Провадження № 3/679/66/2024
Справа № 679/1705/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2024 року м. Нетішин

Суддя Нетішинського міського суду Хмельницької області Томілін Олексій Миколайович, при секретарі судового засідання Дмітрієвій О.В., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Козятин Вінницької області, РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

встановив:

21.12.2023 року близько 20 години 00 хвилин ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї дружини ОСОБА_2 , яке полягало у висловлюваннях (образах) на її адресу словами нецензурної лайки, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої.

Він же 04.02.2024 близько 19.30 год. за цією ж адресою за місцем свого проживання вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї дружини ОСОБА_2 , яке полягало у висловлюваннях (образах) на її адресу словами нецензурної лайки, погрозах фізичною розправою, шарпанню за верхній одяг в присутності неповнолітньої дитини, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Постановою судді від 08.02.2024 справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, по епізоду від 21.12.2023 за протоколом серії ВАБ № 962417 від 21.12.2023 та по епізоду від 04.02.2024 за протоколом серії ВАВ № 385789 від 04.02.2024 об*єднані в одне провадження.

В судовому засіданні ОСОБА_1 частково визнав свою вину у скоєнні інкримінованих адміністративних правопорушень, вказав, що він дійсно висловлювався в адресу своєї дружини та ображав її нецензурною лайкою, але у відповідь на безпідставні звинувачення у подружній невірності. Заперечував, що погрожував жінці фізичною розправою, вказав також, що факт шарпання дружини за одяг він не пам*ятає.

Захисник ОСОБА_1 - адвокат Процик В.В. в судовому засіданні просив провадження у справі закрити у зв*язку з відсутністю в діях його підзахисного складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, оскільки в сім*ї ОСОБА_3 дійсно виник довготривалий обоюдний конфлікт, родина розпадається, і тому факту саме домашнього насильства з боку ОСОБА_1 немає.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_2 підтвердила обставини, які викладені у протоколах про адміністративне правопорушення, суду пояснила, що ОСОБА_1 систематично б*є, принижує, ображає її нецензурною лайкою тощо. На її думку такі дії, крім іншого, спричинені вимаганням, щоб вона залишила їх спільну квартиру. За епізодом від 21.12.2023 ОСОБА_2 додатково пояснила, що в той день перебувала на манікюрі, коли зателефонував ОСОБА_1 та почав так погрожувати та ображати її нецензурною лайкою, що майстру стало за неї страшно. Коли вона поверталася додому, біля магазину «Наш край» ОСОБА_1 зустрів її та намагався побити на вулиці, але їй допомогли пересічні перехожі. Вдома він їй погрожував, та нецензурно висловлювався, шарпав. 04.02.2024 він також погрожував їй, нецензурною лайкою висловлювався, намагався її задушити на підлозі, що бачив їх неповнолітній син. Просила притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Представник потерпілої адвокат Котюк Т.А. в судовому засіданні просила притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за скоєні інкриміновані правопорушення, оскільки судовим розглядом повністю підтверджені дані, які викладені у протоколах про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 винен та повинен понести законну відповідальність.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, дійшов до висновку, що об`єктивно вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.173-2 КУпАП, доводиться зібраними в ході розгляду справи доказами.

При цьому суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, в тому числі, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.

За змістом ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, не встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. ст. 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст. 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 252 КУпАП, оцінка доказів здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 173-2 КУпАП, передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки: можливість настання чи настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Таким чином, об`єктивну сторону цього правопорушення складають певні дії (бездіяльність), реальне настання шкідливих наслідків (реальна ймовірність їх настання) та причинний зв`язок між ними.

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ст.173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

У статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що:

домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідно до диспозиції ст. 173-2 КУпАП суб`єктивна сторона зазначеного адміністративного правопорушення характеризується умисною формою вини і передбачена наявність прямого умислу правопорушника на спричинення страждань потерпілій стороні.

Таким чином, під домашнім насильством, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП, підпадають діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.

В той час, як під конфліктом необхідно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.

В даному конкретному випадку в діях ОСОБА_1 вбачається саме скоєння домашнього насильства психологічного характеру, а не побутовий дрібний конфлікт, оскільки дії ОСОБА_3 носять систематичний характер, за їх наслідком згідно з результатами психологічного обстеження потерпілої вона зазнала психологічного травмування (а.с.48-50).

А скоєння інкримінованих діянь ОСОБА_1 підтверджується сукупністю досліджених та проаналізованих доказів, зокрема поясненнями потерпілої, які є логічними, послідовними та підтверджуються іншими доказами. Суд також звертає увагу на те, що ОСОБА_1 в судовому засіданні не заперечував, що дійсно висловлювався в адресу дружини нецензурною лайкою. При цьому інші його покази, зокрема, щодо сварки у відповідь на дії потерпілої та інші суд вважає такими, що надані з метою уникнути покарання або зменшити міру відповідальності, тому суд їх відхиляє.

З аудіозапису подій 04.02.2024, наданого потерпілої, підтверджено, що ОСОБА_1 нецензурно висловлюється на її адресу та погрожує.

З відеозапису з боді-камери поліцейського від 21.12.2023 вбачається, що зафіксовано місце події квартира, ОСОБА_1 збуджений, називає потерпілу «неадекватной», звинувачує у тому, що вона пізно прийшла додому, кричить, вимагає віддати ключі від спільного автомобіля. У той же час потерпіла схвильована, плаче, розповідає про події, які відбулися, та які описані вище.

На відеозапису з боді-камери поліцейського від 04.02.2024 зафіксовано між іншим, як неповнолітній син сторін підтверджує поліцейським, що, зокрема, ОСОБА_1 шарпав потерпілу, на підлозі між ними була боротьба, душив її.

Зазначені вище докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі і сумніву у своїй належності та допустимості не викликають, тому такі є належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - шостій цієї статті.

Тому провадження у справі по епізоду від 21.12.2023 за протоколом серії ВАБ № 962417 від 21.12.2023 слід закрити у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

При цьому статтею 280 КУпАП встановлено обов`язок суду з`ясовувати при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з-поміж іншого, і чи винна дана особа в його вчиненні. При цьому, норм щодо відсутності у суду повноважень на встановлення обставин щодо вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі винесення постанови про закриття провадження за п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП вказаний Кодекс не містить.

Водночас, зі змісту ч. 1 ст. 38 КУпАП вбачається, що закриття провадження на зазначеній підставі можливе за одночасної наявності таких умов: - вчинення (виявлення) адміністративного правопорушення; - сплив встановленого законом строку.

Тобто, для обчислення встановленого законом строку для накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі у зв`язку з його спливом необхідним є, з-поміж іншого, встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення - протиправної, винної дії чи бездіяльності.

Згідно зі ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

При накладенні адміністративного стягнення суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, часткове визнання вини як пом`якшуючу відповідальність обставину, та приходить до переконання, що ОСОБА_1 слід призначити стягнення за ч.1 ст.173-2 КУпАП у виді штрафу.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення стягується судовий збір у розмірі 0,2 % розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Приймаючи до уваги вищенаведене, керуючись ст.23, ст.33, ст.38. ст.39-1, ст.40-1, ст.173-2, ст.221, ст.284, ст.289, ст.294 КУпАП, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, по епізоду від 21.12.2023 за протоколом серії ВАБ № 962417 від 21.12.2023.

Провадження у справі по епізоду від 21.12.2023 за протоколом серії ВАБ № 962417 від 21.12.2023 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрити у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Визнати ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, по епізоду від 04.02.2024 за протоколом серії ВАВ № 385789 від 04.02.2024 та накласти на нього стягнення у виді штрафу у розмірі 170,00 грн на користь держави (рахунок отримувача UA0022743; отримувач коштів УК у м. Нетішин /м. Нетішин 21081100; код за ; банк отримувача Казначейство України (ЕАП); МФО 899998).

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 грн на користь держави (Отримувач коштів: ГУК у м.Києві 22030106, Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), Рахунок отримувача: UА0026001, Код класифікації доходів бюджету: 22030106, Код банку (МФО) 899998).

Роз`яснити, що згідно зі статтею 307 КУпАП штраф має бути сплачений не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати штрафу в установлений законом строк постанова про адміністративне стягнення згідно із статтею 308 КУпАП буде надіслана для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцем знаходження його майна в порядку, встановленому законом.

Постанова може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду через Нетішинський міський суд Хмельницької області протягом десяти днів із дня її винесення.

Постанова може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців із дня її винесення. При оскарженні постанови про накладення адміністративного стягнення постанова підлягає виконанню після залишення скарги без задоволення.

Суддя О.М.Томілін