Справа № 296/2079/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" квітня 2024 р. м.Житомир

Суддя Корольовського районного суду м. Житомира Дідоренко А.Е., за участю адвоката Бардошевської Т.І., розглянувши матеріали, що надійшли з Управління патрульної поліції в Житомирській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , 10.10.1992, громадянина України, військовослужбовця В/Ч НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 130, ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

До Корольовського районного суду м. Житомира 06.03.2024 року з Управління патрульної поліції в Житомирській області надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.ст. 124, 130 ч. 1 КУпАП.

Постановою суду від 07.03.2024 року матеріали про адміністративні правопорушення у справах №296/2079/24 (№3/296/905/24) та №296/2080/24 (№3/296/906/24) відносно ОСОБА_1 за ст.ст. 124, 130 ч.1 КУпАП об`єднані в одне провадження та присвоєно об`єднаній справі № 296/2079/24 (№3/296/905/24).

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №608389 від 26.02.2024, водій ОСОБА_1 26 лютого 2024 о 04 год 50 хв в м. Житомирі по вул. Чуднівська, 21 керуючи ТЗ ВАЗ 21065 з н.з. НОМЕР_2 не вбрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати свій рух, не дотримався безпечного бокового інтервалу, у результаті чого здійснив з колесовідбійником. Внаслідок ДТП транспортний засіб отримав механічні пошкодження, завдано матеріальних збитків.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_1 порушив п.п. 12.1, 13.3 ПДР, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Крім цього, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №607467 від 26.02.2024, водій ОСОБА_1 , 26 лютого 2024 о 04 год 50 хв в м. Житомирі по вул. Чуднівська, 21 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився на місці зупинки із застосуванням Alcotest Drager 6810, результат огляду становить 1.33% проміле.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.9 (а) ПДР, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ст. 36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з-поміж вчинених.

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган, який розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази завдяки всебічному, повному та об`єктивному дослідженню всіх обставин справи в їх сукупності.

У судові засідання ОСОБА_1 не з`являвся, оскільки проходить службу в ЗСУ.

У судовому засіданні 10.04.2024 року адвокат Бардошевська Т.І. надала суду письмове клопотання, у якому зазначає, що ОСОБА_1 вину визнав, щиро розкаюється в заподіяному, усвідомлює, що його дії є вкрай неприпустимим. Водночас захисник зазначає, що він просить суд врахувати, що він є учасником бойових дій, проходить службу в ЗСУ, просить не позбавляти права керування транспортними засобами, оскільки для несення бойового чергування та оперативного прибуття в разі оголошення тривоги та виконання бойових завдань, використовує як власний транспортний засіб, так і службовий, тому водійські права йому є вкрай необхідними.

Факт вчинення водієм ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, підтверджується і дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення ААД №6608389 від 26.02.2024; схемою місця ДТП від 26.02.2024; письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 26.02.2024.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується:

- протоколом про адміністративне правопорушення ААД №607467 від 26.02.2024. Протокол відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, містить виклад суті вчиненого правопорушення та є джерелом доказової інформації про подію правопорушення та особу, яка його вчинила;

- видрук чека Drager 6810, тест №4922 від 26.02.2024 року з результатом огляду водій погодився про що поставив свій підпис;

- акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів;

- рапорт інспектора взводу №2 роти №3 БУПП в Житомирській області ДПП ст. лейтенанта поліції Є. Ковальського відповідно до якого під час несення служби в складі екіпажу «Граніт 101», під час оформлення матеріалів протоколу за ст. 124 КУпАП відносно ОСОБА_1 в ході спілкування з водієм в останнього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці та зі згоди було проведено огляд за допомогою засобу Drager, результат освідування становить 1,33 % проміле.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Як вбачається з копії посвідчення серії НОМЕР_3 від 23.02.2018 та копії військового квитка серії НОМЕР_4 ОСОБА_1 є військовослужбовцем, перебуває на посаді кулеметника.

Відповідно до статті 24 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. Згідно з положеннями статті 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності й застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Так, адміністративне стягнення має на меті покарання порушника, запобігання скоєнню нових правопорушень. Про те покарання не є самоціллю, воно виступає необхідним засобом виховання правопорушника і запобігання правопорушенням.

