ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/8385/23 Головуючий суддя І інстанції Лук`яненко С.А.
Апеляційне провадження № 33/818/528/24 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: ст.ст.122-4, 124, ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2024 року м.Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., за участю секретаря - Вакули Н.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Харківського районного суду Харківської області від 18 грудня 2023 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130, ст.124, ст.122-4 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст..124, 122-4 КУпАП.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст..124, 122-4 КУпАП закрито у зв`язку зі спливом строків притягнення до адміністративної відповідальності.

На ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за ч.1 ст.130 КУпАП у виді штрафу у розмірі одна тисяча неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17000 гривень 00 копійок, з позбавленням права керуванням транспортними засобами на 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 536 гривень 80 копійок.

Постановами встановлено, що 03.09.2023 року о 15 годині 40 хв. в с.Високий Харківського району Харківської області, вул.Ціолковського 48А водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем АЗЛК, д/н НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням і здійснив наїзд на паркан, внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п.12.1 Правил дорожнього руху України. Крім того, після ДТП ОСОБА_1 покинув місце дорожньо-транспортної пригоди, чим порушив п.2.10 Правил дорожнього руху України.

Відповідно до п.12.1 Правил дорожнього руху України під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним..

Згідно з п.2.10 а Правил дорожнього руху України у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишитися на місці пригоди.

Крім того, 03.09.2023 року о 15 годині 40 хв. в с.Високий Харківського району Харківської області, вул.Ціолковського, водій ОСОБА_1 , який керував автомобілем АЗЛК, д/н НОМЕР_1 , скоїв ДТП (здійснив наїзд на паркан) і покинув місце дорожньо-транспортної пригоди, був зупинений власниками паркану. Під час оформлення протоколу про адміністративне правопорушення у нього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, хитку ходу, почервоніння очей). Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить судову постанову судді Харківського районного суду Харківської області від 18.12.2023 року скасувати повністю, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд при розгляді справи неправильно застосував норми матеріального права, не повно з`ясував усі фактичні справи і не надав належної оцінки доказам, підійшов формально до вивчення обставин справи, що потягло за собою прийняття необґрунтованого та незаконного рішення. Зазначає, що в порушення Інструкції про порядок виявлення у водії транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, поліцейськими не проводився такий огляд.

Апелянт також вказує на те, що в матеріалах справи відсутній акт та направлення на огляд, а також відсутні відомості про його ознайомлення з цим актом, в якому повинно було б зазначено встановлені ознаки алкогольного сп`яніння.

Крім того, ОСОБА_1 просить поновити йому пропущений строк апеляційного оскарження постанови судді Харківського районного суду Харківської області від 18.12.2023 року, посилаючись на те, що судовий розгляд в суді першої інстанції було проведено за його відсутності та він не отримував оскаржувану постанову, а тому не мав можливості подати апеляційну скаргу у строк, передбачений чинним законодавством.

Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами справи не спростовуються, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст.129 ч.1 п. 8 Конституції України), строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.

За таких обставин, з метою належного дотримання конституційних засад забезпечення доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення, - відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .

В судове засідання в суд апеляційної інстанції ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомлений про дату та місце апеляційного розгляду, не з`явився, але 20.03.2024 року направив на електронну адресу Харківського апеляційного суду клопотання про проведення судового розгляду за його апеляційною скаргою за його відсутності.

При цьому, належить врахувати, що саме ОСОБА_1 є ініціатором апеляційного перегляду постанови судді Харківського районного суду Харківської області від 18.12.2023 року.

Суд апеляційної інстанції керується практикою ЄСПЛ, а саме рішенням Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року в справі "Пономарьов проти України", в якому наголошується, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Статтею 17 Закону України "Провиконання рішеньта застосуванняпрактики Європейськогосуду зправ людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію прозахист правлюдини іосновоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

За таких обставини, враховуючи клопотання ОСОБА_1 від 20.03.2024 року., суд вирішив провадити апеляційний розгляд без участі апелянта, який був повідомлений про дату та час апеляційного розгляду, з урахуванням наявних відомостей у матеріалах справи та доводів апеляційної скарги.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та відомості, що є наявними у справі про адміністративне правопорушення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається зі змісту апеляційних доводів та вимоги, ОСОБА_1 не оспорює своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.ст.124, 122-4 КУпАП, а тому, з рахуванням вимог ст.294 КУпАП, апеляційний суд не перевіряє оскаржуване судове рішення в цій частині.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною дана особа в його вчиненні.

Крім того, переглядаючи постанову судді Харківського районного суду Харківської області від 18.12.2023 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, в межах поданої апеляційної скарги, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції дотримався вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні Правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5.

Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Отже, проходження в установленому порядку медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за наявності до того підстав, є обов`язком водія, а не його правом.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови встановлено, що апелянтом в своїй скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. При цьому належить врахувати те, що, оспорюючи висновки суду першої інстанції, апелянт не заявляв будь-яких клопотань, в тому числі щодо допиту свідків.

З огляду на це, переглядаючи оскаржувану судову постанову за доводами поданої апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для її задоволення.

Зокрема, визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції послався на докази, а саме на відомості, що містяться у: протоколах про адміністративне правопорушення серії ААД №011699 від 03.09.2023 року за ст..124 КУпАП, серії ААД №011700 від 03.09.2023 року за ст.122-4 КУпАП, серії ААД №327704 від 03.09.2023 року за ч.1 ст.130 КУпАП; письмових поясненнях свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; фото пошкоджень автомобіля д/н НОМЕР_1 ; копії постанови серії БАД №603431 стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.126 КУпАП; акті огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів ОСОБА_1 , в якому зазначено, що огляд не проводився; направленні на огляд водієм транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння ОСОБА_1 від 03.08.2023 року, в якому зазначено, що огляд не проводився; на відеозаписі на СД-диску.

Зокрема, відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №327704 від 03.09.2023 року (арк. 1) вбачається, що 03.09.2023 року о 15 годині 40 хв. в с.Високий Харківського району Харківської області, вул.Ціолковського, водій ОСОБА_1 , який керував автомобілем АЗЛК, д/н НОМЕР_1 , скоїв ДТП (здійснив наїзд на паркан) і покинув місце дорожньо-транспортної пригоди, був зупинений власниками паркану. Під час оформлення протоколу про адміністративне правопорушення у нього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, хитку ходу, почервоніння очей). Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України.

Ці обставини вочевидь обумовлювали вимогу працівників поліції, які їх виявили, згідно п. 2.5 ПДР України, запропонувати водію пройти медичний огляд на місці або у закладі охорони здоров`я.

Від дачі письмових пояснень ОСОБА_1 відмовився (арк.1).

Належить врахувати, що незважаючи на незгоду на час апеляційного розгляду із діями працівників поліції під час складання ними протоколу, цей протокол складений уповноваженою державою особою і дії службової особи, що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством, ОСОБА_1 не оскаржувалися, тобто останній не звертаdся до суду адміністративної юрисдикції із позовом в порядку, визначеному КАС України, а також не зверталися зі скаргою на дії працівників поліції до їх керівництва, з метою ініціювання службової перевірки , хоча мав для цього достатньо часу.

Крім того, ОСОБА_1 не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що він зверталися до правоохоронних органів з заявою в порядку чинного КПК України про перевищення працівниками поліції, які складали стосовно нього адміністративний матеріал, меж своїх службових обов`язків при їх виконанні або фальсифікації матеріалів справи.

Відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, визначений вичерпний перелік ознак алкогольного сп`яніння, що узгоджується із тими ознаками, що були виявлені працівниками поліції під час спілкування з ОСОБА_1 , а тому апеляційний суд дійшов висновку, що дії працівників поліції під час складання протоколу відповідали вимогам цієї Інструкції.

Будь-яких відомостей, які б свідчили про незаконність дій працівників поліції при складанні протоколу стосовно ОСОБА_1 , оскарження їх дій або бездіяльності згідно чинного вищезазначеного законодавства України, матеріали справи не містять та не надані вони стороною захисту до апеляційного суду, а отже суб`єктивні твердження апелянта з цього приводу є необґрунтованими.

Разом з цим, вказані в протоколі серії ААД №327704 від 03.09.2023 року обставини підтверджуються письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 03.09.2023 року, які зазначили, що водій автомобіля АЗЛК, д/н НОМЕР_1 , спочатку скоїв ДТП та в подальшому вони його наздогнали. Водій мав явні ознаки алкогольного спяніння, а саме запах алкоголю з порожнини роту (арк.7, 8).

Апелянтом також не надано доказів про те, що вищезазначені свідки мають особисту зацікавленість щодо розгляду цієї справи чи мають намір обмовити ОСОБА_1 . Будь-яких клопотань до початку апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення стороною захисту не подавалися.

Апеляційний суд також бере до уваги відомості відеозапису, долученого до матеріалів справи, на якому зафіксовано, що працівником поліції було встановлено особу водія автомобіля АЗЛК, д/н НОМЕР_1 , яким виявся ОСОБА_1 . У водія також було встановлені ознаки алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим в присутності двох свідків йому було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку, на місці зупинки транспортного засобу за допомогою технічного приладу «Drager Alkotest» та в закладі охорони здоров`я, але він відмовився від проходження такого огляду (арк. 14).

Крім того, з цього відеозапису також вбачається, що ОСОБА_1 не погоджувався, що він керував траспортним засобомАЗЛК, д/н НОМЕР_1 , хоча в цьому автомобілі інших осіб не було, а також ОСОБА_1 не зазначав, що цим транспортним засобом керувала інша людина.

Більш того, працівниками поліції встановлено, що транспортний засібАЗЛК, д/н НОМЕР_1 , належить саме ОСОБА_1 (арк.1), хоча останній на місці подій стверджував протилежне.

