Справа № 495/289/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2024 року м. Білгород- Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

судді - Заверюха В.О., при секретарі Денисовій К.І.,

за участю: представника особи яка притягується до адміністративної відповідальності адвоката Балицького Т.М.,

розглянувши у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою ВКЗ матеріали, що надійшли від відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_2 про притягнення до адміністративної відповідальності, за ст.204-1 ч.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин України, не працюючий, місце мешкання: АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

09.01.2024 року до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_2 надійшли матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності, за ст.204-1 ч.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення ОСОБА_1 .

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.01.2024 року матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності, за ст.204-1 ч.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення ОСОБА_1 передані на розгляд судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Боярського О.О..

В зв`язку з відстороненням від здійснення правосуддя судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Боярського О.О. справа про притягнення до адміністративної відповідальності, за ст.204-1 ч.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення ОСОБА_1 , згідно розпорядження №124 від 31.01.2024 року щодо призначення повторного автоматичного розподілу передана на розгляд судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Заверюха В.О..

З матеріалів справи вбачається, що 22.12.2023 року о 21.00 год. прикордонним нарядом «п/п» на автомобільній дорозі Одеса Рені (56 км. 400 м.) на території Білгород-Дністровського району Одеської області був виявлений громадянин України ОСОБА_1 , який намагався незаконно перетнути державний кордон з України в республіку Молдова в пункі пропуску Паланка Маяки Удобне без дозволу відповідних органів влади, з уникненням прикордонного контролю (шляхом використання механізму отримання статусу біженця в республіці Молдова), чим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.204-1 КУпАП.

22.12.2023 року відносно ОСОБА_1 за ст.204-1 ч.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення був складений адміністративний протокол серії ПдРУ №308939.

В судовому засіданні представник особи яка притягується до адміністративної відповідальності адвокат Балицький Т.М. просив закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, оскільки відсутні підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. Достатніх доказів вчинення ним будь-яких дій скоєння адміністративного правопорушення, визначеного ч.1 ст.204-1 КУпАП, під час розгляду справи суді не здобуто, а ті, що надані в якості підтвердження вчинення правопорушення, мають оцінюватись судом критично. З наданих суду матеріалів вбачається, що вина ОСОБА_1 не доведена належними, допустимими і достатніми доказами і ґрунтується лише на поясненнях, що надані під морально-психологічним тиском через залякування, без захисника. Отже відсутні достатні докази існування складу правопорушення, передбаченого ст.204 ч.1 КУпАП в діях ОСОБА_1 у скоєнні якого він обвинувачується та навіть не вбачається достатніх доказів на підтвердження існування самої події правопорушення.

Вислухавши адвоката, дослідивши матеріали справи, письмові пояснення, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про закриття провадження у справі, через відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст.8 Конституції, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу, її норми є нормами прямої дії. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй.

Статтею 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Саме суди є останньою правовою інстанцією у державі, в якій кожен громадянин за необхідності шукає захисту своїх прав, свобод та інтересів.

Згідно з положеннями ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Верховенство права це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (п.4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 року N 15-рп/2004).

Відповідно до ст.1 КУпАП завданням Кодексу про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи. Притягнення до адміністративної відповідальності має відбуватися відповідно до встановленого законодавством порядку. У статі 7 КУпАП зазначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і у порядку, встановлених законом.

Частина 1 ст.204-1 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади - тягнуть за собою накладення штрафу від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або адміністративний арешт на строк до п`ятнадцяти діб, з конфіскацією знарядь і засобів вчинення правопорушення.

Таким чином, об`єктивна сторона адміністративного правопорушення за ч.1 ст.204-1 КУпАП передбачає відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів…

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не перетинав чи перетнув державний кордон України взагалі, оскільки був затриманий на автодорозі Одеса-Рені (56км 400м) на території Білгород-Дністровського району Одеської області, тобто не доїжджаючи до державного кордону та до пропуску «Паланка - Маяки - Удобне». Представник Усенко Н.В. пояснив, що він рухався в напрямку з м.Болград Одеської області до м.Одеса, тому пункт пропуску був взагалі на протилежній стороні дороги.

