Номер провадження: 33/813/355/24
Головуючий у першій інстанції Гаєва Л. В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі: головуючого судді Погорєлової С.О., за участю секретаря Зєйналової А.Ф.к., адвоката Тулянцева Д.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 08 серпня 2023 року у справі про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1

- про накладення на нього стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, -

встановив:

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 08 серпня 2023 року визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн. на користь держави України. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 536,80 грн. на користь держави України.

З вказаної постанови вбачається, що 07.06.2023 року приблизно о 09:00 годині ОСОБА_1 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство відносно своєї дружини ОСОБА_2 , а саме висловлювався на її адресу нецензурною лайкою, внаслідок чого була завдана шкода її психологічному здоров`ю.

Не погоджуючись з постановою Приморського районного суду м. Одеси від 08 серпня 2023 року представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій зазначив, що постанова суду є незаконною та необґрунтованою з наступних підстав:

1)єдиний доказ на який послався суд першої інстанції це протокол про адміністративне правопорушення, однак, він не може слугувати належним доказом з огляду на те, що: дата складання протоколу, а саме 07.06.2023 року не відповідає даті фактичних подій конфлікту, який відбувся між подружжям ОСОБА_3 06.07.2023 року.

2)в ході виниклого конфлікту ОСОБА_2 нецензурно висловлювалась на адресу ОСОБА_1 та нанесла йому удари руками в область грудної клітини, в результаті він був вимушений звернутись за медичною допомогою до КУ «МКЛ № 11», що підтверджується довідкою № 3970 від 06 липня 2023 року (Діагноз: «Забій грудної клітки, множинні садини грудної клітки»);

3)підтвердженнями того, що конфлікт відбувся саме 06.07.2023 року є: вручення ОСОБА_1 06.07.2023 року копії протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 561964; терміновий заборонний припис, складений 06.07.2023 року інспектором СПДН ВП ОРУП №1 ГУНП в Одеській області, у фабулі якого зазначено, що конфлікт відбувся саме 06.07.2023 року; форма оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, складена 06.07.2023 року інспектором СПДН ВП ОРУП №1 ГУНП в Одеській області лейтенантом поліції Солоненко М.М.; заявка на отримання судових повісток, повідомлень в електронному вигляді за допомогою смс-повідомлення або електронної пошти, складена 06.07.2023 року інспектором СПДН ВП ОРУП №1 ГУНП в Одеській області; зобов`язання ОСОБА_1 з`являтися по викликам до органів поліції, прокуратури, суду від 06.07.2023 року; пояснення ОСОБА_1 , які були відібрані 06.07.2023 року інспектором СПДН ВП ОРУП №1 ГУНП в Одеській області, в якому ОСОБА_1 вказує, що конфлікт відбувся 06.07.2023 року;

4)заява ОСОБА_2 , яка датована 07.06.2023 року не зареєстрована у передбаченому чинним законодавством України порядку, про що свідчить відсутність штампу на заяві. Крім того, складена та підписана не самою ОСОБА_2 про що свідчить очевидна невідповідність почерку і підпису від її імені у заяві з почерком та підписом від її імені у поясненні, а тому виникає сумнів у достовірності даних, викладених у заяві та законності складання протоколу серії ВАВ № 561964 про адміністративне правопорушення від 07.06.2023 року;

5)в матеріалах справи відсутні докази, що ОСОБА_1 вчинено психологічне насилля та дії, щодо дружини, які б спричинили шкоду її психологічному здоров`ю.

Посилаючись на такі доводи, представник ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою провадження у справі закрити за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення адвоката Тулянцева Д.С., дослідивши матеріали адміністративної справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, за положеннями ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

За правилами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

За приписами ст. ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 294 КУпАП України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Суд має обґрунтовувати свої висновки лише доказами, які є достатньо переконливими, чітко сформульованими, тобто такими, які не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі презумпції невинуватості, закріпленому у ст. 62 Конституції України.

Тягар доведення складу адміністративного правопорушення та винуватості конкретної особи в його вчиненні покладається на адміністративний орган, в той час як особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою причетність до скоєння правопорушення.

Однак, суд першої інстанції проігнорував вищезазначені норми закону та формально підійшов до розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 з огляду на таке.

