МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 487/2083/23 Головуючий у місцевому судді Притуляк І.О.
Провадження № 33/812/153/24 Головуючий у апеляційному суді Темнікова В.І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2024 року Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Темнікової В.І.,

за участю: секретаря - Біляєвою В.М.,

особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника Петренко К.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Петренко Катерини Дмитрівни на постанову Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 лютого 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою

АДРЕСА_2 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в доход держави в розмірі 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік,-

В С Т А Н О В И В:

Згідно постанови Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 лютого 2024 року, 17 березня 2023 року о 15-34 год., ОСОБА_1 керував транспортним засобом «BMW Х5» реєстраційний номер « НОМЕР_1 » в районі будинку №1-в по вул. Морехідній у м. Миколаєві в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком з КНП «МОЗПЗ» МОР щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння №179 від 17.03.2023 року.

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, а також стягнуто на користь держави судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_1 та його захисник звернулися до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, просять постанову скасувати та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В апеляційній скарзі зазначають, що ОСОБА_1 заперечує вину у вчиненні даного адміністративного правопорушення, факт керування транспортним засобом, наявність ознак алкогольного сп`яніння як підстави для огляду, перебування в стані алкогольного сп`яніння, не погоджуються із твердженням суду першої інстанції щодо відсутності порушень зі сторони працівників УПП при отриманні відеозапису та його використанні в якості доказу, а також вважають, що порушення вимог Інструкції № 1452/735 щодо огляду особи, фіксації результатів огляду в акті огляду та висновку, є підставою вважати результати медичного огляду недійсними.

Так, ОСОБА_1 не визнає за матеріалами даної справи факт керування ним транспортним засобом. Працівники поліції в обґрунтування зазначених обставин надали відеозапис із камер відеоспостережння з території таксопарку. При цьому працівник патрульної поліції Бершадський повідомив про те, що отримав цей відеозапис від охоронця території на флешкарту, а потім самостійно здійснив копіювання на диск та долучив до матеріалів справи. Працівник патрульної поліції Колісник надав пояснення, що копіюванням відеозапису займався його колега, після чого копіювання вказаного відеозапису було здійснено працівниками IT підрозділу Управління патрульної поліції.

Апелянти вважають, що отримання в такий спосіб відеозапису суперечить вимогам чинного законодавства.

Проаналізувавши положення статті 40 Закону України «Про Національну поліцію», зазначають, що ні Закон України «Про національну поліцію», ні КУпАП не містить норму, яка б передбачала порядок надання та використання інформації, отриманої з фото-відеотехніки, що перебуває у чужому володінні, у зв`язку з чим вважають, що в даному випадку правомірним і доцільним буде застосування за аналогією процесуального закону статей КПК України, а саме ч. 1 ст. 245 -1 КПК України.

Оскільки поліцейські не встановлювали та не отримували дозвіл власника або володільця приладів або засобів на зняття показань технічних приладів що мають функції відеозапису, вказаний відеозапис руху автомобіля не може бути використаний в якості доказу за даним адміністративним матеріалом.

Працівник патрульної поліції пояснив, що інші відеозаписи здійснені на бодікамеру. Однак, у протоколі серії ААБ № 327847 не зазначено на яку бодікамеру здійснено фіксацію даного правопорушення, що також, враховуючи приписи частини 3 статті 283 КУпАП унеможливлює використання вказаного запису як доказу адміністративного правопорушення ОСОБА_1 .

Вважають, що у разі відсутності в оскаржуваному протоколі по справі про адміністративне правопорушення посилання на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адмінправопорушення (Правова позиція з цього питання неодноразово викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 30 квітня 2020 року у справі №9524/1113/17, від 13 лютого 2020 року у справі №524/9716/1б-а).

Також на думку апелянтів, суд дійшов хибного висновку про те, що надане свідоцтво про повірку свідчить про те, що засіб вимірювальної техніки Драгер Алкотест 6810 відповідає встановленим для його застосування вимогам та придатний для застосування.

Так, згідно п. 9 Інструкції вимірювальна техніка та обладнання, дозволених МОЗ, підтверджується сертифікатом відповідності та свідоцтвом про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Згідно п.10 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 р. № 1103, огляд водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я проводиться в будь-який час доби із застосуванням спеціальних технічних засобів (законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність).

Частиною 1 ст.1 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» дано визначення наступних термінів: 10) калібрування - сукупність операцій, за допомогою яких за заданих умов на першому етапі встановлюється співвідношення між значеннями величини, що забезпечуються еталонами з притаманними їм невизначеностями вимірювань, та відповідними показами з пов`язаними з ними невизначеностями вимірювань, а на другому етапі ця інформація використовується для встановлення співвідношення для отримання результату вимірювання з показу. Повіркою є перевірка відповідності певним стандартам, а калібрування - приведення засобу вимірювальної техніки до певних стандартів.

Останнє калібрування приладу здійснено 07.05.2021 року, однак, згідно наказу Міністерства економічного розвитку та торгівлі України №1747 від 13.10.2016 міжповірочний інтервал "Вимірювачів вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихається" складає 1 рік.

Не оспорюючи факт наявності повірки у засобу Алктест 6810, вважають, що не надання КНП МОЦПЗ МОР за запитом суду доказів калібрування засобу алкотестер Драгер 6810, свідчить про відсутність його калібрування станом на 17.03.2023 року, що унеможливлювало його використання, а наявні похибки у температурі повітря та результатів аналізу алкоголю у видихаємому повітрі пояснюється саме відсутністю калібрування.

Також вказують, що у п.3 P. 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом від 09.11.2015 року, визначені ознаки алкогольного сп`яніння, за наявності яких поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (п. 1 P. II Інструкції). Проте у протоколі серії ААБ № 327847 не відображено ознаки алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , що давало підстав поліцейським проводити огляд особи на стан сп`яніння.

Форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно п.8 Інструкції наведена в додатку 1 до цієї Інструкції.

У відповідності до п. 9 Інструкції з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Проте в матеріалах справи відсутнє направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, що є обов`язковим відповідно до п. 8 Інструкції та ст. 266 КУпАП, а тому відсутня можливість пересвідчитись коли та ким особа була направлена на огляд, а звідси перевірити наявність або відсутність підстав для огляду.

Крім того, апелянти зазначають, що висновок щодо результатів медичного огляду не містить дати та часу його складання, отже за формою та змістом не відповідає додатку № 4 до Інструкції, яким затверджено форму вказаного висновку, а міститься лише посилання на акт № 179 від 17.03.2023 року, який складено о 17.00 год. Тому не погоджуються з висновок суду, що не є порушенням те, що форма висновку не відповідає Інструкції.

Згідно п.16 р. Розділу III Інструкції висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції видається на підставі акта медичного огляду.

На адвокатський запит було отримано акт медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 179, дата заповнення 17.03.2023 року о 17.00 год.

Як зазначено в акті, згідно першого тестування на алкоголь ОСОБА_1 на Драгер 6810 17.03.2023 року лікарем ОСОБА_2 , результат тесту-0,45 %, час 17.08, підпис ОСОБА_1 - відсутня, прилад ARYK-0415, останнє калібрування 07.05.2021 року, температура повітря +21 градус Цельсія.

Згідно другого тестування ОСОБА_1 на тому ж Драгері 6810 17.03.2023 року лікарем ОСОБА_2 , результат тесту - 0,40 %, підпис ОСОБА_1 - відсутня, час 17.09, температура 22 градуса Цельсія, останнє калібрування приладу 07.05.2021 року.

Хоча у судовому засіданні працівники патрульної поліції повідомили про одне продуття ОСОБА_1 алкотестеру Драгер.

Додатком № 2 до Інструкції та формою акту № 179 огляду ОСОБА_1 передбачено повторне обстеження особи через 20 хв., але фактично друге тестування ОСОБА_1 проведено через 1 хв., що є порушенням Інструкції при повторному обстеженні особи.

Також, на думку апелянтів, суд першої інстанції дійшов до невірного висновку про те, що якщо є підпис лікаря у акті огляду у графі 25, то вказане фактично не впливає на відсутність підпису лікаря у графі 20, так як це суперечить формі складання акту огляду, затвердженої Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом від 09.11.2015 року, зареєстрованої в МінЮстиції України 11.11.2015 року за № 1413/27858.

При допиті лікар погодився з тим, що в даній графі відсутні обов`язкові реквізити та повідомив, що він забув поставити свій підпис у цій графі та свої дані, а саме прізвище, ім`я та по-батькові.

Отже, в супереч положенням п. 15,16, 20 Р.ІІІ Інструкції акт не містить підпису та даних ПІБ лікаря який саме проводив огляд ОСОБА_1 , а оскільки заключний діагноз визначається за результатами огляду, який не підписаний лікарем, вважають, що діагноз визначено у порушення зазначеної Інструкції, а складений висновок на підставі даного акту - є недійним на підставі п.22 розділу III Інструкції.

Враховуючи вищезазначені порушення Інструкції при огляді особи, та порушення в оформленні результатів огляду, вважають акт і висновок щодо результатів медичного огляду ОСОБА_1 недійсними.

У відповідності до ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, його захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, та вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до наступного.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (частини 1-3 ст. 7 КУпАП).

Згідно положень ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справі про адміністративне правопорушення є повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За пунктом 1.3. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).

В розділі 2 ПДР України закріплено обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів. Аналогічні положення закріплені законодавцем також у статті 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII.

Згідно п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до пункту 2.5 «Правил дорожнього руху», водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Невиконання вказаних правил утворюють склад правопорушення, передбаченого статтею 130 КУпАП.

Так, згідно ч. 1 статті 130 КУпАП адміністративним правопорушенням є керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Пунктом 3 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 року № 1103, встановлено, що огляд проводиться:

поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів (законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність);

лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Згідно Порядку № 1103 водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

Так, поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.

Огляд водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я проводиться в будь-який час доби із застосуванням спеціальних технічних засобів (законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність).

Лікар, що проводив у закладі охорони здоров`я огляд водія транспортного засобу, складає за його результатами висновок за формою, яка затверджується МОЗ.

Висновок складається в трьох примірниках: по одному - для поліцейського та водія транспортного засобу, а третій залишається в закладі охорони здоров`я. Висновок може бути оскаржений водієм транспортного засобу у встановленому законодавством порядку.

Аналогічні вимоги містить і Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015 року № 1452/735.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, відносно ОСОБА_1 судом, у відповідності з ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, було повно встановлено всі обставини правопорушення на підставі наявних в матеріалах справи і досліджених в судовому засіданні доказів, які оцінені судом першої інстанції в їх сукупності.

Факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ № 327847 від 17 березня 2023 року, доданими до протоколу висновком з медичного закладу, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння, поясненнями свідка, а також відеозаписами.

Так, згідно положень ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, місце вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, прізвище, адреса свідків і потерпілих, якщо вони є, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та інше. Протокол підписується особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідками та потерпілими. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це.

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення від 17 березня 2023 року серії ААБ № 327847, складеним відносно ОСОБА_1 , дані відображені в якому, враховуючи положення ст. 251 КУпАП, є доказом, 17 березня 2023 року о 15 годині 34 хвилини в м. Миколаїв, по вул. Морехідна, в районі будинку 1В, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «BMW X5» д.н.з. НОМЕР_1 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законодавством порядку у медичному закладі у лікаря нарколога та підтверджується висновком медичного закладу №179 від 17.03.2023, від керування транспортним засобом відсторонений. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.9.а Правил дорожнього руху України, за що передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність.

Отже, в протоколі зазначено місце вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення. Містить протокол про адміністративне правопорушення також відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання, які долучаються до протоколу.

ОСОБА_1 таким правом скористався та в графі «пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення» зазначив «не згодний, я не керував цим автомобілем і не згодний з висновком на стан сп`яніння».

В протоколі про адміністративне правопорушення також вказано, що ОСОБА_1 роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, повідомлено що адміністративна справа буде розглядатись в викликом суду у Заводському районному суді м. Миколаєва, що у водія ОСОБА_1 посвідчення водія не вилучалось, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом не видавався.

ОСОБА_1 підписав протокол про адміністративне правопорушення та отримав його примірник.

Таким чином, складений працівником поліції щодо ОСОБА_1 протокол відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, містить виклад суті вчиненого правопорушення та є джерелом доказової інформації про подію правопорушення та особу, яка його вчинила.

Під час складання протоколу про адміністративне правопорушення працівниками поліції в повній мірі дотримано вимоги Інструкція № 1452/735.

Так, відповідно до пунктів 2, 3 Розділу І вказаної Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп`яніння згідно з ознаками такого стану: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Отже, наявність у водія хоча б однієї вищевказаної ознаки сп`яніння є підставою для проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння.

