Справа № 559/312/24
Номер провадження 3/559/277/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2024 року місто Дубно Рівненська область

Cуддя Дубенського міськрайонного суду Рівненської області Ралець Р.В.

розглянувши у судовому засіданні в м.Дубно адміністративні матеріали, які надійшли від ВОНС в Дубенському районі УПП Рівненській області ДПП про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого-

за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

31.01.2024 вищезазначені матеріали надійшли до суду.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №381764 від 21.01.2024, вбачається:

21.01.2024 16 год. 10 хв. Рівненська область Дубенський район, с.Малі Сади, вул.Центральна, 13, водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Fiat Scudo», н.з. НОМЕР_2 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився за допомогою газоаналізатора «Alcotest 710»(ARMF 0270), що підтверджується тестом №393 від 21.0.2024, результат огляду становить 1,80 проміле, чим порушив вимоги п.2.9 «А» ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст.. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, вчасно(а.с.19), причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення не подавав. Разом із тим, подав до суду письмові пояснення у справі(а.с.20-23).

В судовому засіданні захисник ОСОБА_1 адвокат Шатнік Ю.В. просив провадження у справі закрити за відсутністю складу правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки ОСОБА_1 не керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували такий факт. ОСОБА_1 не був зупинений працівниками поліції, а навпаки вони прийшли до нього додому де він відпочивав(спав). ОСОБА_1 не заперечує, що він вживав алкогольні напої, однак це вже відбувалося після того, як він приїхав від ОСОБА_2 , якого відвідував і після того за кермо не сідав. Окрім того, огляд було проведено о 19 год. 13 хв., що є порушенням порядку його проведення.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_3 пояснив, що він 21.01.2024 провідував ОСОБА_2 , військовослужбовця, який під час проходження служби втратив дві нижні кінцівки. Там також був і ОСОБА_1 з товаришами. Особисто він не бачив, що ОСОБА_1 вживав алкогольні напої, за зовнішніми ознаками, він не бачив, що ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Коли ОСОБА_1 , разом із товаришами їхав додому, рухаючись заднім ходом, пошкодив його автомобіль та поїхав. Племінник викликав працівників поліції, з якими він в подальшому поїхав до ОСОБА_1 . Що повідомляв під час виклику його племінник він не знає. На місці працівники поліції запропонували ОСОБА_1 , пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння, останній погодився. Результат тесту був позитивний. ОСОБА_1 добровільно відшкодував йому збитки завдані ДТП. Однак підтвердити те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння він не може.

Відповідно до змісту вимог ст.245 КУпАП, завданням судді при розгляді справи про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Заслухавши пояснення, дослідивши всі зібрані по справі докази, з врахуванням всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, приходжу до наступного висновку.

17 липня 1997 року Верховна Рада України ратифікувала Європейську конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод. Отже, Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція) є частиною національного законодавства України, і підлягає застосуванню нарівні з національним законодавством України.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява N 7460/03) правопорушення, яке розглядаються, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі «Аллене де Рібермон проти Франції», Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998 року).

Згідно з ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому суддя повинен дати оцінку не тільки даним, що додані до протоколу про адміністративне правопорушення, але й доказам, які представлені особою в порядку захисту. Досліджуючи всі наявні докази суддя дає їм об`єктивну оцінку з точки зору їх достовірності та степені підтвердження чи спростування обставин, що характеризують діяння особи як правопорушення.

Відповідно до ст. 252 КУпАП,орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог п.2 ст.278 КУпАП та п.24 постанови №14 Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", суд під час підготовки справи до розгляду повинен виявити недоліки наданих матеріалів та протоколу, з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КУпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз, зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Зокрема, за змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти російської федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України" ) і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідальність настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до вимог п. 2.9 «а» ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

З матеріалів адміністративної справи вбачається, що доказами, які на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у порушенні п. 2.9 «а» ПДР та у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП працівниками поліції надано:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №381764 від 21.01.2024, який складено о 19 год. 40 хв. на вул.Центральна, 13, с.Малі Сади, Дубенський район, в якому вказано, що 21.01.2024 16 год. 10 хв. Рівненська область Дубенський район, с.Малі Сади, вул.Центральна, 13, водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Fiat Scudo», н.з. НОМЕР_2 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився за допомогою газоаналізатора «Alcotest 710»(ARMF 0270), що підтверджується тестом №393 від 21.0.2024, результат огляду становить 1,80 проміле, чим порушив вимоги п.2.9 «А» ПДР(згідно ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд проводився за допомогою технічних пристроїв відео фіксації №469365, 476424), чим. порушив п. 2.9 «а» ПДР, а дії його кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КУпАП /а.с.1/;

- акт огляду водія , який складено 21.01.2024 о 19 год. 13 хв./а.с.3/;

- направлення на огляд водія складене 21.01.2024 19 год. 18 хв./а.с.5/;

- роздруківку чеку тесту №393 від 21.01.2024, згідно якого ОСОБА_1 було оглянуто 21.01.2024 о 19 год. 13 хв., результат огляду становить 1,80 проміле(а.с.4);

- зобов`язання/а.с.6/;

- копії протоколів серії ААД №084928 від 21.01.2024 за ст.. 124 КУпАП та серії ААД №084929 від 21.01.2024 за ст.. 122-4 КУпАП відносно ОСОБА_1 /а.с.7,8/;

- копію рапорту про реєстрацію події/а.с.9/;

- диск із відеозаписом/а.с.10/ .

У відповідності до диспозицій ч. 1 ст. 130 КУпАП однією з підстав притягнення особи до адміністративної відповідальності є керування транспортним засобом.

Відповідно до п. 27 постанови Пленуму ВСУ від 23.12.2005р. № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху, водій це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста- машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Чинне законодавство, а також Правила дорожнього руху, не містить визначення терміну «керування транспортним засобом». Таке визначення було наведено в п. 27 Пленуму ВСУ від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Крім того, в рішенні №404/4467/16-а від 20.02.2019 ВС/КАС зазначив, що «Само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зрушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування». Проте зазначення «водія» унеможливлює правозастосування вказаного визначення в розумінні ст. 130 КУпАП, оскільки суттєво зменшує коло осіб, які можуть бути притягнуті до відповідальності за керування у нетверезому стані.

Перебування ОСОБА_1 о19 год. 13 хв. 21.01.2024 в нетверезому стані не є доказом вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП.

Стороною захисту не заперечується, те що ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного сп`яніння, проте заперечується сам факт керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Суд не може погодитися з висновками працівника поліції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки факт керування ним транспортним засобом в стані алкогольного спяніння не підтвердженим жодним наявним матеріалах справи доказом, в тому числі відеозаписом подій, який долучено до матеріалів справи та який був оглянутий у судовому засіданні, та навпаки спростований поясненнями свідка ОСОБА_3 .

Не зрозумілим для суду залишається те, що свідок, який викликав поліцію та перебував на місці події( ОСОБА_4 ), не був допитаний працівниками поліції.

Окремо увагу суд звертає на наступну обставину.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №381764, який було складено 21.01.2024 о 19 год. 40 хв., правопорушення було вчинене 21.01.2024 о 16 год. 10 хв./а.с.1/. Разом із тим, акт огляду складено 21.01.2024 о 19 год. 13 хв./а.с.3/, огляд ОСОБА_1 проведено працівником поліції, згідно роздруківки чеку тесту №393 від 21.01.2024 19 год. 13 хв./а.с.4/, направлення на огляд ОСОБА_1 до медичного закладу видано 21.01.2024 о 19 год. 18 хв., що перевищує визначені законом 2 год. для його проведення.

Зазначені факти викликають сумнів у тому, що ОСОБА_1 дійсно вчинив правопорушення, та у правомірності складання працівниками поліції щодо нього відповідного протоколу.

Винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути безумовно доведена достатніми доказами, які установлюють об`єктивну істину у справі.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а не підтвердження здійснення водієм правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 536/1703/17, адміністративне провадження № К/9901/3839/17.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи.

Зазначене узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п.43 рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Із врахуванням положень і тлумачень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

В силу вимог ч. 4 ст.129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи.

Згідно до ч. 1 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

На думку суду, застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності належних та достатніх доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень.

Таким чином суд вважає, що по даній справі про адміністративне правопорушення не доведено поза всяким розумним сумнівом факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п. 1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вище наведене суддя приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не знайшла свого підтвердження належними та достатніми доказами, тому вважає за необхідне у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, провадження по справі закрити.

Керуючись ч. 1 ст. 130, ст. 247, ст. 283, ст. 284, ст. 294 КУпАП, ЗУ «Про судовий збір», суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

На підставі п. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП - закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів до Рівненського апеляційного суду через Дубенський міськрайонний суд Рівненської області.

Суддя Р.В.Ралець