Номер провадження: 33/813/712/24
Номер справи місцевого суду: 522/5415/23
Головуючий у першій інстанції Лагода К.О.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі головуючого судді Дришлюка А.І.

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши апеляційну скаргу адвоката Колесникової Ірини Олексіївни, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 22 січня 2024 року по адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 22 січня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено відповідне адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік та стягнено судовий збір на користь держави у розмірі 605,60 грн (а.с. 62-65).

Не погоджуючись із вказаною постановою суду першої інстанції, адвокат Колесникова Ірина Олексіївна, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану постанову скасувати та провадження по справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, є незаконною та необґрунтованою. Таким чином, апелянт вказує, що з наявних матеріалів справи не підтверджується безпосередньо факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом. До того ж, рапорт співробітників поліції охорони, про який вказано апелянту під час складення протоколу про адміністративне правопорушення, не підтверджує вину ОСОБА_1 , оскільки датований 05 березня 2021 року, а події, зазначені протоколі відбувалися 05 березня 2023 року. Разом з тим, представником апелянта в апеляційній скарзі зазначено, що пояснення працівників поліції охорони ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , котрі було надано в судовому засіданні не можуть прийматися судом як належний доказ, оскільки працівники поліції охорони є складовою частиною Національної поліції, а отже є зацікавленими особами (а.с. 68-85).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22 лютого 2024 року відкрито апеляційне провадження та справу призначено до розгляду (а.с. 88-89).

В судове засідання призначене на 12 березня 2024 року з`явився представник апелянта адвокат Колесникова Ірина Олексіївна, якою було заявлено клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку з хворобою апелянта, яке було задоволено судом.

В судовому засіданні 26 березня 2024 року представник апелянта - адвокат Колесникова Ірина Олексіївна та апелянт ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримали в повному обсязі.

До матеріалів справу адвокатом Колесниковою Іриною Олексіївною було приєднано довідку, з якої вбачається, що ОСОБА_1 перебував на амбулаторному лікуванні в поліклінічному відділенні № 1 лікувально-діагностичного центру ТОВ «Свята Катерина-Одеса» у період з 11 березня 2024 року по 13 березня 2024 року. Також, щодо обставин подій, представник апелянта повідомила, що з наявного в матеріалах справи відеозапису ПВР 471812 не вбачається безпосередньо факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, в тому числі моменту зупинки транспортного засобу. Натомість на відеозаписі зображено, що апелянт перебував на сидінні водія та зафіксовано вже момент складення протоколу про адміністративне правопорушення. До того ж, в матеріалах справи також наявний інший відеозапис, котрий не має номеру, на ньому не вказано дати та часу, коли здійснюється фіксація зображених подій, отже такий відеозапис не є доказом по справі, оскільки суперечить нормам закріпленим в законодавстві. Також адвокат Колесникова Ірина Олексіївна вказувала, що рапорт від 05 березня 2021 року не може прийматись судом як належний та допустимий доказ вчинення ОСОБА_1 інкримінованого адміністративного правопорушення, оскільки зазначені події відбувалися 05 березня 2023 року. Звертає увагу суду на те, що під час розгляду справи судом першої інстанції, до судового засідання було викликано двох свідків представників поліції, пояснення яких різнились між собою, що унеможливлює встановлення точного перебігу подій. До того ж, на думку адвоката, свідчення працівників поліції не є доказом вини апелянта, так як останні є зацікавленими особами.

