КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2024 року

м. Київ

апеляційне провадження № 33/824/1880/2024

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Євграфової Є.П.

за участю захисника Якушової Наталії Едуардівни

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Якушової Наталії Едуардівни, діючої в інтересах ОСОБА_1 ,

на постанову Святошинського районного суду м. Києва

в складі судді Ключника А.С.

від 23 лютого 2024 року

у справі №759/1098/24 Святошинського районного суду м. Києва

про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. ст. 122-4, 124 КУпАП

громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

В С Т А Н О В И В :

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 23 лютого 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. ст. 122-4, 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605 грн. 60 коп.

Згідно з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 26.12.2023 року о 15 год. 40 хв., в м. Києві, по пр-т. Леся Курбаса, 18-Д, керуючи транспортним засобом «Nissan Pathfinder» д.н.з. НОМЕР_2 , не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв зіткнення з транспортним засобом «Mitsubishi Lancer», д.н.з. НОМЕР_3 , що призвело до пошкодження транспортних засобів з матеріальними збитками, чим порушив п. 13.1 Правил дорожнього руху, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП.

Окрім того, ОСОБА_1 будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди, не дочекавшись працівників поліції для оформлення матеріалів, місце ДТП залишив, чим порушив п. 2.10 а), д) Правил дорожнього руху, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст. 122-4 КУпАП.

На дану постанову захисник Якушева Н.Е., діюча в інтересах ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову про адміністративне правопорушення, а провадження у справі закрити.

Апелянт вважає, що справа була розглянута поверхнево, без врахування фактичних обставин по справі, протокол про адміністративне правопорушення складений з порушенням та не відповідає обставинам справи. Зазначає, що судом першої інстанції не було проаналізовано наявні у справі докази, а його висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у порушення п.2.10 п.а, д ПДР України є необґрунтований.

Судом не було взято до уваги те, що ОСОБА_1 вказував на те, що він не усвідомлював, що потрапив у ДТП, при огляді його транспортного засобу виявлені незначні потертості, ДТП не потягло за собою тяжких та невідворотних наслідків.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції захисник Якушова Н.Е. підтримала доводи апеляційної скарги, також пояснила, що призначене судом стягнення є непропорційним до правопорушення, ураховуючи наявні у матеріалах справи докази, що підтверджують відсутність умислу ОСОБА_1 на залишення місця ДТП.

Дослідивши матеріали адміністративного провадження та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення захисника суд апеляційної інстанції приходить до наступних висновків.

Визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст ст.122-4, 124 КУпАП України місцевий суд виходив з доведеності матеріалами справи вини ОСОБА_1 у порушенні ним вимог п.п.13.1, п.2.10а),д) ПДР України.

Апеляційний суд не в повній мірі погоджується з таким висновком, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна ( умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 124 КУпАП визначено, що порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 26.12.2023 року о 15 год. 40 хв., в м. Києві, по пр-ту Леся Курбаса, 18-Д, керуючи транспортним засобом «Nissan Pathfinder» д.н.з. НОМЕР_2 , не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв зіткнення з транспортним засобом «Mitsubishi Lancer», д.н.з. НОМЕР_3 , що призвело до пошкодження транспортних засобів з матеріальними збитками, чим порушив п. 13.1 Правил дорожнього руху, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП.

Факт скоєння водієм ОСОБА_1 дорожньо-транспортної пригоди підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №720854, складеним 29 грудня 2023 року, схемою з місця ДТП від 26 грудня 2023 року, рапортом інспектора взводу №4 роти №1 батальйону із забезпечення супроводження ДПП старшого лейтенанта поліції Дмитра Науменка від 26 грудня 2023 року, поясненнями ОСОБА_2 - водія автомобіля «Mitsubishi Lancer», д.н.з. НОМЕР_3 , записом із відеореєстратора з зазначеного автомобіля.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про винність водія ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП, як такими, що підтверджені матеріалами справи і належними та допустимим доказами, що не були спростовані ОСОБА_3 та його захисником ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції.

Щодо визнання ОСОБА_1 винним за ст. 122-4 КУпАП, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 122-4 КУпАП залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від одного до двох років, або адміністративний арешт на строк від десяти до п`ятнадцяти діб.

Об`єктом правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається у залишенні місця дорожньо-транспортної пригоди особами, до якої вони причетні. Суб`єктом правопорушення є фізично осудна особа, яка досягла шістнадцятирічного віку.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого або непрямого умислу.

Відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху, залишення місця дорожньо-транспортної пригоди - дії учасника дорожньо-транспортної пригоди, спрямовані на приховання факту такої пригоди або обставин її скоєння, які спричинили необхідність проведення поліцейськими заходів щодо встановлення (розшуку) цього учасника та (або) розшуку транспортного засобу.

Склад адміністративного правопорушення включає в себе ознаки, які характеризують зовнішній прояв поведінки особи, його спрямованість та наслідки; ознаки, що характеризують правопорушника і його психічне ставлення до скоєного. Відповідно ознаки складу адміністративного правопорушення об`єднуються у чотири групи (елементи): об`єкт адміністративного правопорушення, об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, суб`єкт адміністративного правопорушення та суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення. Всі зазначені елементи складу адміністративного правопорушення є обов`язковими. Суб`єктивна сторона - відображає психічне ставлення особи до скоєного діяння і наслідків, що наступають в результаті цього діяння. Вина особи - є необхідним елементом суб`єктивної сторони.

