Справа № 581/186/24
Провадження № 3/581/79/24
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

09 квітня 2024 року сел. Липова Долина

Суддя Липоводолинського районного суду Сумської області Кузьмінський О.В., розглянувши матеріали, які надійшли від Роменського районного відділу поліції ГУНП в Сумській області, відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, місце мешканця АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , притягувався до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 126 КУпАП постановою Роменського РВП ГУНП в Сумській області від 20 січня 2024 року,

про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 5 статті 126 КУпАП,

в с т а н о в и в :

24 лютого 2023 року о 22 год. 45 хв. в с. Капустинці по вул. Сумській, 4 водій ОСОБА_1 здійснював рух транспортним засобом, при цьому не мав права керування транспортним засобом відповідної категорії, повторно протягом року, чим порушив вимоги пункту 2.1.а Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена частиною 5 статті 126 КУпАП.

ОСОБА_1 та його захисник адвокат Валюх Ю.В. в судове засідання не з`явилися, повідомлені належним чином. Захисник просив розгляд справи провести за їх відсутності, подав клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, мотивоване тим, що хоча в протоколі про адміністративне правопорушення міститься запис ОСОБА_1 про визнання своєї вини, але самого цього факту недостатньо для визнання особи винуватою, така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду у складі Колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 537/2088/17, провадження № К/9901/29523/18 від 15 травня 2019 року.

Протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніву у суду.

До протоколу про адміністративне правопорушення громадянина ОСОБА_1 як доказ його вини долучено відеозапис зупинки правопорушника. Разом з цим, в протоколі не вказано технічний засіб, яким здійснено ці відеозаписи і у справі відсутні інші докази вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 . Верховний Суд у постанові від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17 вказав, що візуальне спостереження за вчиненням адміністративного правопорушення працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксоване у встановленому законом порядку та підтверджує факт скоєння правопорушення. Якщо в ході виявлення правопорушення застосовувався технічний засіб, він має бути зазначений у протоколі про адмінправопорушення, як це передбачено статтею 256 КУпАП. Верховним Судом визначено, якщо у протоколі про накладення адмінправопорушення не вказано технічний засіб, яким здійснений фото або відеозапис, і відсутні інші докази вчинення адмінправопорушення, то провадження підлягає закриттю на підставі статті 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю події і складу адмінправопорушення.

Крім того, на диску, що доданий до протоколу, записано три файли, які не дають змоги визначити чітку послідовність запису. Відеозапис безпричинно перерваний в часі. Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026 передбачено, що включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Здійснюючи фіксацію вчиненого правопорушення, з метою забезпечення повноти та об`єктивності провадження у справі про адміністративне правопорушення, поліцейський повинен не лише формально зазначити ці ознаки у протоколі про адміністративне правопорушення, але і надати докази, які підтверджують наявність цих ознак, зокрема, вказати на наявність цих ознак свідкам та відібрати у них пояснення з цього приводу або зафіксувати їх за допомогою відеозапису. В даному випадку порушені всі вимоги вищевказаного наказу, а тому відеозаписи на диску категорично не можуть бути визнані судом належними і допустимими доказами у справі.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди уповноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09 червня 1998 року, п. 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19 лютого 2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод. На підставі відповідної практики ЄСПЛ можна зробити однозначний висновок, що суд не має права перебирати на себе функцію обвинувача у справах про адміністративні правопорушення, які в розумінні Конвенції прирівнюються до кримінального провадження, оскільки в такому випадку суд перестає бути незалежним та неупередженим органом з розгляду спорів, що є безумовним порушенням статті 6 Конвенції в частині права кожного на справедливий суд. В такому випадку суд позбавлений можливості самостійно здійснювати збір додаткових доказів, що підтверджували б або спростовували б вину правопорушника, а отже судовий розгляд здійснюється на підставі наданих суду матеріалів.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини вчинення правопорушення, суд вважає, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене частиною 5 статті 126 КУпАП, оскільки повторно протягом року керував транспортним засобом, не маючи при цьому права керування таким транспортним засобом.

Відповідно до частини 1 статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Вимоги щодо складення протоколу встановлені статтею 256 КУпАП, зокрема в протоколі зазначається: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно зі статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до частини 5 статті 126 КУпАП підставою притягнення до адміністративної відповідальності є повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами 2 4 цієї статті.

Підставою притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 126 КУпАП є, зокрема, керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення доводиться такими доказами:

протоколом про адміністративне правопорушення серія ААД № 655026 від 24 лютого 2024 року, в якому викладені обставини його вчинення та який за своїм змістом відповідає вимогам статті 256 КУпАП і сумнівів не викликає;

копією постанови Роменського РВП ГУНП в Сумській області від 20 січня 2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною 2 статті 126 КУпАП;

відеозаписом події від 24 лютого 2024 року, на якому зафіксовано керування автомобілем ОСОБА_1 , його зупинку поліцейським, усні пояснення ОСОБА_1 про відсутність у нього посвідчення водія.

Таким чином, суд вважає, що на підставі вищезазначених досліджених доказів поза розумним сумнівом інкриміноване правопорушення було вчинене ОСОБА_1 і він винен у його вчиненні.

Суд відхиляє доводи захисника.

Суд не бере до уваги визнання ОСОБА_1 своєї вини як підставу для притягнення до адміністративної відповідальності.

Висновок суду про визнання вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення ґрунтується на аналізі сукупності перелічених доказів, а не лише на підставі протоколу про адміністративне правопорушення.

Із постанови Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17 не слідує про те, що у випадку не зазначення у протоколі про адміністративне правопорушення про технічний засіб, яким здійснений фото або відеозапис, такий протокол слід визнати недопустимим доказом. Водночас, ця постанова прийнята по адміністративній справі на підставі Кодексу адміністративного судочинства України, який за своїм правовим регулюванням та завданнями відрізняється від Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Аналіз наданого поліцейським відеозапису події не дає підстав вважати його таким, що не відповідає вимогам безперервності чи має ознаки монтажу.

Отже, підстав для закриття провадження суд не вбачає.

Враховуючи положення статті 33 КУпАП та беручи до уваги характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан та факт притягнення особи до адміністративної відповідальності протягом року за аналогічні дії, вважаю необхідним застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортним засобом в межах санкції частини 5 статті 126 КУпАП, яке на думку суду має сприяти дотриманню ним надалі Правил дорожнього руху.

В той же час, не може бути застосовано додаткове покарання у виді оплатного вилучення транспортного засобу, оскільки автомобіль ЗАЗ DAEWOO, р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_1 не належить.

Відповідно до статті 40-1 КУпАП стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 605 грн. 60 коп. судового збору.

Керуючись частиною 5 статті 126 КУпАП, статтями 221, 245, 280, 283, 284 КУпАП,

п о с т а н о в и в :

Притягнути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 126 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 40800 (сорок тисяч вісімсот) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк п`ять років та без оплатного вилучення транспортного засобу.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 605 грн. 60 коп., який підлягає зарахуванню до державного бюджету за наступними реквізитами: отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA0026001; код класифікації доходів бюджету: 22030106.

Штраф має бути сплачений не пізніш як через 15 днів з дня вручення постанови про накладення штрафу і вноситься в установу банку України.

У разі несплати штрафу в установлений строк постанова надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання, роботи або за місцезнаходженням майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови стягується:

- подвійний розмір штрафу, зазначеного у постанові;

- витрати на облік правопорушення, розмір яких визначається Кабінетом Міністрів України.

Постанова судді може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду через Липоводолинський районний суд Сумської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя О. В. Кузьмінський