Справа № 171/298/24
Провадження № 3/177/342/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

09 квітня 2024 року Суддя Криворізького районного суду Дніпропетровської області Лященко В.В., розглянувши матеріали, які надійшли до суду в порядку визначення підсудності Дніпровським апеляційним судом, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України; непрацюючого; проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ;

за ч.5 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

Згідно до протоколу серії ААД №298453 від 11.02.2024, ОСОБА_1 , 11.02.2024 о 17:30 годині по вул. Шевченка в м. Апостолове Криворізького району Дніпропетровської області, керував транспортним засобом ВАЗ 21063 державний номерний знак НОМЕР_1 , не маючи посвідчення водія на право керування даним транспортним засобом. Вказане правопорушення вчинено повторно протягом року відповідно до постанови від 03.05.2023 року за ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 5 ст. 126 КУпАП.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, просив справу розглядати у його відсутність. Надав клопотання про закриття провадження у справі через відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, так як працівниками поліції не доведено факту керування ним транспортним засобом.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Так, відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з п. 1.1 Правил дорожнього руху України вони, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Відповідно до п. 1.9 Правил дорожнього руху України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 2.1 а ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

За керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами вчинено повторно протягом року передбачена відповідальність за ч. 5 ст. 126 КУпАП.

При цьому, для встановлення наявності в діяннях особи складу зазначеного адміністративного правопорушення підлягає доказуванню не лише факт відсутності права на керування транспортним засобом, а й факт керування особою транспортним засобом.

Згідно п.27 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23.12.2005 №4 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, також про адміністративні правопорушення на транспорті», керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу.

Відповідно до чинного законодавства, під керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежного від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Тобто, одним з основних елементів є керування особою транспортним засобом. Правопорушення вважається закінченим з того моменту, як він почав рухатись.

На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, працівниками поліції до протоколу про адміністративне правопорушення додано: копію постанови за ч.1 ст.121 КУпАП, копію постанови за ч.1 ст.130 КУпАП, довідку про посвідчення водія, довідку про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 126 КУпАП.

В протоколі серії ААД №298453 від 11.02.2024 свідки правопорушення не зазначені, відеозапис до матеріалів справи не долучений.

Таким чином, з досліджених у судовому засіданні доказів неможливо встановити факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, та зупинення його працівниками поліції під час керування ним вищевказаним автомобілем, у зв`язку з чим, він не є суб`єктом відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП.

Будь-які інші докази, передбачені ст. 251 КУпАП, які підтверджували б обставини керування ОСОБА_1 транспортним засобом в матеріалах справи відсутні, а тому суд позбавлений можливості перевірити обставини справи в частині того, чи дійсно він керував або не керував транспортним засобом під час його виявлення працівниками поліції.

Приймаючи до уваги, що всі сумніви щодо доведеності вини правопорушника слід тлумачити на його користь, за відсутності переконливих доказів вини останнього, суд приходить до висновку, що при розгляді справи не доведено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, і дана обставина виключає підстави для притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Частиною 3 ст. 62 Конституції України встановлено, що обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на його користь.

Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин суддя вважає, що обставини, які викладені в протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не відображають всіх істотних ознак складу правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.126 КУпАП, не доведені належними та допустимими доказами поза розумним сумнівом, а тому вважає за необхідне провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст.40-1 КУпАП, судовий збір стягується виключно у разі винесення постанови про накладення адміністративного стягнення.

Враховуючи, що провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 підлягає закриттю, судовий збір з нього стягненню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 40-1, ч.5 ст.126, п.1 ст. 247, 252, 283, 284 КУпАП, -

постановив:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП, - закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 10 днів з моменту її винесення шляхом подання апеляційної скарги через Криворізький районний суд Дніпропетровської області.

Суддя В.В.Лященко