Із спілкування поліцейського з ОСОБА_1 , що зафіксовано на відеореєстраторі, вбачається, що працівник поліції повідомив останньому, що у нього виявлені ознаки сп`яніння, а саме : запах алкоголю з порожнини рота.

В акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, вказано, що огляд водія проводився у зв`язку з виявленими ознаками: запах алкоголю з порожнини рота, млява мова, нестійка хода.

За такого, поліцейським обґрунтовано було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Зі згоди водія ОСОБА_1 огляд на стан сп`яніння проводився поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу у встановленому законом порядку із застосуванням спеціального технічного засобу «Drager Alcotest» 0366 ARLM.

Як вбачається із відеозапису, працівники поліції в присутності ОСОБА_1 розпакували мундштук для газоаналізатора, неодноразово роз`яснили процес та порядок огляду, як його продувати, проте своїми діями та поведінкою ОСОБА_1 демонстрував небажання проходити огляд, а саме не видихав повітря а навпаки вдував в себе. Після зауважень працівників поліції з приводу неправильного продуття, ОСОБА_1 повідомив що в нього не виходить продути драгер.

Працівники поліції розцінили вказану поведінку ОСОБА_1 як відмову від проходження огляду на місці зупинки за допомогою газоаналізатора алкотестер драгер, про що зазначили в Акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, що долучений до протоколу.

Після чого працівниками поліції було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі, на що останній погодився та був доставлений працівниками поліції до КНП «МОЦПЗ» МОР.

Відповідно до Висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, складеного на підставі даних, що містяться в акті медичного огляду №179, складеному о 17год. 00 хв. 17.03.2023, ОСОБА_3 перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Як вбачається із Висновку, та підтверджується відеозаписом, ОСОБА_1 був ознайомлений з вказаним Висновком, проте замість підпису в графі «підпис обстежуваної особи про ознайомлення з результатами огляду» ОСОБА_1 зазначив «не згоден». Також, як зафіксовано на відеозапису, ОСОБА_1 отримав його примірник.

Таким чином, під час проведення медичного огляду в медичному закладі у ОСОБА_3 встановлено алкогольне сп`яніння, а тому за результатами огляду поліцейським було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 327847 від 17 березня 2023 року.

Факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом підтверджується, зокрема, письмовими поясненнями ОСОБА_4 , в яких зазначено, що 17 березня 2023 року близько 15 год. 30-40 хв. за адресою м. Миколаїв Заводський район вул. Морехідна 1В, коли він працював на «Шиномонтажці», під`їхав транспортний засіб «BMW X5» номерний знак НОМЕР_1 , водій якого як потім з`ясувалось зі слів поліцейських був ОСОБА_1 попрохав зробити колесо. Після чого через декілька секунд до нього під`їхали поліцейські та почали з ним спілкуватись. В подальшому як з`ясувалось зі слів поліцейських, водій мав ознаки алкогольного сп`яніння.

Вказані протокол про адміністративне правопорушення, акт огляду, висновок, письмові пояснення узгоджуються між собою та підтверджуються відеозаписами працівників поліції, здійсненим на бодікамеру, та отриманим від працівників станції «Шиномонтаж».

Так, із вказаних відеозаписів вбачається, що працівники поліції наздогнали автомобіль «BMW X5» з реєстраційним номером Невизнаної Придністровської молдавської республіки С525СО біля станції «Шиномонтаж», за кермом якого, як виявилось пізніше перебував ОСОБА_1 . Під час спілкування з ним працівниками поліції у ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння. Працівником поліції було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою алкотестеру Драгер або проїхати до медичного закладу. ОСОБА_1 заперечував, що він водій вказаного автомобіля, а тому не має підстав для проходження огляду. Також ОСОБА_3 зазначив, що він не керував автомобілем, а наглядав за автомобілем поки ремонтують колесо, сперечався з працівниками поліції та намагався залишити місце адміністративного правопорушення, посилаючись на стан здоров`я.

Після тривалих суперечок ОСОБА_1 погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу. В присутності ОСОБА_1 працівник поліції розпакував мундштук для газоаналізатора, неодноразово роз`яснив процес та порядок огляду, як його продувати, проте своїми діями та поведінкою ОСОБА_1 демонстрував небажання проходити огляд, а саме не видихав повітря, а навпаки вдував в себе. Після зауважень працівників поліції з приводу неправильного продуття, ОСОБА_1 повідомив що в нього не виходить продути драгер. Працівники поліцію повідомили ОСОБА_1 , що його дії розцінюють як відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та запропонували ОСОБА_1 проїхати до медичного закладу, на що він погодився.

ОСОБА_1 було доставлено працівниками поліції до КНП «МОЦПЗ» МОР. В медичному закладі ОСОБА_1 продув газоаналізатор драгер, результат якого показав 0,46 %, після чого ОСОБА_1 попросив особисто розпакувати мундштук та ще раз пройти тест. Наступний тест показав 0,40 %. ОСОБА_1 . Пізніше ОСОБА_1 запитав лікаря чи можливо здати кров або сечу, на що лікар повідомив, що вже склав Висновок.

За результатами медичного огляду, встановлено що, ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння. З Висновком щодо результатів медичного огляду ОСОБА_1 був ознайомлений, проте замість підпису в графі «підпис обстежуваної особи про ознайомлення з результатами огляду» ОСОБА_1 зазначив «не згоден».

Після чого, працівник поліції повідомив ОСОБА_1 що відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння за порушення п. 2.9 а ПДР, за що передбачена відповідальність ч.1 ст. 130 КУпАП.

Також на відеозаписі зафіксовано процес складання протоколу про адміністративне правопорушення, ознайомлення ОСОБА_1 зі змістом вказаного протоколу, роз`яснення прав, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП.

Отже, дані протоколу про адміністративне правопорушення, акту огляду, медичного висновку, письмові пояснення та зафіксовані відеозйомкою обставини узгоджуються з фактичними обставинами, встановленими судом, а саме керуванням ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Здійснений працівниками поліції відеозапис є безперервним та підтверджує обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення. Вказана відеозйомка працівниками поліції проводилась на законних підставах у відповідності до вимог ст. 40 Закону України "По національну поліцію", в п.1 ч.1 якої зазначено, що поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати, зокрема, фото- і відеотехніку, у тому числі, а не виключно, техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень. Відеозапис події відповідає також вимогам ст. 251 КУпАП, відповідно до вимог якої доказом, зокрема, є показання технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису.

Оскільки аналіз вказаних вище доказів у їх сукупності свідчить про те, що водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги щодо не доведеності факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом апеляційний суд відхиляє, виходячи з наступного.

Так, суб`єктом правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП, коли особі інкримінується керування транспортним засобом у стані сп`яніння або відмова від проходження медичного огляду на стан сп`яніння, може бути будь-яка особа, що досягла шістнадцятирічного віку (ст.12 КУпАП), яка керувала транспортним засобом.

Згідно з пунктом 1.10. ПДР водієм визнається особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

У пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23грудня 2005року за №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснено, що керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст.130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що він не керував транспортним засобом, що його попросив здійснити нагляд за автомобілем під час перебування на станції Шиномонтаж його малознайомий ОСОБА_5 , про якого він більше нічого не знає, тому ОСОБА_1 просто сидів в автомобілі та не рухав транспортний засіб.

Проте вказані пояснення спростовуються даними дослідженого відеозапису, який міститься на долученому до матеріалів справи DVD-R диску, з якого вбачається, що транспортний засіб, марки «BMW Х5» реєстраційний номер « НОМЕР_1 », рухався по вул. Морехідній у м. Миколаєві та зупинився біля будівлі «Шиномантажу». Після його зупинки до транспортного засобу підійшли працівники поліції, які рухалися на службовому автомобілі безпосередньо за вказаним транспортним засобом та розпочали спілкування з ОСОБА_1 , який вийшов з салону транспортного засобу з водійського місця. Також факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у зазначений в протоколі час та місці було підтверджено письмовими поясненнями наданими свідком ОСОБА_4 .

Тому до наданих в апеляційному суді пояснень ОСОБА_1 , суд відноситься критично та вважає, що вони надані правопорушником з метою уникнення відповідальності за скоєне правопорушення.

Слід також зазначити, що копії відеозаписів з технічних приладів, які розташовані на стоянці «Шиномонтаж», були надані працівникам поліції охоронцем території, при цьому будь- яких заперечень з цього приводу з боку володільців технічних засобів, за допомогою яких було здійснена фіксація, матеріали справи не містять. Отримання дозволу власника або володільця приладів або засобів на зняття показань технічних приладів що мають функції відеозапису жодною нормою права не передбачено взагалі.

Під час апеляційного розгляду справи апелянтами не були спростовані обґрунтовані висновки суду першої інстанції про те, що всі надані працівниками поліції відеозаписи є належними та допустимими доказами у справі.

Посилання на необхідність застосування в даному випадку аналогії процесуального закону та застосування положень ст. 245-1 КПК України, яка передбачає процедуру зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото-, кінозйомки, відеозапису слідчим та прокурором під час здійснення кримінального провадження, є помилковим, з огляду на таке.

Необхідність інституту аналогії (аналогії закону та аналогії права) випливає з того, що закон призначений для його застосування в невизначеному майбутньому, але законодавець, встановлюючи регулювання, не може охопити всі життєві ситуації, які можуть виникнути.

Суд застосовує аналогію закону і аналогію права тоді, коли на переконання суду певні відносини мають бути врегульовані, але законодавство такого регулювання не містить, внаслідок чого наявна прогалина в законодавчому регулюванні. Зазначені висновки стосуються як матеріального, так і процесуального права.

Аналогія закону та аналогія права допускається лише у випадку взагалі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини.

Отже, аналогія закону є застосування до не врегульованих конкретною нормою правовідносин норми закону, яка регламентує подібні відносини. Необхідність застосування даного прийому обумовлена тим, що рішення по будь-якій справі обов`язково має мати правову підставу.

При цьому застосування аналогії закону не є способом довільного вирішення справи. Прийняття рішення здійснюється відповідно до державної волі, яка відображена як у правовій системі в цілому, так і в окремих правових нормах, що регламентують аналогічні відносини. За допомогою аналогії закону органи правозастосування не ліквідують прогалини, а лише їх долають.

В той же час, за аналогією закону не можуть застосовуватись норми, які встановлюють виключення або спеціальне правове регулювання.

Законодавство про адміністративні правопорушення не містить заборони на використання аналогії закону, хоча стаття 7 КУпАП і передбачає, що застосування заходів адміністративного впливу провадиться у точній відповідності з законом.

Слід зазначити, що Кодекс України про адміністративні правопорушення містить нормативне врегулювання ( ст. 251 КУпАП) того, що є доказами в справі про адміністративне правопорушення, а також вказівку на засоби, за допомогою яких вони встановлюються, зокрема, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (ч.2 ст. 251 КУпАП).

Відповідно до частини першої статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» в редакції Закону № 1231-IX від 16.02.2021, яка набрала чинності 17.03.2021 поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може, зокрема, використовувати інформацію, отриману за допомогою фото- і відеотехніки, технічних приладів та технічних засобів, що перебувають у чужому володінні.

Отже, зазначеними нормами права врегульовано поняття доказів в адміністративній справі, засобів, за допомогою яких вони встановлюються, осіб на яких покладено обов`язок щодо їх збирання.

З огляду на зазначене, не можна стверджувати про відсутність взагалі закону, що регулює відповідні правовідносини щодо порядку збирання доказів у справах про адміністративні правопорушення, що в свою чергу унеможливлює застосування аналогії закону, про яке зазначають апелянти в апеляційній скарзі.

Таким чином суд приходить до висновку про те, що наявний у справі диск відеозапису з камер спостереження є належним та допустимим доказом.

Необхідно також зазначити про те, що ОСОБА_1 та його захисник не оспорювали в апеляційній скарзі фактичні обставини, зафіксовані на відеозаписі. Їх заперечення стосуються виключно порядку отримання доказу.

Безпідставними є також посилання в апеляційній скарзі на не зазначення в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ № 327847 на яку бодікамеру здійснено фіксацію даного правопорушення, що на думку апелянтів, враховуючи приписи частини 3 статті 283 КУпАП унеможливлює використання вказаного запису як доказу скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ №327847 в графі «свідки чи потерпілі» зазначено відео з бодікамери 474068.

Слід також зазначити, що ч.3 ст. 283 КУпАП передбачає необхідність зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався) саме в постанові по справі про адміністративне правопорушення, а не в протоколі про адміністративне правопорушення.

Безпідставними у зв`язку з викладеним є також посилання на не застосування судом правових позицій, викладених Верховним Судом у постановах від 30 квітня 2020 року у справі №9524/1113/17, від 13 лютого 2020 року у справі №524/9716/1б-а), оскільки зазначені висновки стосуються дотримання вимог статті 283 КУпАП при складанні постанови про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а не при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, дані справи стосуються інших обставин вчинення адміністративних порушень, а також розглянуті в порядку КАС та не є обов`язковими для судів, які розглядають справи про адміністративні правопорушення в порядку, визначеному КУпАП.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності в матеріалах справи направлення на проходження огляду на стан сп`яніння не є беззаперечним доказом порушення з боку працівників поліції порядку направлення водія для огляду на стан сп`яніння, адже ОСОБА_1 погодився на проходження огляду в медичному закладі, та був туди доставлений поліцейськими, що не заперечується ним та захисником в апеляційній скарзі. В висновку та акті огляду № 179 від 17.03.2023р. зазначено, що ОСОБА_1 був направлений на огляд інспектором поліції Колісник Д.А. жетон № 017447. Перебування ОСОБА_1 в медичному закладі та проходження ним огляду підтверджено також відеозаписом.

Тому посилання в апеляційній скарзі на те, що відсутність направлення в матеріалах справи позбавляє можливості пересвідчитись коли та ким особа була направлена на огляд, а звідси перевірити наявність або відсутність підстав для огляду на підставі акту, є безпідставним. Аналіз протоколу про адміністративне правопорушення та акту огляду свідчить про те, що огляд було проведено не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав для огляду.

При цьому суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що направлення, складається з метою доставлення особи, яка керувала транспортним засобом, до медичного закладу для проведення огляду на стан сп`яніння та проведення у ньому такого огляду, а тому таке направлення скеровано відповідному медичному закладу, де і залишається у разі проведення медичного огляду як підстава огляду і у разі сумніву в його наявності останнє могло б бути витребуване судом за відповідним клопотанням сторони захисту.

Відхиляє апеляційний суд і доводи апеляційної скарги про невідповідність протоколу вимогам закону з мотивів відсутності у ньому вказівки на ознаки алкогольного сп`яніння, які б давали підставу для проведення огляду на стан сп`яніння, оскільки протокол про адміністративне правопорушення складений за керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння і в ньому зазначені результати огляду, а саме перебування в стані алкогольного сп`яніння, а не за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння.

Ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду обов`язково вказуються в протоколі про адміністративне правопорушення згідно п. 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду № 1103 та п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року за №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у разі складання протоколу саме за відмову від проходження водієм огляду на стан сп`яніння, тобто за порушення п.2.5 Правил дорожнього руху.

Щодо незгоди з висновком суду, що надане свідоцтво про повірку свідчить про те, що засіб вимірювальної техніки Драгер Алкотест 6810, за допомогою якого проведено огляд в медичному закладі, відповідає встановленим для його застосування вимогам та придатний для застосування, через відсутність калібрування на час огляду, слід зазначити наступне.

Згідно п.10 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 р. № 1103, огляд водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я проводиться в будь-який час доби із застосуванням спеціальних технічних засобів (законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність).

Відповідно до п. 9 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015 року № 1452/735, використання в закладах охорони здоров`я для проведення лабораторних досліджень вимірювальної техніки та обладнання, дозволених МОЗ, підтверджується сертифікатом відповідності та свідоцтвом про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Отже, правомірність використання вимірювальної техніки та обладнання в медичних закладах за загальним правилом підтверджується сертифікатом відповідності та свідоцтвом про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність», який набрав чинності 1 січня 2016 року, встановлено, що засоби вимірювальної техніки, які застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології, є законодавчо регульованими засобами вимірювальної техніки. До таких засобів вимірювальної техніки відносяться і вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихається.

Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту. Цим Законом не встановлено вимог до законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що вже перебувають в експлуатації, пов`язаних з наявністю чинних сертифікатів відповідності засобів вимірювальної техніки затвердженому типу, які видавалися Міністерством економічного розвитку і торгівлі України до 1 січня 2016 року.

У відповідності до вимог Порядку оформлення та видачі сертифікатів затвердження типу засобів вимірювальної техніки, сертифікатів відповідності засобів вимірювальної техніки затвердженому типу та свідоцтв про визнання затвердження типу засобів вимірювальної техніки, затвердженого наказом Державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України № 100 від 19.02.2002 (в редакції, що діяв на момент видачі сертифікатів), сертифікати затвердження типу засобів вимірювальної техніки та сертифікати відповідності засобів вимірювальної техніки затвердженому типу видавалися спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології (далі ЦОВМ) іноземним виробникам засобів вимірювальної техніки або їхнім офіційним представникам України для:

- офіційного підтвердження затвердження типу засобів вимірювальної техніки і можливості їх ввезення на територію України партіями;

- офіційного підтвердження відповідності засобів вимірювальної техніки затвердженому типу та їх подальшого ввезення на територію України партіями.

Згідно цього Порядку сертифікати затвердження типу засобів вимірювальної техніки чинні до вилучення відповідних типів засобів вимірювальної техніки з Державного реєстру. Термін чинності сертифікатів відповідності засобів вимірювальної техніки затвердженому типу визначався строком дії результатів державних контрольних випробувань засобів вимірювальної техніки, який становив 3 роки.

Засіб вимірювальної техніки Drager Alcotest®6810 затверджений в Україні в установленому законодавством порядку і занесений до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки (Реєстраційний №У788-13) та мав необхідні дозвільні документи щодо його ввезення на митну територію, реалізації та застосування в Україні, а саме: сертифікат відповідності засобів вимірювальної техніки затвердженому типу №UA-M/2-4241-2013 від 17.07.2013.

Таким чином, вищенаведене дає підстави для висновку, що виданий фірмі Drager Safety AG & Co. KGaA, Німеччина вищевказаний сертифікат, який втратив чинність 20.02.2016, надавав Drager Safety AG & Co. KGaA та ТОВ "АТЗТ Компанія "Сатурн Дейта Інтернешенл", як офіційному представнику Drager Safety AG & Co. KGaA в Україні, право на ввезення такого типу ЗВТ на митну територію України у межах строку дії сертифікатів та жодним чином не створював прав чи обов`язків для третіх осіб.

