Справа № 387/112/24
Номер провадження по справі 3/387/195/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2024 року смт Добровеличківка

Суддя Добровеличківського районного суду Кіровоградської області Майстер І. П.

за участю секретаря судового засідання Ірхи Т.О.

захисника Мазуренка О.С.

особи, яка притягається до відповідальності ОСОБА_1

розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з ВП № 2 (смт Добровеличківка) Новоукраїнського РВП ГУНП в Кіровоградській області відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, приватний підприємець, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ,

за ч. 1 ст. 130 КпАП України, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 27.01.2024 о 17 годині 34 хвилини керував транспортним засобом Chevrolet Captiva д.н.з. НОМЕР_2 в м. Помічній Новоукраїнського району Кіровоградської області по пров. Робітничому, 7, в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився зі згоди водія у встановленому законом порядку із застосуванням приладу "Drager Alcotest 6820", результат огляду позитивний 1,94 ‰.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вину у вчиненому адміністративному правопорушенні визнав у повному обсязі. Також просив суд суворо його не карати та не застосовувати до нього стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Захисник ОСОБА_2 у судовому засіданні не заперечував факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, однак надав суду письмові пояснення в яких зазначив, що ОСОБА_1 05.08.2022 був призваний до лав Збройних Сил України та ніс службу стрільцем другого відділення першого стрілецького взводу третьої стрілецької роти першого стрілецького батальйону. Але 24.03.2023 Наказом Командира військової частини № НОМЕР_3 Національної гвардії України був звільнений відповідно до ч. 4 п. 2 пп."Г" ст. 25 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" з військової служби у запас через сімейні обставини або з інших поважних причин. ОСОБА_1 був направлений для постановки на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Крім того захисник зазначив, що ОСОБА_1 має на утриманні батька ОСОБА_3 , який є інвалідом ІІ групи та має ряд тяжких захворювань і потребує сторонньої допомоги, а тому ОСОБА_1 раз на місяць возить свого батька на обстеження до міста Київ. Захисник стверджує, що позбавлення права керування транспортними засобами фактично призведе до неможливості виконання обов`язків, які пов`язані з доглядом за своїм батьком та іншими обов`язками пов`язаними з доглядом та утриманням. Також захисник просив врахувати, що дії ОСОБА_1 не спричинили істотної шкоди громадським або державним інтересам. Та з урахуванням викладеного, просив не застосовувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Суд дослідив наявні докази та дійшов дійшов до таких висновків.

Відповідно до вимог п. 2.9 "а" Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 року, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частина 1 статті 130 КпАП України передбачає настання адміністративної відповідальності за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до положень ст.ст. 7, 254, 279 КпАП України, суд здійснює розгляд справи про адміністративне правопорушення та вирішує питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності лише в межах протоколу про адміністративне правопорушення складеного щодо неї.

Відповідно до п. 27 Постанови №14 Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» судам слід враховувати, що відповідальність за ст.130 КпАП України несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 251 КпАП України, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також іншими документами.

Факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення підтверджується тестом №1975 за результатами продуття Аlcotest 6820, в якому зазначено, що у ОСОБА_1 встановлено 1,94‰, що також підтверджується актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів.

Суд також враховує оглянутий відеозапис від 27.01.2024 на якому видно, що ОСОБА_1 керував автомобілем та пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці та за результатами продуття у прилад Drager результат огляду показав 1,94‰, з яким погодився.

Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення серії БАА №990927 від 27.01.2024, працівниками поліції притягнуто ОСОБА_1 до відповідальності за ч.2 ст.122 КпАП України.

Згідно зі ст. 252 КпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до санкції ч.1 ст. 130 КпАП України, вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого диспозицією даної частини статті, тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Суд зазначає, що вказаний вид стягнення, що визначений законодавцем, як основний, так й додатковий є безальтернативним.

У цьому разі, загальні засади призначення адміністративного стягнення (ст.33 КпАП України) не наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення - у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. Тобто у цій справі ця функція за своєю правовою природою не є дискреційною.

