід залишити без змін, а подану ним апеляційну скаргу - без задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИЛА:

В задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 березня 2024 року щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя