Справа № 203/477/24
Провадження № 3-зв/0203/1/2024
П О С Т А Н О В А

09.04.2024 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: судді Смольнякова О.О.

при секретарі Муліній В.К.

за участю захисника Дорошенка С.М.

особи, відносно якої складено протокол про адмінправопорушення ОСОБА_1

розглянувши заяву ОСОБА_2 про відвід судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська Колесніченко О.В. від розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 173-2 КУпАП

в с т а н о в и в:

Захисник ОСОБА_1 , адвокат Дорошенко С.М., через електронний суд надав заяву про відвід судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська Колесніченко О.В. в якій зазначив, що із матеріалів справи було достеменно відомо, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 шлюбу та шлюбного контракту не укладено, відсутні данні про наявність між ними прав та обов`язків подружня, а вони лише проживають в одній квартирі, тому немає підстав вважати що вони проживають однією сім`єю. Також з огляду на характер фактичних правовідносин неможна розглядати ОСОБА_1 як суб`єкт адміністративного правопорушення за ст.173-2 КУпАП.

Захисник зазначає, що після того як суддя Колесніченко О.В. отримала відповідь від потерпілого ОСОБА_4 , що він не проживає сім`єю з ОСОБА_1 суддя уточнивши запитання, чи приймають їжу разом, сплять разом, витрачають кошти разом, слід заявити відвід судді ОСОБА_5 , оскільки такі питання є навідними.

Захисник в судовому засідання клопотання підтримав, з підстав зазначених у заяві, а також висловив думку про те, що суддя ставила навідні питання з метою отримання відповіді, яка стане підставою для засудження його клієнтки.

ОСОБА_1 підтримала заяву про відвід.

Вислухавши ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , дослідивши заяву, а також переглянувши відеозапис судового засідання, приходжу до наступного.

Нормами чинного КУпАП не визначений порядок вирішення питання про відвід (самовідвід) судді.

У пункті 4 рішення Ради суддів України № 34 від 08.06.2017 року роз`яснено, що у разі необхідності врегулювання суддею конфлікту інтересів при розгляді матеріалів про адміністративне правопорушення відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, з огляду на відсутність норм, що визначають правила відводу (самовідводу), до внесення змін до чинного законодавства, суддя може застосовувати чинні процесуальні норми за аналогією враховуючи засади судочинства, передбачені Конституцією України та міжнародні стандарти щодо незалежності суддів, неупередженості та безсторонності судочинства.

Згідно частини 1 статті 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Оскільки у вказаному Кодексі відсутні норми, що регулюють порядок вирішення питання про відвід (самовідвід) судді, слід застосувати аналогію закону та керуватися нормами КПК України.

Вичерпний перелік підстав, за наявності яких суддя безумовно підлягає відводу, визначений статтями 75, 76 КПК України.

Відповідно до статті 75 КПК України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Згідно вимог частин 1, 2 статті 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід. За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.

Відповідно до статті 55 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддя зобов`язаний своєчасно, справедливо та безсторонньо розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства, додержуватися присяги судді та дотримуватися правил суддівської етики.

За роз`ясненнями, викладеними в пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади», відповідно до закону суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він заінтересований у результаті розгляду справи або є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, «Кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього обвинувачення».

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини безсторонність (неупередженість) суду в сенсі п.1 ст.6 Конвенції має визначатися згідно з (i) суб`єктивним критерієм, враховуючи особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (i) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом установлення того, чи забезпечував сам суд та серед інших аспектів його склад достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах «Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії»).

Проте між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а також може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру»).

У деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства»). У цьому сенсі навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії») (Постанова колегії суддів першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 17 вересня 2019 року, справа №277/599/15-к).

Європейський суд з прав людини зазначає у рішеннях у справах «Делкурт проти Бельгії», «Пєрсак проти Бельгії» і «Де Куббер проти Бельгії», що будь-який суддя, стосовно неупередженості якого є обґрунтований сумнів, повинен заявити самовідвід.

Відповідно до пункту 81 рішення ЄСПЛ «Салов проти України», «неупередженість» у сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді в конкретній справі тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію, тобто чи були в суді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу.

Згідно пунктів 2.1, 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, при виконанні своїх обов`язків суддя вільний від будь-яких схильностей, упередженості чи забобонів. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

За статтею 15 Кодексу суддівської етики, затвердженого Рішенням XI З`їзду суддів України 22 лютого 2013 року, неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи. Суддя не повинен зловживати правом на самовідвід. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у разі неможливості ухвалення ним об`єктивного рішення у справі.

Можливість неупередженого та об`єктивного розгляду справи є однією із фундаментальних засад здійснення правосуддя.

З практики Європейського суду з прав людини, особиста безсторонність суду, що означає відсутність упередженості або прихильності, презюмується, поки не надано доказів протилежного. При ухваленні рішення про те, чи є законна підстава побоюватися, що конкретний суддя або склад суду проявили недостатню неупередженість, думка відповідної особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи може це побоювання бути об`єктивно обґрунтованим (рішення у справах «Білуха проти України», «Веттштайн проти Швейцарії», «Мікалеф проти Мальти»).

Незалежність і об`єктивність судді в кожному кримінальному провадженні забезпечується, серед іншого, закріпленням чіткого переліку підстав для відводу від участі у цьому провадженні.

Разом з тим, відповідно до частини 5 статті 80 КПК України, відвід повинен бути вмотивованим, тобто має містити посилання на конкретні обставини, що об`єктивно можуть свідчити про упередженість судді та бути підтверджені відповідними доказами.

Розглядаючи заявлені доводи для відводу судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська Колесніченко О.В., суд виходить із того, що при визначенні існування у даній справі законних підстав сумніватися в неупередженості судді Колесніченко О.В., позиція заявника, яка заявляє відвід, має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальне значення при цьому має наявність фактів, що дають можливість вважати такі сумніви об`єктивно обґрунтованими.

Як вбачається із заяви про відвід судді Колесніченко О.В. захисник посилається на те, що суддею Колесніченко О.В. розглядалася справа № 203/477/24 про адміністративні правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП, та під час розгляду справи суддя задавала питання, які, на думку захисту, є навідними. Однак, суддя вправі ставити питання для з`ясування всіх складових адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП, для повного та об`єктивного розгляду справи.

Сумнів в неупередженості судді повинен бути розумним, інакше будь-який судовий процес можна було б перетворити у безкінечний ланцюг недовіри до суду та, відповідно, зміну його складу.

На переконання суду, в даному конкретному випадку не встановлено жодної обставини, яка б викликала розумний, об`єктивно обґрунтований сумнів в неупередженості судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська Колесніченко О.В. в рамках розгляду справи.

Доводи заяви захисника зводяться до незгоди з питаннями судді, які вона ставила учасникам судового розгляду, та будуються виключно на власних суб`єктивних міркуваннях про існування обставин, які викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді, не підтверджених жодними належними і допустимими доказами, а тому ці доводи є припущеннями, а відтак не можуть бути підставою для відводу судді.

Отже, суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви захисника Дорошенко С.М. про відвід судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська Колесніченко О.В., відповідно до п.4 ч.1 ст.75 КПК України, необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.76, 81-82 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Заяву ОСОБА_2 про відвід судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська Колесніченко О.В. від розгляду справи №303/477/24 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 173-2 КУпАП - залишити без задоволення.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя О.О.Смольняков