Оформлення Декларації про відповідність газоаналізатора "Драгер Alcotest 6810" в період з 2007 по 2014 рік не передбачалось діючим на той час законодавством України. Не поширюється на даний газоаналізатор, як на вимірювача вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихується і дія Технічного регламенту законодавчо регульованих ЗВТ, що затверджені постановою КМУ №94 від 13.01.216р., тому що газоаналізатори "Драгер Alcotest 6810" з 2014р. офіційно в Україну не постачаються, вже перебувають в експлуатації і не вводяться в обіг на ринку України вперше.

Згідно з листом заступника директора Українського медичного центру сертифікації МОЗ /країни № 45 від 18 січня 2018 року наданого на запит Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (який є загальнодоступним), використання медичних виробів Газоаналізатори "Драгер Alcotest 6810", які були завезені та введені в експлуатацію користувачем протягом терміну дії Свідоцтва та знаходження його у реєстрі медичної техніки та виробів медичного призначення у період з 10 лютого 2010 року по 10 лютого 2015 року, є можливим, а закінчення терміну дії свідоцтва означало припинення можливості їх ввезення та ведення в експлуатацію, але не впливало на вироби, які вже були введені в експлуатацію використовувались у практиці.

Крім того, наказом Державної служби України з лікарських засобів від 29 грудня 2014 року № 1529 «Про державну реєстрацію медичних виробів» встановлено, що газоаналізатори "Драгер Alcotest 6810"виробник DragerAlcotest Safety AG and Со.КgaA, Revalatrasse 1, 23560 Lubeck, - виробник Німеччина, мають свідоцтво про державну реєстрацію № 14455/2014, у якого необмежений строк дії.

Таким чином, вказаний газоаналізатор дозволений МОЗ України, має свідоцтво про державну реєстрацію та сертифікат відповідності, а також відноситься до числа дозволених для застосування газоаналізаторів на території України.

Частиною 1 ст.1 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» дано визначення наступних термінів: 10) калібрування - сукупність операцій, за допомогою яких за заданих умов на першому етапі встановлюється співвідношення між значеннями величини, що забезпечуються еталонами з притаманними їм невизначеностями вимірювань, та відповідними показами з пов`язаними з ними невизначеностями вимірювань, а на другому етапі ця інформація використовується для встановлення співвідношення для отримання результату вимірювання з показу; 17) періодична повірка засобів вимірювальної техніки - повірка, що проводиться протягом періоду експлуатації засобів вимірювальної техніки через встановлений проміжок часу (міжповірочний інтервал); 18) повірка засобів вимірювальної техніки - сукупність операцій, що включає перевірку та маркування та/або видачу документа про повірку засобу вимірювальної техніки, які встановлюють і підтверджують, що зазначений засіб відповідає встановленим вимогам.

Статтею 17 вказаного Закону врегульовано порядок повірки засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, згідно якої передбачено, що законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту.

Стаття 27 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» врегульовує питання щодо калібрування засобів вимірювальної техніки, відповідно до якої калібруванню в добровільному порядку можуть підлягати засоби вимірювальної техніки, які застосовуються у сфері та/або поза сферою законодавчо регульованої метрології. Калібруванню також підлягають вторинні та робочі еталони. Калібрування засобів вимірювальної техніки проводиться: науковими метрологічними центрами; метрологічними центрами, калібрувальними лабораторіями, акредитованими національним органом України з акредитації; метрологічними центрами, калібрувальними лабораторіями, які мають документально підтверджену простежуваність своїх еталонів до національних еталонів, еталонів інших держав або міжнародних еталонів відповідних одиниць вимірювання. Калібрування вторинних та робочих еталонів проводиться в порядку, встановленому нормативно-правовим актом центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері метрології та метрологічної діяльності. Калібрування та оформлення його результатів проводяться відповідно до національних стандартів, гармонізованих з відповідними міжнародними та європейськими стандартами, та документів, прийнятих міжнародними та регіональними організаціями з метрології.

Таким чином, повіркою є перевірка відповідності певним стандартам, а калібрування - приведення засобу вимірювальної техніки до певних стандартів.

У Державному реєстрі медичної техніки та виробів медичного призначення, дозволених для застосування на території України міститься інформація щодо особи, відповідальної за введення медичних виробів в обіг, а саме ТОВ "АТЗТ Компанія "Сатурн Дейта Інтернешенл", яке є офіційним представником виробника, на медичні вироби "Газоаналізатори Drager Alсotest", зокрема газоаналізатор "Drager "Alcotest 6810". На офіційному сайті ТОВ "АТЗТ Компанія "Сатурн Дейта Інтернешенл", який надає послуги сервісного центру для гарантійного та післягарантійного обслуговування приладів алко- та наркодіагностики Drager зазначено, що для використання приладів у професійній діяльності у підрозділах Департаменту патрульної служби та Управління національної поліції, Міністерства охорони здоров`я та службах охорони праці та безпеки підприємств необхідне своєчасне проведення операцій "Сервісне технічне обслуговування", "Градуювання та "Повірка" принаймні 1 раз на 12 місяців.

Максимальний інтервал між "Сервісним технічним обслуговуванням", "Градуюванням" та міжповірочний інтервал вказаних приладів, у тому числі Drager Alcotest, становить 1 рік. У пам`яті приладу зберігається інформація про дату останнього градуювання (калібрування).

Міжповірочний інтервал для категорії законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки "Вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихується" встановлено наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13 жовтня 2016 року №1747 і становить 1 рік.

Як убачається з акту медичного огляду від 17 березня 2023 року огляд ОСОБА_1 проводився за допомогою спеціального приладу Алкотест 6810.

Згідно свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 238/Т від 02 березня 2021р. газоаналізатор Alcotest 6810 за результатами повірки відповідає вимогам методики повірки МПУ 066/05-2013, похибки згідно методики повірки. Свідоцтво чинне до 02 березня 2022.

З долучених до матеріалів справи судом першої інстанції за клопотанням захисника копій чеків тесту №31762 та №31763 приладу «Drager Alcotest 6810» вбачається, що останнє калібрування приладу було проведено 07.05.2021, а тестування проводилось 17.03.2023.

Однак, постановою Кабінету Міністрів України №412 від 05 квітня 2022 «Деякі питання повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки в умовах воєнного стану» установлено, що позитивні результати періодичної, позачергової повірки та повірки після ремонту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, засвідчені відбитком повірочного тавра на таких засобах чи записом з відбитком повірочного тавра у відповідному розділі експлуатаційних документів та/або оформлені свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, строк дії яких закінчився у період воєнного і надзвичайного стану та протягом місяця після його припинення чи скасування, чинні на період воєнного і надзвичайного стану та протягом трьох місяців після його припинення чи скасування на всій території України або в окремих її місцевостях.

Тобто, хоча термін дії свідоцтв на вимірювальний засіб, яким проводився огляд ОСОБА_1 , на день огляду закінчився, строк повірки для цього приладу та калібрування є чинним на період воєнного стану та протягом трьох місяців після його припинення чи скасування.

За такого відсутні підстави вважати, що огляд ОСОБА_1 проведено недозволеним до використання приладом.

Крім цього, відповідно до технічних характеристик приладу «Drager Alcotest 6810» межі допустимої похибки в робочих умовах для масової концентрації алкоголю у видихаємому повітрі: абсолютна похибка +/- 0,02 проміле - у діапазоні від 0 до 0,2 проміле.

В медичному закладі тест за допомогою приладу «Drager Alcotest 6810» було проведено двічі о 17:08год.- результат тесту-0,45 %, температура повітря +21 градус Цельсія та о 17:09 год. -результат тесту - 0,40 %, температура +22 градуса Цельсія.

За такого посилання в апеляційній скарзі, що наявні похибки у температурі повітря та результатів аналізу алкоголю у видихаємому повітрі пояснюється саме відсутністю калібрування на дату огляду, є безпідставними.

Враховує, приймаючи рішення, апеляційний суд також те, що у ОСОБА_1 виявлено 0,40 ‰ алкоголю, що, навіть з урахуванням максимальної похибки для технічного приладу «Drager Alcotest 6810», перевищує допустиму кількість алкоголю у видихаємому повітрі у два рази.

Не є достатньою підставою для скасування постанови суду і посилання в апеляційній скарзі на те, що висновок щодо результатів медичного огляду не містить дати та часу його складання, отже за формою та змістом не відповідає додатку № 4 до Інструкції, яким затверджено форму вказаного висновку, а міститься лише посилання на акт № 179 від 17.03.2023 року, який складено о 17.00 год.

При цьому апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що складання та видача лікарем Висновку, форма якого не відповідає Додатку №4 до Інструкції, не може вважатися порушенням самого порядку проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння, наслідком якого є його недійсність, оскільки відповідно до п. 23 розділу ІІІ Інструкції, затвердженої Наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 організація забезпечення закладів охорони здоров`я бланками акта медичного огляду, висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння покладається на Міністерство охорони здоров`я України, Міністерство охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, начальників структурних підрозділів з питань охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій. А відсутність бланків акта медичного огляду на стан сп`яніння та висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння не може бути приводом для відмови в огляді на стан сп`яніння.

Матеріалами справи встановлено, що в медичному закладі були відсутні бланки висновку, які б по формі відповідали вимогам Додатку №4 до Інструкції, тому лікарем були використані наявні в медичному закладу бланки висновку, що не впливає на порядок проведення самого медичного огляду, так як складання висновку за своєю правовою природою є фіксуванням вже проведеного медичного огляду.

З тих же підстав апеляційний суд відхиляє посилання в апеляційній скарзі на те, що лікар міг самостійно роздрукувати бланк висновку, але не зробив цього, як на самостійну підставу для скасування постанови суду.

Враховує апеляційний суд і те, що ОСОБА_1 не заперечує, що висновок за результатами його огляду складеного саме 17 березня 2023 року та факт його отримання ним.

Щодо посилання в апеляційній скарзі на те, що висновок не може використовуватися як належний та допустимий доказ у справі через те, що він складений у відповідності до акту огляду, який суперечить вимогам закону через проведення медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі в порушення Інструкції виключно за допомогою приладу «Drager Alcotest», а також через те, що ОСОБА_1 відмовили у дослідженні біологічного середовища, слід зазначити наступне.

Розділом IIІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, визначено порядок проведення огляду на стан сп`яніння в закладах охорони здоров`я і оформлення його результатів. Вказаним розділом передбачено, що проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обов`язкове. Метою лабораторного дослідження є виявлення або уточнення наявних речовин, що здатні спричинювати стан сп`яніння. Предметом дослідження біологічного середовища можуть бути слина, сеча та змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук. Для дослідження біологічного середовища може використовуватися кров, якщо в обстежуваної особи неможливо взяти зразки біологічних середовищ, вказаних вище. Якщо водій учасник дорожнього руху внаслідок ДТП перебуває у несвідомому стані або з тяжкими травмами, обов`язково проводиться дослідження біологічного середовища або крові на вміст алкоголю, наркотичних чи психотропних речовин у закладах охорони здоров`я, куди він доставлений.

Аналіз закріплених в інструкції норм дає змогу дійти висновку, що проведення лабораторних досліджень біологічного середовища, обов`язкове при проведенні огляду на стан наркотичного сп`яніння, а також при проведенні огляду на стан алкогольного сп`яніння лише у випадку, коли водій внаслідок ДТП перебуває у несвідомому стані або з тяжкими травмами.

Оскільки огляд ОСОБА_1 в медичному закладі проводився з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння, то висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції КНП «МОЦПЗ» МОР від 17 березня 2023 року відповідає вимогам Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, пункт 9 розділу 3 якої передбачає можливість використання в закладах охорони здоров`я для проведення лабораторних досліджень вимірювальної техніки та обладнання, дозволених МОЗ, підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію, свідоцтвом про повірку, а п.10 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 р. № 1103, прямо передбачає, що огляд водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я проводиться із застосуванням спеціальних технічних засобів (законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність).

Зазначення в акті огляду про проведення двох тестів пов`язано не з повторним обстеженням особи через 20 хв., як це передбачено Інструкцією у визначених випадках, а з тим, що ОСОБА_1 висловив не згоду з тим, що не він особисто розпакував мундштук, тому йому була надана можливість зробити це та пройти обстеження з використанням розпакованого ним мундштука, що і відображено в акті з зазначенням, що перше дослідження було проведено о 17:08 год., а друге о 17:09год.

Не є беззаперечною підставою для визнання проведеного огляду ОСОБА_1 недійсним також відсутність підпису та даних ПІБ лікаря, який проводив огляд ОСОБА_1 в графі 20, за наявності його прізвища, ініціалів та підпису в графі 25 висновку.

