Справа № 309/1235/24
Провадження № 3/309/421/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2024 року м. Хуст

Суддя Хустського районного суду Закарпатської області Піцур Я.Я., розглянувши матеріали, які надійшли з Хустського РУП ГУНП у Закарпатській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , непрацюючої,

за частиною 4 статті 184 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №943357 від 29.02.2024, громадянка ОСОБА_1 , як мати не забезпечила належним чином умов щодо виховання свого сина ОСОБА_2 (2009 р.н.), який 29.02.2024 біля 14:40 год, знаходячись в приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », за адресою м.Хуст, вул. Карпатської Січі, 56А, з прилавку викрав два ножі вартістю 88 грн. Зазначені дії кваліфіковано як вчинення правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 184 КУпАП.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про час і місце судового розгляду повідомлялася за допомогою SMS-повідомлення. Окрім того в матеріалах справи наявна заява ОСОБА_1 у якій вона повністю визнає свою вину та просить справу розглянути без її участі.

З огляду на викладене, беручи до уваги належне і своєчасне повідомлення особи про дату, час і місце розгляду справи, а також подану нею заяву, суд вважає, що наявні обґрунтовані підстави для розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Суд, дослідивши протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали, доходить таких висновків.

Стосовно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ №943357 від 29.02.2024 за частиною 4 статті 184 КУпАП.

Відповідно до диспозиції частини 4 статті 184 КУпАП передбачена відповідальність батьків за вчинення неповнолітніми діянь, що містять ознаки кримінального правопорушення, відповідальність за які передбачена Кримінальним кодексом України, якщо вони не досягли віку, з якого настає кримінальна відповідальність.

Згідно з диспозиції частини 3 статті 184 КУпАП передбачена відповідальність батьків за вчинення неповнолітніми віком від чотирнадцяти до шістнадцяти років правопорушення, відповідальність за яке передбачено цим Кодексом, крім порушень, передбачених частинами третьою або четвертою статті 1734 цього Кодексу.

На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 184 КУпАП, суду надано:

протокол про адміністративне правопорушення ВАВ №943357 від 29.02.2024;

рапорт Хустського РУП ГУНП в Закарпатської області від 29.02.2024, за опрацюванням повідомленням від охоронника магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » про затримання особи, яка викрала 2 ножі загальною вартістю 88 грн.;

протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 29.02.2024;

письмові пояснення ОСОБА_3 та ОСОБА_1 від 29.02.2024;

Проаналізувавши вищевказані документи, суд доходить переконання, що вони є доказами в розумінні статті 251 КУпАП, які підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у справі про адміністративне правопорушення, отримані у порядку, передбаченому законом, уповноваженою посадовою особою, відтак відповідають критеріям належності і допустимості.

Разом з тим суд вважає за необхідне зауважити наступне.

Неоподатковуваний мінімум доходів громадян, вказаний в диспозиції норм для розмежування адміністративної і кримінальної відповідальності, встановлюється на рівні податкової соціальної пільги - 1/2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня поточного року (відповідно до п. 5 р. XX Податкового кодексу).

З січня 2024 році для норм адміністративного та кримінального законодавства у частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень застосовується неоподатковуваний мінімум в розмірі 1514,00 грн.

Таким чином, відповідно до статті 51 КпАПкрадіжка чужого майна вважається дрібною, якщо вартість такого майна на момент здійснення правопорушення не перевищує 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, тобто - 302,8 грн. (0,2 х (50% х 3028)).

І лише якщо вартість викраденого майна перевищує 302,8 грн, то настає кримінальна відповідальність за ст. 185 Кримінального кодексу.

У даному випадку з згідно матеріалів справи, неповнолітній ОСОБА_2 у віці від чотирнадцяти до шістнадцяти років, здійснив викрадення майна на суму 88 грн., що є меншим між 302,8 грн, а відтак його дії не можуть містити ознак кримінального правопорушення передбаченого ст. 185 КК України. Це в свою чергу свідчить про неправильність кваліфікації дій ОСОБА_1 , як матері ОСОБА_2 , за ч.4 ст. 184 КУпАП.

Водночас, наявні у матеріалах справи безпосередньо досліджені судом докази (наведені вище письмові докази) беззаперечно свідчать про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 184 КУпАП.

Суд зауважує, що одним із завдань Кодексу України про адміністративні правопорушення, визначених у статті 1 КУпАП, є відповідальність перед суспільством.

Кодекс України про адміністративні правопорушення не передбачає процесуальних норм, які регламентують порядок розгляду суддею справ про адміністративні правопорушення і не містить спеціальних норм, що передбачають визначення меж судового розгляду, зокрема права суду змінити правову кваліфікацію адміністративного правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється розгляд справи про адміністративне правопорушення. Однак, відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, кожна людина має право при визначенні її громадянських прав і обов`язків або будь-якого кримінального обвинувачення проти неї на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного терміну незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону. 17 липня 1997 року Україна ратифікувала зазначену Конвенцію і Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського суду з прав людини, які стосуються тлумачення та застосування норм Конвенції.

Відповідно до статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Згідно з положеннями статті 9 Конституції України та статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» (від 29 червня 2004 року №1906-IV), чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Європейський Суд з прав людини у пункті 55 справи «ГурепкапротиУкраїни» вказав, що «з огляду на свою усталену прецедентну практику, Суд не має сумніву, що в силу суворості санкції дана справа за суттю є кримінальною, а адміністративне покарання фактично носило кримінальний характер з усіма гарантіями статті 6 Конвенції, та, відповідно, й статті 2 Протоколу № 7 до Конвенції (див. Engelandothers v. theNetherlands, judgmentof 8 June 1976, Series A no. 22, параграфи 82-83; Ozturk v. Germany, judgmentof 21 February 1984, Series A no. 73, параграфи 48-50; Escoubetv. Belgiumjudgment [GC], no.26780/95, параграф 32, ECHR 1999-VII; EzehandConnors v. theUnitedKingdom [GC], nos.39665/98 and 40086/98, ECHR 2003-X).

Зазначені обставини свідчать про наявність прогалин в праві стосовно процесуального врегулювання розгляду суддею справ про адміністративні правопорушення, зокрема щодо врегулювання визначення меж судового розгляду в частині права суду змінити правову кваліфікацію адміністративного правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється розгляд справи про адміністративне правопорушення. Проте діючий Кримінальний процесуальний кодекс України передбачає відповідну статтю, а тому у цьому випадку слід застосувати аналогію права.

Так, відповідно до частини 3 статті 337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

За наведених вище обставин, з метою виконання завдання КУпАП та недопущення уникнення винною особою встановленої законом відповідальності, суд доходить переконання, що слід вийти за межі висунутого ОСОБА_1 обвинувачення у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 184 КУпАП, та змінити правову кваліфікацію адміністративного правопорушення з частини 4 статті 184 КУпАП на частину 3 статті 184 КУпАП. Зміна правової кваліфікації судом покращує становище ОСОБА_1 та узгоджується із завданнями КУпАП.

Таким чином, суд всебічно, повно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи вважає доведеним факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 184 КУпАП.

Призначаючи адміністративне стягнення ОСОБА_1 , суд враховує: характер вчиненого нею правопорушення; ступінь її вини у вчиненому правопорушенні, яка доведена повністю; відсутність обставин, які пом`якшують чи обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, а тому вважає, що на ОСОБА_1 слід накласти адміністративне стягнення в межах санкції частини 3 статті 184 КУпАП у виді штрафу у мінімальному розмірі. Накладення судом на ОСОБА_1 такого адміністративного стягнення є необхідним для досягнення мети його застосування.

З огляду на викладене та зважаючи на вимоги статті 40-1 КУпАП з особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі ставки, визначеної частиною 2 статті 4 ЗУ «Про судовий збір».

Керуючись статтями 23, 33, 40-1, 283, 284 КУпАП, статтею 4 ЗУ «Про судовий збір», -

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 184 КУпАП, і накласти на неї стягнення у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 коп. судового збору.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення, шляхом подання апеляційної скарги до Закарпатського апеляційного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Хустського

районного суду: Піцур Я.Я.