ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №766/8561/23

Пров. №3/766/920/24

05.04.2024

Суддя Херсонського міського суду Херсонської області Черниш О.Л., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1

в с т а н о в и л а:

До Херсонського міського суду Херсонської області із Управління патрульної поліції в Херсонській області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 519126 за ч.1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_1 .

Згідно змісту протоколу суть правопорушення полягає в наступному: «06.10.2023 о 14:30 год. у м. Херсоні полковника Кедровського, 1, водій керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння зіниці очей не реагують на світло, тремтіння пальців рук, блідість. Від проходження огляд у медзакладі на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку - відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху».

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до приписів ч.2 ст.268 КУпАп участь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, при розгляді справ про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, не є обов`язковою.

Суддя вирішила розглядати справу без участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, за матеріалами справи про адміністративне правопорушення

Відповідно до вимог статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний серед іншого з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно вимог ст.ст. 245, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідивши наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 18.07.2019 року у справі № 216/6226/16-а (2-а/216/33/17), притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а не підтвердження здійснення правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до відповідальності.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган(посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки(відеозапису), яка використовується при нагляді за використанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожньому руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.

Частина перша ст.130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу на швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу на швидкість реакції.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія або бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Отже, відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан сп`яніння, може вважатися адміністративним правопорушенням та тягне за собою адміністративну відповідальність виключно, якщо вимога про проведення такого огляду була висунута за наявності передбачених законодавством підстав та в рамках унормованого порядку.

Таким чином, враховуючи що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ААД № 519126 від 06. 10. 2023 ОСОБА_1 начебто порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху та відмовився пройти медичний огляд, покладання на нього відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, може мати місце у разі доведеності у встановленому порядку підстав для проведення медичного огляду та правомірності відповідної вимоги поліцейського.

Слід зазначити, що проведенню поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу огляду водія на стан сп`яніння має передувати виявлення у водія ознак наркотичного сп`яніння.

Згідно вказаної норми об`єктивною стороною адміністративного правопорушення є наявність одночасно таких обставин - керування транспортним засобом і перебування у стані сп`яніння (алкогольного чи наркотичного), при цьому особа відмовилася від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Відповідно до частини 1 ст.266 КУПАП, пункту 2 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою КМУ від 17 грудня 2008р. №1103 та пункту 2 розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.20015 №1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015року за №1413/27858 ( далі Інструкції) огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно п.4 розділ І Інструкції ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак алкогольного сп`яніння (порушення координації рухів, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці);. Звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови, почервоніння обличчя або неприродня блідість.

Наведене дає підстави стверджувати, що процедурі проведення огляду на стан сп`яніння має передувати виявлення у водія ознак алкогольного сп`яніння, перелік яких визначений у п.4 Інструкції. Тобто, підставою для проведення огляду на стан сп`яніння має бути не формальне посилання на наявність однієї чи декілька ознак із перелічених у п.4. Інструкції, а саме встановлення цих ознак у водія та їх фіксація у передбаченому законом порядку.

Натомість, наявність у ОСОБА_1 перелічених у протоколі про адміністративне правопорушення ознак наркотичного сп`яніння «зіниці очей не реагують на світло, тремтіння пальців рук, блідість не підтверджується доданими до справи відеозаписами з бодікамери (диск з надписом ОСОБА_1 . 519126. 06.10.23).

Відеозапис розпочинається з фіксації зупинки транспортного засобу автомобіля під керуванням невідомого водія (14.35:35.). Осіб події не видно, але чутно голоси «Ну чого це я відмовляюсь, бо я жду експерта». Особа у камуфляжній формі (слід здогадуватись, що це поліцейський) не представляється і невідомо кому говорить «Зараз згодні проїхати. На вас буде складено протокол по 130». Також ті ж особи з`ясовують чи були «решения», дивуються, що є декілька 130 і немає рішень.

Незрозуміло яке відношення до зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 має з`ясування питання чому він відмовився від проходження медичного огляду при складанні попередніх протоколів. Замість того, щоб встановити і зафіксувати конкретні ознаки наркотичного сп`яніння поліцейські з`ясовують чому немає рішень за попередніми протоколами «по 130». Поліцейські на з`ясування цієї обставини витратили значну частину робочого часу, тоді як це не має жодного відношення до обставин, які мають встановлюватися при складання даного протоколу про адміністративне правопорушення.

Далі починають складати протокол про адміністративне правопорушення (14:40:31). Особа, яка складає протокол, чи запитує у колеги, чи то коментує: «зіниці очей і шо тремтіння пальців рук» (14:50:57).

Отже, поліцейські не проводили огляд водія, не встановлювали у нього ознак наркотичного сп`яніння, але при цьому склали протокол про адміністративне правопорушення за відмову пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, зазначивши у фабулі правопорушення, що «водій керував транспортним засобом з такими ознаками наркотичного сп`яніння зіниці очей не реагують на світло, тремтіння пальців рук, блідість», тоді як такі ознаки на відео не зафіксовані.

На відеозаписі звучить, що буде відсторонення від керування, але матеріали справи не містять доказів того, що водія було відсторонено від керування транспортним засобом, як того вимагає ч.1 ст.266 КУпАП.

Крім того, у судді є сумніви щодо того, що під час складання протоколу був присутній саме ОСОБА_1 , адже відеозапис не містить фіксації встановлення особи водія. До того ж і в протоколі в описаній фабулі правопорушення не зазначається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, а зазначається «водій».

Таким чином, матеріали справи не доводять, що ОСОБА_1 06.10.2023 о 14:30 год., керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння, а відповідно не було підстав для проведення його огляду на стан наркотичного сп`яніння, а за відсутності у ОСОБА_1 ознак сп`яніння подальше проведення огляду на стан сп`яніння вже є незаконним.

Згідно зі ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. За змістом цієї норми на особу не може бути покладений і обов`язок доводити свою невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі зазначив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип in dubio pro reo, згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України від 23.02.2006 "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Зокрема, в контексті рішення ЄСПЛ "Надточій проти України" (рішення від 15.05.2008 року, заява N 7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні "кримінальному обвинуваченню" у значенні ст. 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Частина 1 ст. 6 Конвенції передбачає, що "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення". Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції "кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку". А згідно з положеннями ч. 3 ст. 6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Отже, в розумінні наведеного Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення.

У відповідності до стандарту доказування «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»), який застосовується при оцінці доказів, докази можуть «випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення у справі «Коробов проти України»).

Вищевикладене свідчить про те, що Національною поліцією не дотримано відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Склад адміністративного правопорушення це сукупність законодавчо-визначених ознак, наявність яких дає підстави дійти висновку у кожному конкретному випадку щодо належної правової кваліфікації дій особи, та як наслідок прийняти рішення щодо можливості притягнення такої особи до юридичної відповідальності.

Відсутність (недоведеність) хоча б однієї із ознак складу адміністративного правопорушення унеможливлює прийняття рішення про притягнення особи до відповідальності та застосування щодо неї заходів державного примусу, зокрема накладення стягнення у виді штрафу.

Оскільки матеріали справи не містять доказів керування транспортним засобом ОСОБА_1 у стані наркотичного сп`яніння, то відсутня об`єктивна сторона правопорушення, а відповідно і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 Кодексу України про адміністративне правопорушення провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 9, 245, 252, 280, п.1 ч.1 ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя, -

постановила:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Херсонського апеляційного суду через Херсонський міський суд Херсонської області особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом 10 (десяти днів з дня винесення постанови.

У разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

СуддяО. Л. Черниш