Законодавство про адміністративні правопорушення, на відміну від Закону України про кримінальну відповідальність, не передбачає накладення адміністративного стягнення більш м`якого, ніж передбачено законом.

Під час судового розгляду особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисник Мазуренко О.С., посилаючись на проходження ОСОБА_1 військової служби у Збройних Силах України, а також обов`язком пов`язаним з утриманням батьків, наполягали на призначенні ОСОБА_1 адміністративного стягнення тільки у виді штрафу без застосування стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Разом з тим, суд зазначає, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 отримавши посвідчення водія зобов`язався дотримуватися Правил дорожнього руху України та був достовірно обізнаний з можливістю притягнення його до відповідальності у разі недотримання цих правил.

Крім того аналогія закону це застосування до неврегульованих конкретною правовою нормою відносин норми права, що регулює подібні відносини у цій або суміжній галузі права.

Статтею 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що «застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом» хоча це і не є прямою забороною застосування аналогії, але передбачає чітке виконання передбачених законом норм, а звідси забороняє вирішення питань притягнення особи до адміністративної відповідальності по аналогії, тобто унеможливлює застосування по аналогії норм, що закріплюють склад правопорушень.

Суд зазначає, що адміністративне правопорушення на відміну від кримінальних правопорушень не завдають значної шкоди суспільству і не несуть в собі небезпеку того рівня, що передбачає кримінальне законодавство, а отже є недоцільним передбачати в Кодексі про адміністративне правопорушення аналогічне положення ст.69 КК України. Водночас законодавець визначив у відповідності до вимог ст.22 Кодексу України про адміністративні правопорушення можливість звільнення від адміністративної відповідальності при малозначності правопорушення. Разом з тим положення цієї статті не застосовуються до правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 121, частиною п`ятою статті 1 статтями 122-2, 122-4, частиною третьою статті 123, частинами другою - п`ятою статті 126, статтями 130 та 161-1 цього Кодексу.

Отже суд вважає, що відсутність правової норми в КпАП України, на яку посилається сторона захисту, не вказує на прогалину в Кодексі України про адміністративні правопорушення, оскільки теорія права передбачає, що правове регулювання не охоплює і не повинно охоплювати всю різноманітність суспільних відносин у порівнянні положень Кримінального Кодексу України та КпАП України.

За вказаних обставин, доводи ОСОБА_1 та його захисника Мазуренка О.С., суд розцінює як спробу уникнути покарання, передбаченого чинним КпАП України, за вчинене адміністративне правопорушення.

Таким чином, суд не вбачає підстав для застосування аналогії права та у задоволенні клопотання про не накладання додаткового стягнення на ОСОБА_1 у виді позбавлення права керування транспортним засобом, на підставі ст.69 КК України.

Враховуючи викладене, суд вважає, що для досягнення визначеної в ст.23 КпАП України мети адміністративного стягнення: виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, накладення додаткового стягнення у виді позбавлення права керуванням транспортними засобами є необхідним.

Таким чином, враховуючи, що у справі зібрано достатньо доказів, які не викликають сумнівів у своїй достовірності та допустимості, та які підтверджують вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України, є всі підстави для притягнення його до адміністративної відповідальності.

При обранні ОСОБА_1 виду та міри адміністративного стягнення, судом враховується особа правопорушника, ступінь його вини. Обставина, що пом`якшує відповідальність, щире каяття. Обставини, що обтяжують відповідальність, судом не встановлено.

Враховуючи зазначене, суд вважає доцільним застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.

Відповідно до ст. 40-1 КпАП України судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 23,40-1,130,221,251,252, 280, 283, 284 КпАП України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_2 - відмовити

Визнати винним ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України та застосувати відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнути з ОСОБА_1 , судовий збір на користь держави в сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок за розгляд справи про адміністративне правопорушення: (отримувач коштів: ГУК у місті Києві/місто Київ/22030106, код отримувача (ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026001, код класифікації доходів бюджету 22030106) .

Строк пред`явлення постанови до виконання до 09.07.2024.

Постанова суду може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції .

Суддя Добровеличківського

районного суду

Кіровоградської області І. П. Майстер