ОСОБА_1 у свою чергу в судовому засіданні зазначав, що 05 березня 2024 року близько восьмої години вечора він приїхав до готелю з дівчиною, припаркувавши свій автомобіль, вони пішли прогулятись. Повернувшись за десять хвилин до початку комендантської години, бажали пройти до свого номера, однак отримали відмову від служби охорони готелю, які не допустили їх до заброньованого номеру у зв`язку з чим виник словесний конфлікт. Оскільки розпочалась комендантська година ОСОБА_1 вирішив сісти до транспортного засобу та очікувати її завершення. Проте, як з`ясувалось, охорона готелю викликала службу охорони Національної поліції, та через 5-10 хвилин до апелянта звернувся представник служби НП з проханням переставити машину в інше місце, на що апелянт погодився, та після проведення вищезазначених дій, представник служби охорони НП вказав, що на відео зафіксовано як ОСОБА_1 керує транспортним засобом, після чого було викликано патрульну поліцію. В подальшому, оскільки патрульна поліція не вбачала наявності у діях апелянта складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, було викликано ще два екіпажа поліції безпосередньо ОСОБА_1 та службою охорони НП, які прибувши на місце відмовились оформляти матеріали щодо керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння через відсутність доказів факту керування. Після прибуття третього екіпажу патрульної поліції на місце події, який погодився оформити протокол, працівником поліції охорони було вказано, що відео, з якого б вбачався факт керування апелянтом транспортним засобом немає, та зазначено, що апелянт можливо не від`їжджав, а можливо від`їжджав. Апелянт заперечував факт керування транспортним засобом, а тому не вбачав підстав для проходження огляду, на що працівники патрульної поліції йому повідомили, що «…ми складемо протокол, а ви підете до суду та розберетесь..». Вказаний діалог було зафіксовано бодікамерою поліції, а тому апелянт просив на це звернути увагу. Окрім наведеного, апелянт також зазначив, що в остаточному підсумку, не зважаючи на те, що він не керував транспортним засобам, він все ж таки погодився на проходження огляду, проте йому було відмовлено.

Дослідивши матеріали справи, доводи апелянта та його представника, апеляційним судом встановлено наступне.

Приймаючи оскаржувану постанову щодо визнання винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладення відповідного адміністративного стягнення, суд першої інстанції виходив з того, що вина останнього у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується зібраними в справі доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 413725 від 05 березня 2024 року; відеозаписом з нагрудних бодікамер ПВР № 471812; поясненнями свідків у судовому засіданні; медичним направленням на огляд з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння та безпосередньо актом огляду на стан сп`яніння.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 413725 вбачається, що 05 березня 2024 року ОСОБА_1 в м. Одесі по вул. Успенська, 72, керував транспортним засобом Toyota Privia, державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: почервоніння очей, порушена координація рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно п. 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно положень ч. 1 ст. 130 КУпАП, об`єктивна сторона правопорушення полягає в керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно згідно вищенаведеного положення ч. 1 ст. 130 КУпАП, необхідною умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності в межах зазначеної статті, окрім наявності факту перебування особи в стані сп`яніння або ж відмови особи від проходження такого огляду, також є встановлення та підтвердження відповідними доказами у розумінні ст. 251 КУпАП безпосередньо факту керування даною особою транспортним засобом.

Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування (п. 27 Пленуму ВСУ від 25.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті»).

Згідно положень ст.ст. 245, 256, 280 КУпАП, одним із завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, повне, всебічне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її відповідно до закону. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В якості додатків до протоколу про адміністративне правопорушення долучено диск, який в свою чергу на думку суду першої інстанції в повній мірі відтворює події, що відбувалися в день складення протоколу та підтверджує наявність в діях особи складу відповідного адміністративного правопорушення. Диск містить два відеозаписи, а саме: № 471812 з нагрудних боді камер представників поліції, та інше відео, здійснене на невідомий пристрій.

З відеозапису ПВР № 471812, фіксація якого відбувалася на боді камеру працівника поліції, тривалістю 01 год 01 хв 11 сек вбачається, що фіксація подій розпочинається з моменту, коли працівник патрульної поліції запитує у ОСОБА_1 документи водія та цікавиться куди прямував, на що останній вказує, що нікуди не їхав (відео 00 хв 24 сек), натомість поліцейський, ґрунтуючись на відповідних пояснення іншого працівника поліції, в тому числі й щодо перебування особи в стані сп`яніння, поцікавився з-приводу вживання ОСОБА_1 алкогольних напоїв, на що останні повідомив «так, вживав», та запропонував пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці, за допомогою технічних засобів: Алкотестер «Drager», на що апелянт погодився (відео 02 хв 31 сек), однак пізніше надав умовну відмову (відео 10 хв 01 сек), зазначаючи, що не керував транспортним засобом взагалі, а тому не зобов`язаний проходити огляд, тільки тому, що знаходився в автомобілі. При цьому, ОСОБА_1 в свою чергу повідомив працівнику поліції відповідні причини знаходження біля даного готелю, а саме щодо відмови в заселенні до заброньованого ним номеру, у зв`язку із початком комендантської години, та виникнення на цій підставі відповідного конфлікту між ним та працівниками готелю. Слід зазначити, що вказані пояснення особи, які в свою чергу вбачаються з даного відео, також було надано останнім безпосередньо в судовому засіданні в суді першої інстанції та безпосередньо в апеляційному суді під запис. Згідно вказаного відеозапису, ОСОБА_1 неодноразово зазначав поліцейським, що він нікуди не прямував на транспортному засобі та прийняв рішення залишитися в ньому лише з причин комендантської години та відмови в заселенні до номеру.

Далі з відео вбачається, що працівник поліції вказує, що відео зупинки транспортного засобу, на наявність якого посилається інший працівник поліції, яким в свою чергу попередньо було надано пояснення щодо наявності факту керування, дуже поганої якості, що свою чергу свідчить фактично про його відсутність (відео 12 хв 40 сек). Натомість, не зважаючи на вищенаведені обставини, а саме щодо відсутності відеозапису зупинки транспортного засобу та відсутність відповідного рапорту, працівником поліції все ж таки фіксується відмова ОСОБА_1 від проходження відповідного огляду на стан алкогольного сп`яніння та на цій підставі складаються відповідні адмін матеріали за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Під час прочитання працівником поліції складеного протоколу про адміністративне правопорушення апелянт в свою чергу знову вказав, що не погоджується з даним протоколом, оскільки не керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що також вбачається з відеозапису подій.

Окрім того, апеляційний суд вважає також за необхідне зазначити, що на вказаному відеозапису з нагрудних бодікамер ПВР № 471812 не зафіксовано, що апелянт 05 березня 2024 року близько 00 год 10 хв керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та на відеозаписі не зафіксовано безпосередньо зупинки транспортного засобу, тобто неможливо встановити саме факту керування транспортним засобом, що в свою чергу є обов`язковою умовою для притягнення особи до відповідальності згідно положень ч. 1 ст. 130 КУпАП, вчинення якого інкримінується ОСОБА_1 . Аналогічним чином не зафіксовано факту керування й іншим відеозаписом, при цьому вказаний відеозапис, незважаючи на його невідповідність вимогам Інструкції, скоріше підтверджує версію подій апелянта, аніж доводить факт керування транспортним засобом, а потім відмову від проходження. За наведених встановлених обставин, відповідні доводи апелянта в свою чергу приймаються апеляційним судом як належні та обґрунтовані, оскільки підтверджуються наявними матеріалами справи про адміністративне правопорушення. Разом з тим, апеляційний суд також вважає за потрібне зазначити, що за логікою складу цього адміністративного правопорушення відмова це свідома та цілеспрямована дія, коли водій після отримання від працівника поліції законної вимоги пройти огляд та роз`яснення порядку проходження та наслідків відмови від проходження відмовляється від проходження відповідного огляду.

При цьому, за положеннями Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка в свою чергу визначає процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан сп`яніння та положеннями якої керуються уповноваженні особи на складення відповідних адмін матеріалів, огляду з метою встановлення наявності/відсутності стану сп`яніння підлягають виключно водії транспортного засобу, тобто відповідно матеріали справи повинні в свою чергу містити достатні докази на підтвердження факту керування особою транспортним засобом.

Разом з тим, слід зазначити, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути єдиним беззаперечним доказом вини особи у вчиненні правопорушення, у відповідності до положень ст. 251 КУпАП та відповідно повинен підтверджуватися іншими матеріалами справи в сукупності.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (абз. 1 ст. 251 КУпАП).

За таких обставин, враховуючи вищенаведене в своїй сукупності, оскільки доводи апелянта знайшли своє часткове підтвердження в матеріалах справи, не було встановлено факт керування автомобілем, відповідно факт відмови від проходження, пов`язаний з відсутністю підстав для його проходження, а отримана попередньо згода не була реалізована належним чином, апеляційний суд приходить до висновку на підставі п. 3 ч. 1 ст. 293 КУпАП про скасування постанови Приморського районного суду м. Одеси від 22 січня 2024 року та закриття провадження по справі щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в діях останнього складу відповідного адміністративного правопорушення. Апеляційний суд окремо вважає необхідним зазначити, що наявність ознак інших правопорушень, відповідальність за які передбачені КУпАП, в тому числі ст.ст. 173, 178, в діях апелянта та інших осіб, не може бути підставою для складення матеріалів про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП, так само як і підставою для притягнення до адміністративної відповідальності.

На підставі викладеного та керуючись 294 КУпАП України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Колеснікової Ірини Олексіївни в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Приморського районного суду м. Одеса від 22 січня 2024 року скасувати та провадження по справі закрити.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк