Справа № 944/5623/23
Провадження №3/944/48/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.03.2024 рокум.Яворів

Суддя Яворівського районного суду Львівської області Матвіїв І.М., розглянувши адміністративні матеріали, які надійшли з Управління ПП у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, працючого ТзОВ «Луцьк.Вояж», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №567875 від 23.08.2023, ОСОБА_1 23.08.2023 о 11 год 22 хв, на автодорозі М-10 Львів-Краковець 69км+500м керував транспортним засобом марки «Renault Master» д.н.з. НОМЕР_1 у стані наркотичного сп`яніння.

За таких обставин працівники Управління ПП у Львівській області кваліфікували дія водія ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки на їх думку він порушив п.2.9 «Правил дорожнього руху» України.

Захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності адвокат Дуда П.В. в судовому засіданні вину заперечив. Захисник вказав, що 23.08.2023 року ОСОБА_1 перебував в авто у черзі з автомобілів, з наміром виїхати за межі України. Близько 11:13 год. до ОСОБА_1 підійшли патрульні поліцейські та почали шукати різні підстави для притягнення до адміністративної відповідальності через те, що ОСОБА_1 тримав відстань між автомобілями, і поліцейські сприйняли такі дії як резервування місця для інших автомобілів. Як засвідчує відеозапис з нагрудної камери поліцейський разом та його колега, ще тільки під`їжджаючи до ОСОБА_1 висловлювали між собою намір скласти відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП. На 1 хв 16 сек відеозапису працівник поліції: «Що то треба писати протокол тільки і все?», на що йому відповідає: «Так, якщо відмова буде, як я буду везти? Я навіть направлень не маю».

Таким чином, поліцейський не склавши та не надавши ОСОБА_1 направлення на огляд на стан сп?яніння в закладах охорони здоров?я грубо порушив вимоги пунктів 8 та 12 розділу ІІ Інструкції, що зумовлює визнання недопустими всіх доказів здобутих після такого порушення. В подальшому поліцейський доставив ОСОБА_1 на патрульному автомобілі в КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень» у м.Львові.

Окрім цього, працівник поліції порушив вимоги пункту 7 розділу Інструкції, оскільки найближчим закладом охорони здоров?я є Яворівська центральна районна лікарня, яка знаходиться у м.Яворів Львівської області або КНП Новояворівська лікарня імені Юрія Липи, яка знаходиться у м.Новояворівськ Львівської області.

В подальшому, лікарем КНІІ ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень» було складено висновок №001932 від 23.08.2023 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, з якого вбачається, що ОСОБА_1 перебував в стані наркотичного сп?яніння, який має проводитися спеціалістом, який пройшов відповідну програму згідно з чинним законодавством. За відсутності таких доказів, слід дійти до висновку що факт нібито наркотичном сп?яніння ОСОБА_1 було встановлено неповноважною особою, а відтак складені нео документи є недопустимими доказами.

Окрім цього, висновок №001932 від 23.08.2023 року складений на підставі Акту №001932 від 23.08.2023 медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції є неналежний.

Зі змісту пунктів 21 та 23 зазначеного Акту № 001932 вбачається, що об?єктом дослідження була сеча ОСОБА_1 , яка досліджена методом лабораторного тестування - Імунохроматографічне тестування. Однак, в Акті не вказано назви та характеристик експрес-тесту за допомогою якого здійснено імунохроматографічне тестування.

За відсутності даних про використовуваний експрес-тест, неможливо встановити, чи сертифікований він, чи допущений (дозволений) до використання на території України.

Неможливо визначити чи дані цього тесту надають лише попередній якісно-аналітичний результат, чи необхідно здійснювати детальний альтернативний хімічний метод, який повинен бути застосований для отримання підтверджуючого аналітичного результату.

Абсолютно невідомо чи видавалися на використовуваний експрес-тест сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки дозволеного МОЗ. Таким чином, висновок № 001932 від 23.08.2023 року та акт № 001932, складені з порушенням вимог цієї інструкції, вважаються недійсними. Просить закрити справу у зв`язку із відсутністю події та складу правопорушення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши всі обставини у сукупності, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно пункту 2.9 (а) Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 №1306 (далі - Правила), водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Невиконання вказаного правила утворює склад правопорушення, передбаченого статтею 130 КУпАП.

Згідно ч.1 ст.130 КУпАП адміністративним правопорушенням є керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998).

Згідно «критеріїв Енгеля», сформованих Європейським судом з прав людини у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (1976 рік), критеріями для визначення поняття «кримінальне обвинувачення» є: критерій національного права (чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами); критерій кола адресатів (якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне); критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину).