Виходячи із диспозиції даної статті слідує, що для кваліфікації дій правопорушника за даною статтею, необхідною умовою є наявність факту дорожньо-транспортної пригоди, усвідомлення особою, що притягується до адміністративної відповідальності причетності до неї та умисел вказаної особи на залишення дорожньо-транспортної пригоди.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. А притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

В матеріалах справи наявний протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №720855, складений 29 грудня 2023 року, згідно з яким ОСОБА_1 будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди, не дочекавшись працівників поліції для оформлення матеріалів, місце ДТП залишив, чим порушив п. 2.10 а), д) Правил дорожнього руху, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст. 122-4 КУпАП.

В графі протоколу «пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності» ОСОБА_3 заперечувався факт залишення місця дорожньо-транспортної пригоди, як і вчинення ДТП.

Крім того, як слідує з доводів апеляційної скарги та з поясненнями захисника, наданими в суді апеляційної інстанції, водій ОСОБА_1 не усвідомлював, що потрапив у ДТП, оскільки останній цього зіткнення не відчув, саме тому він не залишився на місці цього зіткнення, а тому є невірним вважати, що він умисно залишив місце ДТП.

У справі «Barbera, Messeguand Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Одночасно сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. The United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

Якість складання протоколу є дуже важливою стадією оформлення справи про адміністративне правопорушення, й фактично є «обвинуваченням» держави щодо особи, що потребує належного до цього ставлення.

Згідно зі ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визначається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо допускала їх настання.

Відеозаписом, що здійснювався відеореєстратором в автомобілі «Mitsubishi Lancer», д.н.з. НОМЕР_3 , підтверджується, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Nissan Pathfinder» д.н.з. НОМЕР_2 рухаючись у лівому ряду, не дотримався безпечного бокового інтервалу з транспортним засобом «Mitsubishi Lancer», д.н.з. НОМЕР_3 , що рухався праворуч. Після ковзного удару транспортних засобів, «Nissan Pathfinder» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 продовжив рух у потоці транспортних засобів, що рухались поруч. Обставин які б вказували на те, що ОСОБА_1 навмисно залишив місце зіткнення, будучи обізнаним про спричинені транспортним засобам пошкодження, не встановлено.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», «Кобець проти України», «Ірландія проти Сполученого Королівства» та ін.). Обов`язок доведення вини «поза розумним сумнівом» лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь підсудного. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Деталі обвинувачення мають дуже суттєве значення, а його неконкретність розглядається ЄСПЛ як порушення права на захист (Справа «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року).

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) статті 368-2 КК України зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «indubioproreo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

У мотивувальної частини Рішення від 22 грудня 2010 р. № 23-рп/2010 Конституційний Суд України зазначив, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4).

Отже презумпція невинуватості, крім кримінального процесу, підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення та означає, що всі сумніви стосовно події порушення та винуватості особи, яка притягується до відповідальності, тлумачяться на її користь; недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимими докази того, що ОСОБА_1 навмисно залишив місце ДТП, відсутні підстави вважати, що ним порушено п. 2.10 а,д ПДР, що є безумовною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП.

За таких обставин, провадження відносно ОСОБА_1 за ст. 122-4 КУпАП підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП із скасування постанови суду у відповідній частині.

Вирішуючи питання щодо накладених на ОСОБА_1 стягнень, апеляційний суд виходить з наступного.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 23 лютого 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. ст. 122-4, 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк один рік. Отже суд першої інстанції стягнення за кожне правопорушення окремо не визначав, а керувався ч.2 ст.36 КУпАП, що визначає правила накладення адміністративного стягнення при вчиненні кількох адміністративних правопорушень.

Оскільки за ст. 122-4 КУпАП України провадження у справі підлягає закриттю, призначене судом відповідно до ч.2 ст.36 КУпАП стягнення підлягає зміні із призначенням за ст. 124 КУпАП України за загальними правилами відповідно до ст.33 КУпАп України.

Згідно ст.124 КУпАП України передбачено санкції у виді накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року. Апеляційний суд вважає за можливе застосувати до ОСОБА_1 , притягнутого до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, стягнення в виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 850 грн.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, постанова суду першої інстанції в частині визнання винним ОСОБА_1 за ст. 122-4 КУпАП України та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк один рік - скасуванню із закриттям провадження у справі відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП України.

Постанову суду в частині накладення адміністративного стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП змінити, вважати ОСОБА_1 підданим адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Керуючись ст. 294 КУпАП апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника Якушової Наталії Едуардівни, діючої в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Святошинського районного суду м. Києва від 23 лютого 2024 року в частині визнання винним ОСОБА_1 за ст. 122-4 КУпАП України та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк один рік - скасувати, а провадження у справі закрити п. 1 ст. 247 КУпАП України у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП України.

Постанову Святошинського районного суду м. Києва від 23 лютого 2024 року в частині накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за вчинення ним правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП змінити та вважати ОСОБА_1 підданим адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Є.П. Євграфова