Відповідно до положень ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Згідно зі ст. 9 Конституції України, а також ст. 19 Закону України Про міжнародні договори від 22 грудня 1993 року, чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору. Тобто в такому випадку міжнародно-правові норми мають пріоритетне значення.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала Європейську Конвенцію Про захист прав людини й основоположних свобод, а також Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, які є невід`ємною частиною Конвенції, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського Суду з прав людини по всім питанням, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справа Надточій проти України від 15 травня 2008 року). В рішенні по даній справі ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення. У рішенні Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії від 23 жовтня 1995 року Європейський Суд з прав людини вказав, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення кримінального обвинувачення. Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті й для здійснення діяльності (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Маліге проти Франції від 23 вересня 1998 року). У рішенні ЄСПЛ по справі Скоппола проти Італії від 17 вересня 2009 року зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. При цьому ЄСПЛ вважає, що будь-яке втручання у право власності обов`язково повинне відповідати принципу пропорційності. Справедливий баланс має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе індивідуальний надмірний тягар (рішення у справі Трегубенко проти України від 02 листопада 2004 року). Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Системний аналіз та юридичний зміст положень ч. 2 ст. 61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа. Відмінність у складі правопорушення (як в цілому, так і в конкретних його елементах) дає підстави для притягнення особи до різних видів юридичної відповідальності. Також, юридична відповідальність встановлюється за скоєння конкретного правопорушення конкретною особою, тобто вона має індивідуальний характер і характеризується, зокрема наявністю системи покарань та стягнень, можливістю призначення більш м`якого покарання та звільнення від нього тощо. Цей принцип забезпечується можливістю застосування виду юридичної відповідальності залежно від ступеня суспільної небезпечності скоєного правопорушення. При цьому, принцип індивідуалізації відповідальності знаходить також свій вираз в тому, що при призначенні покарання (стягнення) мають враховуватися всі особливості та обставини справи, характер правопорушення, ступінь здійснення винною особою протиправного наміру, ступінь вини, властиві їй індивідуальні риси, спосіб життя, мотиви скоєння правопорушення й інше.

У КУпАП відсутня стаття, яка б передбачала можливість призначення більш м`якого стягнення, ніж передбачено законом. Проте чинний Кримінальний кодекс України має відповідну статтю про призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом. При розгляді даних матеріалів про притягнення до адміністративної відповідальності слід застосувати аналогію права. Беручи до уваги вищенаведене, з урахуванням особи винного суд вважає за можливе призначити основне стягнення, не наклавши при цьому на особу додаткове стягнення, передбачене санкцією ч. 1 статті 130 КУпАП.

При цьому суд враховує, що ОСОБА_1 проходить військову службу, у зв`язку з чим використовує водійські права, на даний час у країні триває воєнний стан, держава потерпає від збройної агресії рф і суспільний інтерес у виконанні військовими обов`язків щодо захисту Вітчизни значно перевищує суспільний інтерес у захисті від можливих порушень правил дорожнього руху у майбутньому, виконання своїх обов`язків військовослужбовцем ОСОБА_1 прямо залежить від наявності у нього водійських прав.

За таких умов, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеню його вини та відношення до вчиненого, щире каяття, беручи до уваги відсутність обставин, які обтяжують покарання та наявність обставин, які пом`якшують відповідальність, суд вважає за доцільне призначити ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу, у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн, без позбавлення права керування транспортними засобами.

Суд вважає, що саме таке стягнення буде необхідним і достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети - виховного впливу, запобіганню вчинення ОСОБА_1 нових правопорушень та пропорційним вчиненим адміністративним правопорушенням.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП та ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення, особою, на яку накладено таке стягнення, сплачується судовий збір в розмірі, що становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (у 2024 році 3028 грн).

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні 26.02.2024 року адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 124 КУпАП і призначити йому адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, без позбавлення права керування транспортними засобами.

Штраф стягнути на рахунок: Отримувач: ГУК у Житомир обл./Житомирська обл.; Код отримувача:37976485; Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); Рахунок отримувача:UA0006001; Код класифікації доходів бюджету: 21081300; Найменування коду класифікації доходів бюджету: Адміністративні штрафи у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави, в особі ДСА України, судовий збір в розмірі 605,60 грн. (Отримувач коштів: ГУК у м. Києві/ м. Київ/ 22030106; Код за ; Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); Код банку отримувача (МФО):899998; Рахунок отримувача: UA0026001; Код класифікації доходів бюджету: 22030106).

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення через Корольовський районний суд м.Житомира.

Cуддя А. Е. Дідоренко