При цьому кваліфікація порушення/обвинувачення як «кримінального» дає особі додаткові гарантії, які передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі обов`язок довести вину особи, який передбачений ч.2 ст.6 Конвенції, та заборона подвійного притягнення до відповідальності за одне порушення (ст.4 Протоколу 7 до Конвенції).

Згідно ст.61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Статтею 62 Конституції України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (частині 2 статті 251 КУпАП).

Ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (частини 1-3 ст.7 КУпАП).

Згідно із ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до вимог статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З аналізу статей 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Вказані докази є належними, допустимими та достовірними, здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам і об`єктивно узгоджується між собою, та не викликають у суду сумнівів.

Так, адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Об`єктивною стороною адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП є: 1) керування транспортним засобом у стані сп`яніння (алкогольного, наркотичного чи іншого.

Суб`єктом правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП, коли особі інкримінується керування транспортним засобом у стані сп`яніння або відмова від проходження медичного огляду на стан сп`яніння, може бути будь-яка особа, що досягла шістнадцятирічного віку (ст. 12 КУпАП), яка керувала транспортним засобом.

Тобто доказуванню підлягають такі обставини: 1) керування особою транспортним засобом та 2) перебування цієї особи у стані сп`яніння (наркотичного, алкогольного чи іншого) або відмова від проходження медичного огляду на стан такого сп`яніння.

Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі, без підтвердження іншими належними та допустимими доказами, не є безумовним та беззаперечним доказом доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи, в якому фактично формулюється обвинувачення особи у вчиненні певного правопорушення.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка має бути підтверджена належними доказами.

З клопотання захисника вбачається, що ОСОБА_1 не заперечує факт керування транспортним засобом, проте заперечує факт перебування його у стані наркотичного сп`яніння при керуванні транспортним засобом, так як він не вживав будь-яких наркотичних речовин.

У п.24 Постанові Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» звернуто увагу суддів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників; при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КУпАП.

Чинним законодавством не визначено порогового рівня наркотичного сп`яніння, щоб можливо було встановити чи знаходиться певна особа в певний час в стані наркотичного сп`яніння. Оскільки відповідно до відомостей, які містяться в медичній літературі, наркотичний засіб в організмі людини можна виявити навіть через кілька місяців після вживання, то, визначення кількісного визначення вмісту наркотичного засобу має суттєве значення для встановлення стану наркотичного сп`яніння саме в день керування транспортним засобом. Однак лабораторні дослідження не встановили кількісне визначення вмісту наркотичного засобу в сечі ОСОБА_1 (скільки нг/мл наркотичного засобу та якого саме наркотичного засобу виявлено у сечі та чи перевищує це значення допустимого пороговового рівня), що, не доводить перебування його у стані наркотичного сп`яніння.

Відповідно до Інструкції огляд водіїв транспортних засобів, доставлених працівниками поліції до відділення медичних оглядів на стан алкогольного наркотичного сп`яніння, проводиться на підставі направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У разі виявлення при огляді у обстежуваної особи клінічних ознак наркотичного сп`яніння відповідно до Інструкції проводиться лабораторне дослідження біологічного середовища (сечі) на визначення наркотичного засобу або лікарської речовини методом імунохроматографічного аналізу (ІХА) із застосуванням медичних виробів для діагностики in vitro «Швидкі тести BOSON Вiotech діагностики in vitro».

Медичні вироби для діагностики in vitro «Швидкі тести BOSON Вiotech діагностики in vitro» у встановленому порядку пройшли процедуру оцінки відповідності згідно процедурами оцінки відповідності, визначеними у Технічному регламенті щодо медичних виробів для діагностики in vitro, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 жовтня 2013 року № 754, який поширюється на медичні вироби, медичні вироби для діагностики in vitro та допоміжні засоби до них, а також встановлює умови введення їх в обіг та/або експлуатацію, проведення процедури оцінки відповідності.

Відповідно до чинного законодавства Міністерство охорони здоров`я України дозвіл на використання медичної техніки, активних медичних виробів, які імплантують, та медичних виробів для діагностики in vitro не надає та не визначає перелік спеціальних технічних засобів, медичної техніки, та медичних виробів для діагностики in vitro, які використовуються при проведені лабораторних досліджень на виявлення етанолу та визначення наркотичного засобу або лікарської речовини у біологічному середовищі обстежуваної особи.

Враховуючи все вище зазначене, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 23.08.2023 не керував транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23- рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинності.

Належних та допустимих доказів у підтвердження вини ОСОБА_1 до матеріалів справи про адміністративне правопорушення не долучено.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що не доведено належними та допустимими доказами наявність в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.130, 247, 268, 279, 280, 283, 284 КУпАП, суддя,

п о с т а н о в и в:

Визнати ОСОБА_1 невинуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

На підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Яворівський районний суд Львівської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя І .М. Матвіїв