ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 951/762/23Головуючий у 1-й інстанції Гриновець О.Б.
Провадження № 33/817/280/24 Доповідач - Сарновський В.Я.
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2024 р. суддя Тернопільського апеляційного суду Сарновський В.Я. розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - адвоката Моленя Р.Б. на постанову Козівського районного суду Тернопільської області від 21 лютого 2024 року,-

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП й накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 /сімнадцять тисяч/ гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 /один/ рік. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 605 /шістсот п`ять/ гривень 60 /шістдесят/ копійок.

Згідно постанови, 2.09.2023 20:30 на вул. Сонячна в с. Слобідка Тернопільської області гр. ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ВАЗ2107», д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку із застосуванням спеціального технічного приладу «Drager Alcotest 6820». Результат огляду 2.01 % проміле, тест № 1658. Від керування автомобілем водій відсторонений шляхом залишення за місцем проживання. Такими діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 а Правил дорожнього руху України та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 - адвокат Молень Р.Б. просить скасувати постанову Козівського районного суду Тернопільської області від 21 лютого 2024 року, а провадження у справі закрити. Свої вимоги мотивує тим, що:

працівники поліції не повідомили ОСОБА_1 про причину зупинки транспортного засобу та про порушення ним Правил дорожнього руху України одразу після зупинки;

рапорт працівника поліції від 02 вересня 2023 року сам по собі не є доказом у розумінні ст.251 КУпАП;

ОСОБА_1 діяв у стані крайньої необхідності, який виник внаслідок реальності загрози життю та здоров`ю близької людини;

суд першої інстанції не надав жодної оцінки показанням свідка.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та доводи його захисника - адвоката Моленя Р.Б., які просили задовольнити апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог статей 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Перевіркою матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винуватості ОСОБА_1 в порушенні правил дорожнього руху.

Як вбачається зі змісту оскарженої постанови, судом першої інстанції належним чином перевірені всі обставини справи, які досліджені всебічно, повно та об`єктивно, висновки суду про винуватість ОСОБА_1 у вчинені правопорушень ґрунтуються на матеріалах справи.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підтверджується даними, які містяться в: протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 161702 від 02 вересня 2023 року; рапорті працівника поліції від 02 вересня 2023 року; роздруківці з приладу Drager Alcotest 6820, прилад ARLК 0020, принтер ARМА 0130, тест № 1658 від 02 вересня 2023 року; акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 823619 від 02 вересня 2023 року; відеозаписі з нагрудної камери поліцейського; довідці заступника начальника Відділення поліції №1 (м. Тернопіль) Тернопільського РУП ГУ НП в Тернопільській області С. Вишовського.

Наведені в оскарженій постанові докази, на підставі яких суд першої інстанції прийшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 є послідовними та узгоджуються між собою.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП доведений належним чином дослідженими в судовому засіданні доказами.

Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність і належність доказів та обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, по справі не вбачається.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Виходячи з вищенаведеного, доводи апеляційної скарги про те, що рапорт працівника поліції, сам по собі, в силу положень ст.251 КУпАП не може бути доказом по даній справі, суд апеляційної інстанції оцінює критично. Окрім того, вирішуючи справу суд першої інстанції взяв до уваги не тільки рапорт працівника поліції, а й інші докази, наявні у матеріалах справи.

Зазначені в апеляційній скарзі твердження про те, що працівники поліції не повідомили ОСОБА_1 про причину зупинки транспортного засобу та про порушення ним Правил дорожнього руху України одразу після зупинки, є безпідставні, так як спростовуються сукупністю належних та допустимих доказів, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 161702 від 02 вересня 2023 року, який узгоджується з відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції, з яких вбачається, що ОСОБА_1 на запитання працівників поліції не заперечує факту порушення ним Правил дорожнього руху України.

Так, даними відеозапису із нагрудних камер працівників поліції (файл 0000000__0022.MP4) зафіксовано розмову працівника поліції із ОСОБА_1 з приводу того, що він керував транспортним засобом без пристебнутого паска безпеки, на що останній не висловлює жодних заперечень з приводу факту керування ним транспортним засобом та порушення ПДР України. Крім того, із відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово підтверджував той факт, що він керував транспортним засобом без пристебнутого паска безпеки, (файл 0000000__0022.MP4 з 20:31:25; 20:41:25 год), що спростовує доводи апеляційної скарги про те, що працівники поліції не повідомили ОСОБА_1 про причину зупинки його транспортного засобу та про порушення ним Правил дорожнього руху України.

Крім того, вказані твердження апелянта спростовуються даними копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього рух, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 823619 від 02 вересня 2023 року, зі змісту якої слідує, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 КУпАП за порушення ПДР, вчинене о 20 год. 45 хв. 02 вересня 2023 року.

Відомостей про скасування вказаної постанови в апеляційній скарзі не вказано і в ході апеляційного розгляду не надано, отже на даний час вона не скасована і набрала законної сили.

Що стосується доводів апеляційної скарги про закриття справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП у зв`язку з вчиненням дії в стані крайньої необхідності, на думку апеляційного суду, вони не підлягають до задоволення, оскільки в даному випадку відсутні підстави розцінювати керування транспортного засобу в стані алкогольного сп`яніння як крайню необхідність.

Так, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Керування транспортним засобом в стані алкогольного чи іншого сп`яніння є найбільш тяжким правопорушенням у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а водій у стані сп`яніння є загрозою для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху: водіїв, пішоходів, велосипедистів, а також і для самого себе та власності третіх осіб.

Відповідно до ст.17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Згідно ст.18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам. Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі. За правовим полем України, зокрема Правил дорожнього руху, ст. 130 КУпАП водіям забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, та зобов`язано на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Враховуючи вищевикладене, коли ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати транспортним засобом, він тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 02 вересня 2023 року дізнавшись про різке раптове погіршення самопочуття дружини був змушений негайно приїхати додому не підтверджені жодними об`єктивними даними, а показання його дружини з цього приводу суд оцінює критично оскільки вона є зацікавленою особою.

Так, з доданих до протоколу про адміністративне правопорушення відеозаписів видно, на місці зупинки автомобіля на протязі часу проходження огляд на стан сп`яніння та оформлення адмінматеріалів ОСОБА_1 не повідомляв працівникам поліції про наявність таких обставин, а лише пояснив, що повертається з городу. Додані до апеляційної скарги медичні документи вказують на проходження дружиною ОСОБА_1 лікування (хіміотерапії) 05 і 19 вересня 2023 року, а тому не підтверджують надані в ході апеляційного розгляду пояснення сторони захисту про те, що ОСОБА_1 02 вересня 2023 року повертався додому у зв`язку з тим, що у його дружини погіршилось самопочуття після курсу хіміотерапії.

Таким чином, відсутні об`єктивні докази того, що в даному випадку ОСОБА_1 діяв з метою усунення небезпеки. Також, під час розгляду справи не встановлено обставин, які би підтверджували, що небезпека, на яку вказує апелянт, не могла бути усунута іншими засобами ніж керування автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, а тому зазначені у апеляційній скарзі обставини не можуть вважатись такими, що є підставою для закриття справи у зв`язку з вчиненням дій особою в стані крайньої необхідності.

Інші доводи апеляційної скарги, не спростовують правильності встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи і його висновків про кваліфікацію дій ОСОБА_1 , а тому ці доводи не є підставою для скасування постанови і закриття провадження за відсутністю події та складу правопорушення, як про це просить апелянт.

Таким чином, в ході апеляційного розгляду не встановлено обставин, які би ставили під сумнів правильність висновків суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

За наведених обставин, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Моленя Р.Б. залишити без задоволення, а постанову Козівського районного суду Тернопільської області від 21 лютого 2024 року відносно ОСОБА_1 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя