Справа №591/8983/23 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Клімашевська І. В.
Номер провадження 33/816/410/24 Суддя-доповідач Філонова Ю. О.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2024 року суддя Сумського апеляційного суду Філонова Ю. О. ,з участю захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Яковенка Є.М., розглянувши у залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Яковенка Є.М. на постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 17 жовтня 2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, місце проживання: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в сумі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 01 рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 536 грн. 80 коп.

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Зарічного районного суду м. Суми від 17 жовтня 2023 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 01 рік, за те, що 01 жовтня 2023 року близько 22 год. 38 хв. в м. Суми по вул. Миколи Сумцова біля буд. 10, керував транспортним засобом «ГАЗ 31105», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, млява мова, хитка хода. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в закладі охорони здоров`я, відмовився під відеозапис, чим порушив п. 2.5 ПДР України та скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись зі вказаним судовим рішенням, захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Яковенко Є.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 17.10.2023 скасувати, звільнивши ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності по малозначності скоєного.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що під час розгляду справи в суді, який відбувався 17.10.2023, через неналежне повідомлення про дату та час судового засідання, ОСОБА_1 не зміг пояснити обставини його поведінки, які мали місце 01.10.2023 о 22 год. 52 хв.

Так, у вказаний день та час, останній взяв автомобіль у знайомого, а наступного дня з ранку, виїхав на чергування блок-посту в АДРЕСА_2 . Не довіряючи показам приладів поліцейських, ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки, а також відмовився їхати до закладу охорони здоров`я через пізній час, свідомо розуміючи, що його проходження може затягнутися на тривалий час. При цьому правоохоронці не повідомили ОСОБА_1 про наслідки відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Фактично правопорушення ОСОБА_1 було вчинено в умовах крайньої необхідності, однак судом не враховано цієї обставини, чим порушено вимоги ст. 268 КУпАП.

Таким чином, у зв`язку з неврахуванням обставин, які характеризують ОСОБА_1 , не дослідження інших доказів, які мають значення для правильного вирішення справи, постанова суду про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП винесена з грубим порушенням його права на справедливий суд, як особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Окрім цього, під час розгляду протоколу про адміністративне правопорушення, судом також не враховано те, що автомобіль використовується ОСОБА_1 із метою дістатися місця несення служби блок-посту в АДРЕСА_2 , оскільки наявні регулярні перебої в русі громадського транспорту через збройну агресію РФ, а тому позбавлення останнього водійських прав значно вплине на можливість його, як солдата нести службу в ЗС України.

Шкода, яка наноситься ОСОБА_1 накладенням стягнення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є неспіврозмірною зі шкодою, завданою суспільним інтересам у зв`язку з вчиненням ним зазначеного правопорушення.

В обґрунтування пропущеного строку на апеляційне оскарження, апелянт зазначає про те, що ОСОБА_1 про існування оскаржуваного судового рішення дізнався лише після арешту його рахунків у рамках виконавчого провадження. Окрім цього, з 01.11.2023 останній проходить службу в лавах ЗС України, а захисник ознайомився з матеріалами справи лише 22.12.2023 та в цей же день отримав копію оскаржуваної постанови.

Заслухавши доповідь головуючого-судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги, захисника ОСОБА_2 , який подану апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до штампу вхідної кореспонденції вхідної канцелярії Зарічного районного суду м. Суми, 25 грудня 2023 року захисник адвокат Яковенко Є.М. подав до суду першої інстанції апеляційну скарга на поставу судді Зарічного районного суду м. Суми від 17 жовтня 2023 року, тобто поза межами строку на апеляційне оскарження. Причиною пропуску строку, апелянт зазначає не своєчасне ознайомлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 зі змістом оскаржуваної постанови судді.

Перевіривши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що дане клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Перевіривши представлені матеріали та доводи захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Яковенка Є.М. в обґрунтування поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для поновлення апелянту строку на апеляційне оскарження постанови судді Зарічного районного суду м. Суми від 17 жовтня 2023 року, у зв`язку з чим його клопотання підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, а згідно ст. 248 цього Кодексу розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і судом, який розглядає справу.

Згідно вимог ч. 1 ст. 277-2 КУпАП, повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначається дата і місце розгляду справи, а відповідно до п. п. 2, 3 ст. 278 цього Кодексу, суддя при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує, крім іншого, такі питання: чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення та чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду.