При цьому апеляційний суд враховує, що під час допиту в суді першої інстанції лікаря у якості свідка, останній підтвердив, що медичний огляд проводився саме ним і що він просто забув поставити свій підпис у графі 20 та свої данні, а саме прізвище, ім`я та по-батькові. Факт проведення огляду саме вказаним у висновку лікарем ОСОБА_6 підтверджується і відеозаписом, а піднесення мундштука та вимірювального приладу до ОСОБА_1 для продуття не безпосередньо лікарем, а іншою особою, не свідчить про проведення огляду цією особою.

Слід також зауважити, що лікар медичного закладу самостійно, у відповідності до вимог Інструкції проводить медичний огляд обстежуваної особи та застосовує різні методи дослідження з метою виявлення стану алкогольного або наркотичного сп`яніння і на підставі сукупності отриманих даних, оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, як особа яка має спеціальні знання та кваліфікацію і несе правову відповідальність за правильність свого висновку.

В той же час, відповідно до положень ч. 1 ст. 267 КУпАП огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, може бути оскаржено заінтересованою особою у вищестоящий орган (вищестоящий посадовій особі) відносно органу (посадової особи), який застосував ці заходи, або до суду. Аналогічні положення міститься у п. 14 Порядку № 1103.

ОСОБА_1 висновок про те, що він перебував у стані алкогольного сп`яніння отримав під підпис в той же день, проте в установленому порядку не оскаржив.

Зазначення в чеках тесту дати народження ОСОБА_1 23.05. 1994 року замість 22.05.1994 року є технічною помилкою, яка не спростовує факт проходження медичного огляду 17 березня 2023 року саме особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, так як цей факт підтверджено іншими належними та допустимими доказами у справі.

За такого відсутні підстави вважати, що огляд ОСОБА_1 проведено з порушенням встановленого законом порядку.

Приймаючи рішення у справі, апеляційний суд враховує також те, що згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Імперативною законодавчою забороною використовувати результати процесуальних дій як докази охоплюються випадки, коли недотримання процедури їх проведення призвело до порушення конвенційних та/або конституційних прав і свобод людини - заборони катування й нелюдського поводження (ст. 3 Конвенції, ч. 1 ст. 28 Конституції України), прав підозрюваного, обвинуваченого на захист, у тому числі професійну правничу допомогу (п. «с» ч. 3 ст. 6 Конвенції, ст. 59 Конституції України), на участь у допиті свідків (п. «d» ч. 3 ст. 6 Конвенції), права людини на повагу до свого приватного життя, недоторканність житла (ст. 8 Конвенції), на відмову давати показання щодо себе, членів своєї сім`ї та близьких родичів (ч. 1 ст. 63 Конституції України).

Відтак у кожному з вищезазначених випадків простежується чіткий зв`язок правил допустимості доказів з фундаментальними правами і свободами людини, гарантованими Конвенцією та/або Конституцією України.

З огляду на зазначене суд, вирішуючи питання про вплив порушень порядку проведення процесуальних дій на доказове значення отриманих у їх результаті відомостей, повинен з`ясувати вплив цих порушень на ті, чи інші конвенційні або конституційні права людини, зокрема встановити, наскільки процедурні недоліки «зруйнували» або звузили ці права або ж обмежили особу в можливостях їх ефективного використання.

При цьому порушення порядку проведення процесуальної дії потребують оцінки можливого впливу на достовірність одержаних відомостей. Тобто під час оцінки джерела доказів з точки зору його допустимості необхідно також переконатися, чи позначилися або могли позначитись процесуальні порушення, якщо вони були допущені, на достовірності та повноті відомостей, які містить дане джерело.

Розглядаючи справу, суд зобов`язаний врахувати допущені порушення закону, які мали місце під час збирання доказів, однак такі порушення не можуть бути безальтернативною підставою для того, щоб суд залишив такі докази без оцінки, відкинувши їх як недопустимі, не з`ясувавши питання про можливий вплив відповідних процесуальних порушень на достовірність отриманих відомостей.

У даній справі невідповідність форми Висновку та відсутність підпису лікаря у графі 20 Акту огляду, на які посилаються апелянти в апеляційній скарзі, не впливають на можливість встановлення фактичних обставин скоєного правопорушення та особи, яка його скоїла, а тому не є безальтернативною підставою для визнання висновку щодо результатів медичного огляду ОСОБА_1 неналежним та недопустимим доказом у справі та скасування постанови суду.

Враховує апеляційний суд також практику Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Хан проти Сполученого Королівства», ЄСПЛ виходить з того, що при недопустимості одного доказу в єдиному ланцюжку суд повинен вирішити питання про справедливість судового розгляду в цілому. Тобто якщо процес по даній справі в цілому і загалом справедливий, то навіть отримані у незаконний спосіб докази можуть бути прийнятними.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях підкреслив, що суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені в даній справі, були вивчені і була надана конкретна чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи (справи "Ван де Хурк проти Нідерландів", §61, "Болдеа проти Румунії", §30, "Морейра Феррейра проти Португалії", § 84).

З огляду на зазначене, викладені в обґрунтування апеляційної скарги доводи, з урахуванням наявних у справі доказів, не дають підстав для сумнівів в правильності висновків суду першої інстанції та не спростовують встановлені судом обставини події, а зводяться виключно до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду щодо їх оцінці.

Отже, при розгляді справи судом порушень ст.ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі під час апеляційного перегляду не встановлено.

З урахуванням встановлених фактичних обставин даного адміністративного провадження, які підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що винуватість водія ОСОБА_1 у порушенні вимог п. 2.9А Правил дорожнього руху, а також кваліфікація його дій за ч.1 ст. 130 КУпАП є доведеною «поза розумним сумнівом».

Відповідно до ст. 23 КУпАП метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Слід також зазначити, що у рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

При накладенні стягнення на ОСОБА_1 за правопорушення, вчинене 17 березня 2023 року, визначенні його виду та розміру, місцевим судом дотримані загальні правила накладення стягнення за адміністративне правопорушення, визначені ст. 33 КУпАП.

При цьому, апеляційний суд також враховує, що адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, є небезпечним як для самого правопорушника, так і для інших учасників дорожнього руху.

Отже, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що місцевий суд вірно оцінив наявні в даній справі докази відповідно до вимог ст. 251 КУпАП та дійшов до правильних висновків про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні вимог п. 2.9 А Правил дорожнього руху за протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ № 327847 від 17 березня 2023 року, а також що його дії слід кваліфікувати за ч.1 ст. 130 КУпАП як керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Тому підстав для скасування постанови судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 лютого 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Петренко Катерини Дмитрівни - залишити без задоволення.

Постанову судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 лютого 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду В.І. Темнікова