Так, свій висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні поставленого йому у провину адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП суд першої інстанції обґрунтував наступним доказом: протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАВ №561964 від 07.06.2023 року

Під час апеляційного розгляду справи, для забезпечення дотримання прав особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, були повторно досліджені наступні докази:

-протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ №561964 від 07.06.2023 року з якого вбачається, що 07.06.2023 року о 09:00 год. за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_1 висловлювався нецензурною лайкою та кидався у бійку відносно дружини ОСОБА_2 , чим своїми діями вчинив домашнє насильство психічного характеру, чим скоїв правопорушення передбачене ч. 1 ст. 172-2 КУпАП;

-заява ОСОБА_2 . Начальнику Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області від 07.06.2023 року з якої вбачається, що вона просить прийняти заходи відносно її чоловіка ОСОБА_1 , який 07.06.2023 року за адресою: АДРЕСА_3 , о 09:00 год. вчинив конфлікт в ході якого висловлювався лайкою, кидався у бійку;

-пояснення ОСОБА_2 від 07.06.2023 року з яких вбачається, що 06.07.2023 року вона була за адресою: АДРЕСА_2 . Стався конфлікт з її чоловіком, в ході якого, вона знайшла у його телефоні, як він зраджує її. ОСОБА_2 почала з`ясовувати відносини із ОСОБА_1 , він наніс їй тілесні ушкодження;

-пояснення ОСОБА_1 від 06.07.2023 року з яких вбачається, що він мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , 06.07.2023 року о 10:30 год. між ним та його дружиною стався конфлікт на грунті ревнощів, в ході якого ОСОБА_2 почала висловлюватися в бік ОСОБА_1 нецензурною образливою лайкою, погрожувати фізичною розправою та кидатись у бійку. В ході якої багато разів била ОСОБА_1 руками та ногами в наслідок чого він отримав багато пошкоджень у вигляді подряпин та синців. На час написання заяви, писати заяву відмовився за необхідності самостійно звернеться до поліції;

-терміновий заборонний припис кривдника з якого вбачається, що 06.07.2023 року інспектор СПДН №1 ГУНП в Одеській області виніс терміновий заборонний припис стосовно ОСОБА_1 у зв`язку із скоєнням ним домашнього насильства 06.07.2023 року о 09:00 год. за місцем мешкання вчинив відносно дружини домашнє насильство психічного характеру, а саме: ображав та принижував. Терміновий заборонний припис стосовно кривдника винесений строком на 1 добу з 19:00 год. 06.07.2023 року по 19:00 год. 07.07.2023 року;

-зобов`язання з`являтися по викликам до органів поліції, прокуратури, суду та повідомляти про зміну місця проживання з якого вбачається, що 06.07.2023 року ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання своєчасно з`являтися по викликам.

За ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частина 1 ст. 173-2 КУпАП передбачає, що вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення, - тягнуть за собою накладення штрафу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або адміністративний арешт на строк до семи діб.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 року визначено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно п. 14 ст. 1 цього Закону, психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідно до Закону України «Про попередження насильства в сім`ї» насильство в сім`ї - це будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім`ї стосовно іншого члена сім`ї, якщо ці дії порушують конституційні права і свободи члена сім`ї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психічному здоров`ю.

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 року (далі Закон) визначає, що предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству.

Згідно зі ст. 3 Закону дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: подружжя; колишнє подружжя; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); та ін..

З аналізу наведених вище норм Закону вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли діяння фізичного, сексуального, психологічного або економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди.

Самі по собі, конфліктні стосунки між родичами та вживання нецензурної лексики, не утворюють склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Тільки у тому випадку, коли вони спрямовані на обмеження волевиявлення особи, або якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи, зазначені дії становлять собою об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП.

Протокол серії ВАВ №561964 від 07.06.2023 року, складений відносно ОСОБА_1 не містить відомостей про наслідки, настання яких є обов`язковою умовою складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення, зазначаються, зокрема суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, а також інші відомості, необхідні для вирішення справи.

При цьому, суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП або нормах інших нормативно-правових актах, якими передбачена відповідальність за вчинення чітко визначених протиправних дій.

Як вбачається, у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАВ №561964 від 07.06.2023 року зазначено, що 07.06.2023 року о 09:00 год. за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_1 висловлювався нецензурною лайкою та кидався у бійку відносно дружини ОСОБА_2 , чим своїми діями вчинив домашнє насильство психічного характеру, чим вчинив правопорушення передбачене ч. 1 ст. 172-2 КУпАП.

Разом з тим, обставини описані у протоколі, а також письмові пояснення обох учасників конфлікту, не дозволяють зробити висновок про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки в ньому не зазначено в чому виразилася завдана шкода, що є обов`язковою складовою об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, що прямо суперечить принципу правової визначеності.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є достатнім та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні правопорушення.

Обставини, які зазначені посадовими особами у протоколі про адміністративне правопорушення повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі, тоді вони можуть бути визнані судом достовірними та достатніми для висновку про винуватість особи в тому чи іншому правопорушенні.