З наявного в матеріалах провадження відеозапису вбачається, що працівники поліції повідомляли ОСОБА_1 наявні у неї ознаки алкогольного сп`яніння, а також пропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, але ОСОБА_1 в присутності двох свідків фактично відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest і в закладі охорони здоров`я (арк.14).

Крім того, статтею 266 КУпАП визначений порядок проведення огляду на стан сп`яніння.

Відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, судам слід врахувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника відповідно до встановленого законом порядку, якщо водій ухиляється від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Відповідно до п.6 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандарт, лікарем закладу охорони здоров`я. Відповідно до п.7 цієї Інструкції, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП.

Відповідно до п.3 Розділу І цієї Інструкції, ознаками алкогольного сп`яніння є:

- запах алкоголю з порожнини рота;

- порушення координації рухів;

- порушення мови;

- виражене тремтіння пальців рук;

- різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя;

- поведінка, що не відповідає обстановці.

Інспектором поліції в протоколі про адміністративне правопорушення було зазначено, що у ОСОБА_1 були наявні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, хитка хода (арк.5, 6).

Отже, працівник поліції, виявивши ці ознаки, які відповідають переліку, зазначеному у Інструкції, законно та обґрунтовано запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, але останній відмовився від проходження такого огляду.

З огляду на викладене, апеляційний суд об`єктивно не вбачає порушень вимог Інструкції з боку інспектора поліції щодо виявлення у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння.

За таких обставин, з урахуванням відсутності відомостей про оскарження ОСОБА_1 дій представників поліції в порядку передбаченому чинним законодавством, а саме в порядку, визначеному КАС України, чи шляхом подачі відповідної скарги на такі дії до їх керівництва чи заяви до правоохоронного органу в порядку КПК України, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно відображені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №327704 від 03.09.2023 року.

Крім того, суд апеляційної інстанції враховує те, що ОСОБА_1 отримував посвідчення водія НОМЕР_2 від 19.02.2014 року внаслідок складання ним іспиту на знання Правил дорожнього руху (арк.9), а тому повинен знати вимоги п.п.1.3, 1.9, 2.5 цих Правил.

Згідно відомостей направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, від 03.08.2023 року, у результаті огляду, проведеного поліцейським, у ОСОБА_1 були виявлені ознаки сп`яніння: запах алкоголю з порожнини роту, порушення мови, хитка хода. ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду у закладі охорони здоров`я КНП ХОР «ОНД» (арк.6).

З відомостей акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, які підписані свідками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , вбачається, що огляд ОСОБА_1 проведено у зв`язку з виявленням у нього ознак: почервоніння очей, запах алкоголю з порожнини роту, порушення мови, хитка хода. Результати огляду на стан сп`яніння: відмовився від проходження (арк.5).

Аналізуючи відомості, що є наявними в цьому провадженні про послідовність дій, стосовно події, що зафіксована у протоколі вбачається, що 03.09.2023 року о 15 годині 40 хв. в с.Високий Харківського району Харківської області, вул.Ціолковського, водій ОСОБА_1 , який керував автомобілем АЗЛК, д/н НОМЕР_1 , скоїв ДТП (здійснив наїзд на паркан) і покинув місце дорожньо-транспортної пригоди, був зупинений власниками паркану. Під час оформлення протоколу про адміністративне правопорушення у нього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, хитку ходу, почервоніння очей).

Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, що повністю відповідає вимогам ст. 266 КУпАП та положенням вищенаведеної Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року.

Отже, апеляційні доводи ОСОБА_1 про те, що він 03.09.2023 року не керував транспортним засобом АЗЛК, д/н НОМЕР_1 , та не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку повністю спростовуються відомостями вищезазначених доказів, а тому суд не приймає такі доводи апелянта до уваги.

Решта апеляційних доводів не спростовують висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, що не спростовано апелянтом в своїй апеляційній скарзі.

Таким чином, доказів, які б спростовували правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено. Тому, апеляційний суд не може погодитись з апеляційними доводами захисника ОСОБА_4 , які містяться в її апеляційній скарзі та підтримані під час апеляційного розгляду стороною захисту, оскільки вони є суб`єктивними та необґрунтованими і спростовуються показаннями вищезазначених свідків та відомостями відеозапису і письмових доказів, а тому суд вважає, що в такий спосіб ОСОБА_1 намагається уникнути адміністративної відповідальності за скоєне адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

Поряд з цим, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Апеляційний суд дійшов висновку, що визнаючи ОСОБА_1 винним за ч.1 ст.130 КУпАП, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, які походять з різних джерел, але узгоджуються між собою, та надав ним належну правову оцінку.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п.2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто його за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними, а тому, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Клопотання ОСОБА_1 задовольнити, поновивши йому процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді Харківського районного суду Харківської області від 18 грудня 2023 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Харківського районного суду Харківської області від 18 грудня 2023 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130, ст.124, ст.122-4 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков