ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/810/24 Справа № 172/116/24 Суддя у 1-й інстанції - Битяк І. Г. Суддя у 2-й інстанції - Рябчун О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2024 року м. Дніпро

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Рябчун О.В., розглянувши у присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника Атаманюка Ігора Леонідовича ,

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану на постанову Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , є пенсіонером, який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП),

встановила:

Постановою Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України та призначено стягнення у вигляді штрафу розміром шістсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, із позбавленням права керування транспортним засобом строком на один рік, також визначено зобов`язання сплати ним судового збору у розмірі 605,60 грн..

Відповідно до змісту постанови 23 січня 2024 року о 22 годині 17 хвилин на автодорозі с. Васильківка - с. Зоря Синельниківського району Дніпропетровської області водій ОСОБА_1 керував автомобілем «ВАЗ-21063» державний номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, виражене тремтіння пальців рук), від проходження медичного огляду у встановленому порядку відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, тобто вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, відповідно до змісту якої просить про скасування постанови Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2024 року та закриття провадження по справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Обґрунтовуючи доводи поданої апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що висновки суду першої інстанції, викладені у постанові про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є необґрунтованими, а докази, на які суд першої інстанції посилався, як на підстави доведеності вини ОСОБА_1 є неналежними та недостовірними, так як не доказують та не підтверджують обставин щодо вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Так, судом першої інстанції не враховано тієї обставини, що ОСОБА_1 поспішав додому в с.Манвелівка, бо його дружина, яка знаходилась в автомобілі разом із ОСОБА_1 хворіє на цукровий діабет та є інсуліно залежною та її стан, на той час, погіршувався, а тому необхідно було швидко доїхати додому та зробити дружині ін`єкцію інсуліну задля того, щоб вона не втратила свідомість. Саме з цих підстав ОСОБА_1 і відмовився надавати працівникам поліції письмові пояснення.

Апелянт звертає увагу, що сам факт складання протоколу про адміністративне правопорушення не є підтвердженням винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Судом першої інстанції факт керування громадянином ОСОБА_1 транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння відносними, допустимими та достовірними доказами не доведено та не підтверджено, що виключає провадження в справі про адміністративне правопорушення.

Апелянт зазначає, що сама по собі відмова водія пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу не є підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП та притягнення до адміністративної відповідальності особи.

Додатково вказує, що працівником поліції Чорноус С.М. , при оформленні матеріалів про адміністративне правопорушення грубо порушені та не дотримані вимоги положень ст.ст.254, 255 та 266 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року №1395, Постанови КМУ від 17 грудня 2008 року №1103 Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду та Наказу Міністерства внутрішніх справ від 07 листопада 2015 року №1395 про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Під час апеляційного розгляду справи ОСОБА_1 та його захисник Атаманюк І.Л. підтримали подану апеляційну скаргу у повному обсязі викладених у ній обставин і просили про скасування постанови суду та винесення нової постанови, якою закрити справу щодо ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши витребувані із Васильківського районного суду Дніпропетровської області матеріали провадження про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, вислухавши пояснення самого ОСОБА_1 та його захисника Атаманюка І.Л., повторно дослідивши додані до матеріалів справи відеозапис з боді-камер працівників поліції у присутності сторін, проаналізувавши зміст судової постанови та співставивши викладені у ній обставини із наявними у матеріалах доказами, апеляційний суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Під час розгляду апеляційної скарги по суті її вимог звертається увага на те, що орган (посадова особа), відповідно до ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язані з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З аналізу ст. ст. 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Дані вимоги судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.

Так, судом першої інстанції встановлені обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, на підставі яких суддя зробив висновок про доведеність вчинення останнім інкримінованого йому адміністративного правопорушення, з чим погоджується й апеляційний суд, оскільки такий висновок суду об`єктивно підтверджується належним чином дослідженими судом доказами в їх сукупності, що містяться в матеріалах справи, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 273690 від 23 січня 2024 року, актом огляду на стан сп`яніння, направленням на проведення медичного огляду у зв`язку з виявленими у порушника ознаками алкогольного сп`яніння, відеозаписом на якому зафіксовано факт вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 ..

Досліджені та перевірені місцевим судом обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а саме відмова особи, яке керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, узгоджуються із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Irelandv. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 273690 від 23 січня 2024 року, складеного щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.1) вбачається, що 23 січня 2024 року о 22 годині 17 хвилин на автодорозі с. Васильківка - с. Зоря Синельниківського району Дніпропетровської області водій ОСОБА_1 керував автомобілем «ВАЗ-21063» державний номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, виражене тремтіння пальців рук), від проходження медичного огляду у встановленому порядку відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, тобто вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. У протоколі у графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності зазначено, що від надання пояснення по суті правопорушення відмовився згідно ст.63 Конституції України. Крім того зафіксовано, що документи не вилучались, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом не видавався. Від підпису протоколу ОСОБА_1 відмовився.

Згідно акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.4) при проведенні відео фіксації у зв`язку з виявленими ознаками, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, вираження тремтіння пальців рук та порушення координації рухів водію ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд, водій від проходження огляду відмовився, від підпису також відмовився.

Направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції встановлено, що ОСОБА_1 запропоновано пройти відповідний огляд на стан сп`яніння у КП «Василівська ЦРЛ» ВСР. Від проходження огляду в медичному закладі ОСОБА_1 відмовився (а.с.4).

Із наявного у матеріалах справи відеофайлу вбачається, що 23.01.2024 року працівниками патрульної поліції на автодорозі с. Васильківка - с. Зоря Синельниківського району Дніпропетровської області було зупинено транспортний засіб «ВАЗ-21063» державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 .. Під час спілкування з ОСОБА_1 працівниками поліції виявлено у нього ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, виражене тремтіння пальців рук. У зв`язку з наведеним ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі, на що від останнього поступила відмова.

Крім того, з відеозапису вбачається, що працівниками поліції ОСОБА_1 роз`яснювались його права та обов`язки.

Також, відеозаписом встановлено відсутність в діях ОСОБА_1 факту поспіху для надання допомоги дружині. Так, ОСОБА_1 , відповідно до змісту доданого до протоколу про адміністративне правопорушення відеозапису, не повідомляв працівникам поліції про хворобу дружини та її стан, відповідно до якого була необхідність термінового ін`єкціювання інсуліном останньої. Навпаки, в діях ОСОБА_1 під час зупинки транспортного засобу та в процесі складання документів про адміністративне правопорушення не вбачається ознак поспіху, що спростовує доводи апеляційної скарги останнього в цій частині.

Апеляційним переглядом встановлено, що письмові докази, наявні в матеріалах адміністративного провадження, в повній мірі дозволяють встановити обставини, які мають значення для розгляду даної справи щодо ОСОБА_1 та переконливих підстав для сумнівів з приводу обставин, які наведено у письмових доказах, не встановлено. Крім того, письмові докази цілком узгоджуються з відеозаписом з боді-камери працівників поліції, а тому сумнівів в їх достовірності у апеляційного суду не виникає.

Об`єктивних підстав ставити під сумнів вірогідність наведених доказів та викладених обставин суд апеляційної інстанції не вбачає та стороною захисту таких надано не було.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння.

За таких обставин, у суду апеляційної інстанції не виникає сумніву щодо доведеності поза розумним сумнівом вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Дії працівників поліції відповідали вимогам Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17 грудня 2008 року № 1103, а також Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09 листопада 2015 року № 1452/735.

Окремо суд апеляційної інстанції зазначає, що підстави для зупинки транспортного засобу або відсутність таких підстав не спростовують факту відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, не впливають на висновки суду щодо доведення вини водія транспортного засобу та мають наслідком притягнення до адміністративної відповідальності з накладенням стягнення, встановленого санкцією даної норми закону. Апеляційний суд вважає, що правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Відеозапис з бодікамер працівників поліції є належним та допустимим доказом, і на ньому зафіксовано лише ті обставини, які мають значення для встановлення обставин справи згідно викладеної у протоколі суті правопорушення, а саме те, що працівниками поліції зупинено автомобіль, який знаходився під керуванням ОСОБА_1 , який відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Драгер, так і у медичному закладі.

Суд апеляційної інстанції враховує, крім іншого, й положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Підсумовуючи викладене апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке підтверджується належними, допустимими, достатніми доказами, які доповнюють один одного та були дослідженими під час розгляду матеріалів адміністративної справи та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом.

Таким чином, оскільки апеляційний суд цілком погодився з висновком суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, постанову суду першої інстанції як законну та обґрунтовану слід залишити без змін, а подану на неї апеляційну скаргу - без задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст. 294 КУпАП , апеляційний суд, -

постановив:

Постанову Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції є остаточною та такою, що касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду: О.В. Рябчун