Як вбачається із змісту оскаржуваного рішення суду, розгляд справи 17 жовтня 2023 року відбувся у відсутності ОСОБА_1 .

Долучений до матеріалів справи протокол про адміністративне правопорушення не містить належного підтвердження про ознайомлення ОСОБА_1 з датою, часом та місцем розгляду матеріалів, складених відносно нього, в суді першої інстанції.

Окрім того, як вбачається зі змісту вказаного процесуального документу, ОСОБА_1 відмовився від отримання протоколу та в проставлені підпису.

Отже, апеляційний суд, враховуючи встановлені обставини, вважає, що ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про судовий розгляд матеріалів за фактом вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, апеляційний суд вважає обґрунтованим доводи захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Яковенка Є.М. про порушення прав ОСОБА_1 на захист та особисту участь під час розгляду справи, а саме те, що суд першої інстанції розглянув справу про адміністративне правопорушення за його відсутності без отримання даних про своєчасне сповіщення учасників про місце і час розгляду справи.

Разом з тим, право на участь в судовому засіданні, є складовою права на захист.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення (проступку) має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або - за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника - одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя.

Виходячи з вищевикладеного слід зробити висновок, що судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права.

За таких обставин, ураховуючи допущені судом першої інстанції порушення вимог ч. 1 ст. 268 КУпАП, апеляційний суд робить висновок про необхідність скасування постанови судді та прийняття нової постанови, як це передбачено п. 3 ч. 8 ст.294 КУпАП, зі метою відновлення порушеного права ОСОБА_1 .

Вирішуючи питання про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційний суд виходить з такого.

У відповідності до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Вчинення ОСОБА_1 вищевказаного адміністративного правопорушення підтверджуються зібраними у справі та дослідженими апеляційним судом доказами. Так, його вина у вчиненні адміністративного проступку повністю доводиться:

- протоколом про адміністративне правопорушення від 01.10.2023 серії ААД № 619188;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно якого ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Alcotest Drager 6820»;

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яким зафіксовано відмова ОСОБА_1 від проходження медичного огляду в найближчому закладі охорони здоров`я, а саме в КНП СОР «ОКМЦСНЗ»;

- відеозаписами із нагрудних камер працівників поліції, якими зафіксована відмова ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Так, всебічно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи в розрізі з наявними у ній доказами в їх сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про доведеність факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу із використанням спеціального технічного засобу та в найближчому закладі охорони здоров`я.

Отже, винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є повністю доведеною належними та допустимими доказами в розумінні ст.251 КУпАП України, які містяться в матеріалах справи та фактично відтворюють події, які вказані в протоколі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції було досліджено відеозапис з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції.

Із долучених відеозаписів вбачається, як в м. Суми по вул. Миколи Сумцова біля будинку 10 був зупинений автомобіль «ГАЗ 31105», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 .

Працівниками поліції водія вказаного автомобіля було проінформовано про причину зупинки та повідомлено останнього про наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння, а саме відчувався різкий запах алкоголю з порожнини рота.

Після вказаних дій, відповідно до вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, працівниками поліції було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу, на що останній відмовився.

Проїхати до найближчого закладу охорони здоров`я для проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 також відмовився.

За таких обставин, апеляційний суд визнає долучені відеозаписи достатніми для того, щоб разом з протоколом про адміністративне правопорушення, зробити висновок про те, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме, зафіксовано відмова останнього від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Щодо доводів апелянта про те, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у зв`язку із не довірою до приладу газоаналізатора та зважаючи на пізній час, апеляційний суд зазначає наступне.

У відповідності до п. 2.5 Правил дорожнього руху, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Виконання названого пункту Правил дорожнього руху є обов`язком водія, а не його правом, за відмову від виконання якого передбачена адміністративна відповідальність, незалежно від того водій перебував у стані сп`яніння чи ні.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 130 КУпАП складом адміністративного правопорушення є як відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, так і керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи викладене, апеляційний суд зазначає про те, що проходження огляду на стан сп`яніння є імперативною нормою, оскільки передбачає обов`язкове проходження огляду в незалежності від наявності особистих обставин у особи щодо якої порушується таке питання.

