Справа № 196/268/24
№ провадження 3/196/156/2024
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2024 року смт Царичанка

Царичанський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого? ? -? ? судді Костюкова Д.Г.,

за участю секретаря судового засідання - Дорошенко В.В.,

особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 ,

захисника - адвоката Барановського А.Л.,? ?

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Царичанка справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з Царичанського ВП №11 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, паспорт серії НОМЕР_1 виданий Царичанським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 10.01.2000, РНОКПП НОМЕР_2 , не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

за ст 173-2 ч.1 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

23 січня 2024 року близько 07:18 год. ОСОБА_1 в АДРЕСА_3 , вчинив домашнє насильство економічного та фізичного характеру у відношенні своєї доньки ОСОБА_3 , а саме навмисно пошкодив телефон Айфон потерпілої, чим позбавив можливості її користуватися ним, а також штовхав потерпілу, тягав за одяг, внаслідок чого могла бути завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілої, чим порушив п.п.4, 17 п.1 ст.1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству".

ОСОБА_1 в судовому засіданні вину в скоєному правопорушенні не визнав та відмовився від надання пояснень.

Захисник ОСОБА_1 - адвокат Барановський А.Л. в судовому засіданні пояснив, що протокол про адміністративне правопорушення в порушення вимог ст.254 ч.2 КУпАП складений через три тижні після події, хоча особу було встановлено в той же день. Крім того, після заповнення форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства та наданні потерпілою в даній ситуації стверджувальних відповідей на питання 3-4, які є надуманими, поліцейські повинні були винести у відношенні ОСОБА_1 терміновий заборонний припис, однак цього не зробили. Також, в матеріалах справи відсутні будь-які докази завдання фізичного болю та матеріальної шкоди, як відсутні докази і вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що нічого не бачила, домашнього насильства не було.

Заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Барановського А.Л., пояснення свідка ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру (п.п.4 п.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру (п.п.17 п.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

За приписами ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству.

Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб як батьки (мати, батько) і дитина (діти) (п.7 ч.2 ст. 3 ЗУ "Про запобігання та протидію домашньому насильству").

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях у справах Володіна проти РФ від 09.07.2019, Левчук проти України від 03.09.2020 зазначив, що домашнє насильство є порушенням статей 3, 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Там, де особа достовірно стверджує про те, що вона зазнавала актів домашнього насильства, якими б незначними поодинокі випадки не були, національні органи влади повинні оцінити ситуацію у всіх аспектах, включно з ризиком повторення подібних інцидентів. Ця оцінка повинна належним чином брати до уваги особливу вразливість жертв, які часто емоційно, фінансово чи іншим чином залежать від своїх кривдників, а також психологічний вплив можливого повторного знущання, залякування та насильства на їхнє повсякденне життя.

Відповідно до ч.1 ст.173-2 КУпАП відповідальність настає за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст. 245 КУпАП).

Відповідно до ст. 251 КУпАП фактичні дані, що стосуються справи, зокрема наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні, інші обставини, встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, іншими документами.

Згідно із ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Так, вина ОСОБА_1 підтверджується дослідженими судом доказами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 848414 від 11.02.2024 року з долученим відеозаписом з камер №№ 4, 5;

- протоколом прийняття заяви про?вчинене кримінальне правопорушення та іншу подію від 23.01.2024 року;

- письмовими поясненнями неповнолітньої потерпілої ОСОБА_3 , відібрані працівником поліції в присутності матері ОСОБА_4 , згідно яких неповнолітня пояснила, що 23.01.2024 близько 07.18 год. за адресою АДРЕСА_3 , її батько ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння безпідставно зайшов до її кімнати та наніс два удари долонею їй по обличчю, хапав за одяг та розбив належний їй телефон "Айфон" молотком, після чого їй вдалося вийти на вулицю та викликати поліцію;

- письмовими поясненнями ОСОБА_4 , згідно яких остання підтвердила, що 23.01.2024 близько 07.18 год., в АДРЕСА_3 , її співмешканець ОСОБА_1 , безпричинно перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, наніс ляпаси в область обличчя її доньці ОСОБА_3 , в результаті чого остання впала на диван, та потім наніс ще один удар? ? (ляпас) в область обличчя лівою рукою та вихопив телефон "Айфон" та розбив його, вартість якого приблизно 6 000 грн., після чого ОСОБА_1 поїхав з дому у невідомому напрямку;

- формою? ? оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 23.01.2024 року;

- рапортом поліцейського СРПП Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ст.сержанта поліції Козина А.А. від 11.02.2024.

Доводи сторони захисту, що протокол про адміністративне правопорушення складений з порушенням строків КУпАП, а тому є недопустимим доказом, спростовуються долученим до матеріалів рапортом поліцейського, згідно якого 11.02.2024 було знайдено та складено протокол відносно ОСОБА_1 , який 23.01.2024 за адресою АДРЕСА_3 , вчинив домашнє насильство відносно своєї доньки ОСОБА_3 та з місця події зник, тобто вимоги ч.2 ст.254 КУпАП в даному випадку порушені не були.

Більш того, вищевказана заява сторони захисту не свідчить про відсутність у діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення та не є підставою для закриття провадження в справі, відповідно до вимог ст.247 КУпАП.

Щодо доводів сторони захисту, що поліцейські після заповнення форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства повинні були винести терміновий заборонний припис стосвоно кривдника, суд зазначає наступне.

Пунктом 16 ч. 1 ст. 1 ЗУ "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено, що терміновий заборонний припис стосовно кривдника - спеціальний захід протидії домашньому насильству, що вживається уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України як реагування на факт домашнього насильства та спрямований на негайне припинення домашнього насильства, усунення небезпеки для життя і здоров`я постраждалих осіб та недопущення продовження чи повторного вчинення такого насильства.

Згідно частин 1, 2 статті 25 ЗУ "Про запобігання та протидію домашньому насильству" терміновий заборонний припис виноситься кривднику уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України у разі існування безпосередньої загрози життю чи здоров`ю постраждалої особи з метою негайного припинення домашнього насильства, недопущення його продовження чи повторного вчинення.

Терміновий заборонний припис виноситься в порядку, затвердженому Міністерством внутрішніх справ України (ч. 11 ст. 25 ЗУ "Про запобігання та протидію домашньому насильству").

Для реалізації цього положення Міністерством внутрішніх справ України видано наказ №654 «Про затвердження Порядку винесення уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України термінового заборонного припису стосовно кривдника» (далі Порядок №654).

Під час вирішення питання про винесення припису пріоритет надається безпеці постраждалої особи. Зазначена вимога поширюється також на місце спільного проживання (перебування) постраждалої особи та кривдника незалежно від їхніх майнових прав на відповідне житлове приміщення.

Відповідно до п. 2, п.3 розділу ІІ Порядку № 369/180, за результатами заповнення форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства поліцейський уповноваженого підрозділу поліції визначає рівень небезпеки, який ураховується під час винесення термінового заборонного припису стосовно кривдника, вжиття інших заходів для припинення такого насильства, недопущення його продовження чи повторного вчинення, надання допомоги постраждалим особам.

Пунктом 7 порядку № 369/180 визначено, що залежно від визначеного рівня небезпеки, яка загрожує постраждалій особі, поліцейський уповноваженого підрозділу поліції приймає рішення щодо необхідності винесення термінового заборонного припису стосовно кривдника та застосування заходів, передбачених частиною другою статті 25 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству".

Якщо рівень небезпеки оцінюється як низький або середній, а інші чинники/обставини, що можуть вплинути на рівень небезпеки, відсутні, терміновий заборонний припис стосовно кривдника виноситься на розсуд поліцейського уповноваженого підрозділу поліції.

Отже, рішення про винесення терміновго заборонного припису приймається поліцейським після проведення оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, встановлення всіх обставин справи та надання їм належної правової оцінки, після отримання пояснень від кривдника, потерпілої особа та свідків.

Таким чином, у разі відсутності заяв постраждалої особи, рішення про винесення термінового заборонного припису стосовно кривдника приймається на розсуд працівника поліцейського та його невинесення в даному випадку не спростовують обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення та встановлених в судовому засіданні при дослідженні долучених до протоколу доказів вчинення ОСОБА_5 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Інші доводи сторони захисту мають формальний характер та не впливають на висновки суду.

Невизнання вини з боку ОСОБА_1 суд розцінює як обраний ним спосіб захисту з метою уникнення від притягнення до адміністративної відповідальності.

Разом з тим, вищезазначені та досліджені в судовому засіданні докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку.

Вказані докази зібрані у встановленому законом порядку, відповідають фактичним обставинам справи, тобто є належними та допустимими, і в своїй сукупності, взаємозв`язку, достатності підтверджують факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушень та його вину, тому суд бере їх за основу при постановленні судового рішення.

Підстав сумніватися в правдивості, достовірності вказаних доказів у суду немає.

Відомості, що містяться в безпосередньо досліджених судом доказах, узгоджуються між собою.

Аналізуючи наведені докази та дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суддя робить висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 173-2 ч.1 КУпАП, оскільки він вчинив домашнє насильство фізичного та економічного характеру, внаслідок чого могла бути завдана шкода фізичному та психічному здоров`ю потерпілої.? ? ?

При накладенні стягнення за адміністративне правопорушення суд керується вимогами ст.33 КУпАП.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, не встановлено.

Таким чином, з метою виховання правопорушника й запобігання вчиненню ним нових правопорушень, суд приходить до висновку про необхідність накладення на винного адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, стягується судовий збір з особи, на яку накладено адміністративне стягнення, у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 173-2 ч.1, 251, 280, 283, 284, 294, 303 ч. 1, 40-1 КУпАП, суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Визнати винним ОСОБА_6 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 ч.1 КУпАП.

Накласти на ОСОБА_6 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий Царичанським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 10.01.2000, РНОКПП НОМЕР_2 ,адміністративне стягнення: штраф у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (трсита сорок) гривень.

Стягнути з ОСОБА_6 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий Царичанським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 10.01.2000, РНОКПП НОМЕР_2 , судовий збір у дохід держави у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605,60 гривень.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, або її захисником протягом десяти днів з дня її винесення до Дніпровського апеляційного суду через Царичанський районний суд Дніпропетровської області.

Суддя: ? ? ? ? ? ? ? ? Д.Г.Костюков