Як вбачається із матеріалів справи протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ №561964 було складено 07.06.2023 року та відображає подію, яка сталася 07.06.2023 року. Інші наявні у справі докази заява ОСОБА_2 . Начальнику Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області датується 07.06.2023 року та описує подію, яка сталася 07.06.2023 року. Пояснення ОСОБА_2 хоча і написані 07.06.2023 року, однак описують подію, яка сталася 06.07.2023 року.

Пояснення ОСОБА_1 датуються 06.07.2023 року та описують подію, яка сталася 06.07.2023 року, терміновий заборонний припис кривдника було складено 06.07.2023 року та містить у собі припис стосовно ОСОБА_1 винесений строком на 1 добу з 19:00 год. 06.07.2023 року по 19:00 год. 07.07.2023 року. Зобов`язання ОСОБА_1 з`являтися по викликам до органів поліції, також датований 06.07.2023 року.

Отже, між датою складання протоколу, поясненнями ОСОБА_2 існують розбіжності із поясненнями ОСОБА_1 та іншими доказами у справі, а саме у визначенні дати того, коли саме сталася сварка між подружжям у результаті якої було складено протокол про адміністративне правопорушення.

Суд першої інстанції не звернув уваги на дані розбіжності та не надав належної правової оцінки, у зв`язку із чим суд апеляційної інстанції викликав в судове засідання ОСОБА_2 , для надання особистих пояснень, однак до суду вона не з`явилася, причин своєї неявки не повідомила.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 наполягав, що подія, яка інкримінується ОСОБА_1 сталася 07.06.2023 року. Крім того, апеляційна скарга ОСОБА_1 також містить посилання на те, що сварка між подружжям відбулась 06.07.2023 року, про що в матеріалах справи наявні підтвердження.

Отже, з огляду на те, що протокол про адміністративне правопорушення є документом, який офіційно засвідчує факт вчинення особою неправомірних дій і є одним із джерел доказів та підставою подальшого провадження у справі, апеляційний суд вважає, що складений стосовно ОСОБА_1 протокол не може бути визнаний належним та допустимим доказом наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є достатнім та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні правопорушення.

Обставини, які зазначені посадовими особами у протоколі про адміністративне правопорушення повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі, тоді вони можуть бути визнані судом достовірними та достатніми для висновку про винуватість особи в тому чи іншому правопорушенні

Також слід зазначити, що згідно положень КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише в межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, при цьому суд не наділений повноваженнями самостійно змінювати фактичні обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, що інкримінуються особі.

Вказані вимоги закону також узгоджуються з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яку національні суди повинні враховувати при здійсненні правосуддя.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини («Малофеєв проти Росії» та «Карелін проти Росії») у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу. У такому випадку справа про адміністративне правопорушення має бути закрита у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.

Враховуючи викладене вище, апеляційний суд вважає, що протокол та покладені в основу постанови суду першої інстанції докази в своїй сукупності з наведених вище підстав не є належними, допустимим та достатніми для доведення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення , передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП .

Обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення та надання доказів на підтвердження викладених в протоколі відомостей покладається на особу, яка його складає (ч. 1 ст. 254 КУпАП та ч. 2 ст. 251 КУпАП), та не може бути перекладено на суд.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи викладене, обставини правопорушення й вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 не підтверджуються зібраними по справі доказами та не можуть бути предметом оцінки в межах цієї справи про адміністративне правопорушення.

Будь-яких інших доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 07.06.2023 року дій, які підпадають під ознаки домашнього насильства, що потягло за собою заподіяння шкоди психічному здоров`ю потерпілої та які містять склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, за обставин викладених у протоколі, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять.

Апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 , враховуючи вищенаведене, є передчасним, необґрунтованим і не узгоджується з вищевказаними вимогами КУпАП.

Особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на справедливий і публічний розгляд справи.

Згідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Статтею 62 Конституції України закріплений принцип презумпції невинуватості, який передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, а також, що всі сумніви стосовно доведеності вини особи, мають тлумачитись на її користь.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст. 62 Конституції України.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 29.06.2010 року у справі N 17-рп/2010 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної ради України з прав людини зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абз. 3 п. п. 3.1 п. 3), а у рішенні від 22.09.2005 року N 5-рп/2005 той же Суд вказав, що «із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до свавілля» (абз. 2 п. п. 5.4 п. 5).

Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З урахуванням викладеного, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, апеляційний суд дійшов висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а тому вважає, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, викладений в протоколі про адміністративне правопорушення, у зв`язку із чим провадження по справі про притягнення його до адміністративної відповідальності підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, тобто у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

У відповідності до п. 2 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 7, 251,268, 280, 293, 294 КУпАП, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 08 серпня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП скасувати.

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, закрити з підстав передбачених п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського

апеляційного суду С.О. Погорєлова