Окрім цього, зважаючи на те, що чинним законодавством визначено два способи проходження огляду на стан сп`яніння, ОСОБА_1 маючи сумніви щодо показів приладу спеціального технічного засобу, мав можливість проїхати до медичного закладу, де огляд проводить лікар закладу охорони здоров`я.

Також доводи апелянта про не повідомлення працівниками поліції ОСОБА_1 про наслідки відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, спростовуються долученими відеозаписами.

Що стосується доводів апеляційної скарги про закриття справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП у зв`язку з вчиненням ним правопорушення в стані крайньої необхідності, то, на думку апеляційного суду, вони не підлягають до задоволення, оскільки суд не погоджується з оцінкою дій водія ОСОБА_1 за наведених в матеріалах справи обставин, як крайня необхідність.

Так, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Керування транспортним засобом в стані алкогольного чи іншого сп`яніння є найбільш тяжким правопорушенням у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а водій у стані сп`яніння є загрозою для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху: водіїв, пішоходів, велосипедистів, а також і для самого себе та власності третіх осіб.

Відповідно до ст.17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Згідно ст.18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам. Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути саме об`єктивний критерій.

Як в апеляційній скарзі, так і під час апеляційного розгляду захисник адвокат Яковенко Є.М. не навів жодних доказів стосовно того, яка небезпека загрожувала ОСОБА_1 , щоб можна було оцінити необхідність останнього вчинити правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, для усунення такої небезпеки.

Таким чином, правопорушення, вчинене ОСОБА_1 є умисною, суспільно небезпечною дією, а тому зазначені у апеляційній скарзі обставини не можуть вважатись такими, що є підставою для закриття справи у зв`язку з вчиненням дій особою в стані крайньої необхідності.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 КУпАП, при накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують його відповідальність.

Із аналізу норми закону вбачається, що санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП не є альтернативною, а передбачає адміністративне стягнення у виді штрафу, який обов`язково поєднаний із позбавленням права керування транспортними засобами.

При цьому, у даному випадку, загальні засади призначення адміністративного стягнення, визначені ч.1 ст.33 КУпАП не наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, оскільки передбачено накладення стягнення у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

Тобто в цій справі, з огляду на встановлену законодавством безальтернативну санкцію за ч. 1ст. 130 КУпАП ця функція за своєю правовою природою не є дискреційною, оскільки не потребує врахування та оцінки характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Отже, відомості стосовно особи ОСОБА_1 , який є військовослужбовцем, та виконує захист держави, не можуть слугувати підставою для задоволення апеляційних вимог з урахуванням встановленої законодавцем санкції, характеру вчиненого діяння та суспільної небезпеки правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП.

Крім того, апеляційний враховує те, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь - яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Так, всупереч доводам апелянта, апеляційним судом відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінено долучені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційний суд виходить з такого.

Так, відповідно ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених статтею 130 цього Кодексу, може бути накладено протягом одного року з дня його вчинення.

Разом з цим, зі змісту ст. 33 КУпАП вбачається, що стягнення за адміністративне правопорушення накладається в межах статті, яка передбачає відповідальність за вчинене правопорушення. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. Накладене адміністративне стягнення в кожному конкретному випадку має бути необхідним і достатнім для виправлення правопорушника та попередження вчинення ним нових правопорушень.

Отже, апеляційний суд, накладаючи адміністративне стягнення, враховує те, що ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, яке є одним із найнебезпечніших правопорушень в сфері безпеки дорожнього руху і найгрубішим порушенням порядку користування правом керування транспортними засобами та становить велику суспільну небезпеку, й інші обставини справи, та вважає за необхідне накласти адміністративне стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Разом з цим, у зв`язку з накладенням стягнення за вчинення адміністративного правопорушення на ОСОБА_1 , слід стягнути й судовий збір, передбачений ст.40-1 КУпАП.

Керуючись ст. 7, ст. 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Поновити захиснику особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокату Яковенку Є.М. строк на апеляційне оскарження постанови судді Зарічного районного суду м. Суми від 17 жовтня 2023 року.

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Яковенка Є.М., задовольнити частково.

Постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 17 жовтня 2023 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, скасувати.

Постановити нову постанову, якою ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 (нуль) коп. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 01 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 (шістдесят) коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуФілонова Ю. О.