Таким чином, вбачається лише припущення, що ОСОБА_1 мав намір перетнути державний кордон з України в Республіку Молдова без дозволу відповідних органів влади, з уникненням прикордонного контролю (шляхом використання механізму отримання статусу біженця в Республіці Молдова, але не вчинив жодної дії, яка би була беззаперечним доказом скоєння правопорушення, бо, навіть про початок його скоєння.

Крім того, до протоколу додано рапорт ІПС 2 категорії-водія солдата ОСОБА_2 від 22.12.2023 року, в якому зазначено, що «22.12.2023 року було виявлено громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який намагався незаконно перетнути Державний кордон України в Республіку Молдова для виїзду з території України поза пунктом пропуску «Паланка Маяки - Удобне» без дозволу відповідних органів влади шляхом використання механізму статусу біженця в Республіці Молдова».

Тобто, навіть в двох документах одного (прикордонного) органу є протиріччя, зокрема в протоколі від 22.12.2023 року вказано, що нібито ОСОБА_1 «намагався незаконно перетнути державний кордон з України в Республіку Молдова в пункті пропуску «Паланка - Маяки - Удобне» з уникненням прикордонного контролю (шляхом використання механізму отримання статусу біженця в Республіці Молдова), в той час коли в рапорті солдата Величка зазначено, що «намагався незаконно перетнути Державний кордон України в Республіку Молдова для виїзду з території України поза пунктом пропуску «Паланка - Маяки - Удобне» шляхом використання механізму статусу біженця в Республіці Молдова».

Два документи протокол і рапорт співробітників прикордонної служби місять приріччя, які за загальними правилами судочинства трактуються проти органу обвинувачення, оскільки саме обвинувачення не може будуватись на припущеннях та протиріччях, тим паче одного ж органу.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ст.9 КУпАП).

Тобто адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Відповідно до положень статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому КУпАП.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні рішення.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до вимог статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Посадовою особою, що складає протокол, ставиться у вину особі вчинення таких конкретних протиправних діянь, що містять в собі ознаки того чи іншого адміністративного правопорушення, що відображається у протоколі. Суддя ж, розглянувши справу повинен переконатись у наявності чи відсутності підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності за конкретні дії.

Згідно статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Кодексом України про адміністративні правопорушення встановлюється чітка стадійність притягнення особи до відповідальності: виявлення правопорушення, фіксація правопорушення, формування доказової бази (матеріалів справи), розгляд справи про адміністративне правопорушення.

Тобто, після виявлення факту вчинення правопорушення особа, що його складає (прикордонник) зобов`язаний зібрати належні та допустимі докази такого правопорушення.

Відповідно до чинного законодавства України протокол про адміністративне правопорушення є офіційним документом і основним джерелом доказів у справі, оскільки саме він має містити повні та точні відомості про вчинення правопорушення, його кваліфікацію, дані про потерпілих, свідків, якщо вони є. Саме протокол про адміністративне правопорушення є документом, в якому формулюється суть правопорушення.

Протокол складається у кожному випадку виявлення адміністративного правопорушення, він є єдиною формою документу, в якому фіксується факт вчинення допущеного порушення, ніякого іншого документу про прийняття до провадження уповноваженими органами не оформляється. Від того, наскільки грамотно, змістовно і умотивовано складений протокол, залежить якість розгляду справи про адміністративне порушення, правильність розгляду справи по суті й обґрунтованість застосування адміністративного стягнення.

Протокол про адміністративне правопорушення - це комплексне джерело доказової інформації. Однак він набуває значення доказу в таких випадках, коли: по-перше, протокол складений уповноваженою на те посадовою особою; по-друге, складений не пізніше термінів, передбачених для накладення адміністративного стягнення; по-третє, зміст протоколу відповідає усім вимогам, передбаченим коментованою статтею.

Суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП за якою складено протокол.

Обставини правопорушення повинні бути викладені в протоколі конкретно, з належним формулюванням складу адміністративного правопорушення у відповідності до змісту диспозиції статті (частини статті) КУпАП, що передбачає відповідальність за його вчинення.

Однак, як вже зазначалось, із фабули протоколу про адміністративне правопорушення ПдРУ №308939 від 22.12.2023 року вбачається лише припущення, що ОСОБА_1 мав намір перетнути державний кордон з України в Республіку Молдова без дозволу відповідних органів влади, з уникненням прикордонного контролю (шляхом використання механізму отримання статусу біженця в Республіці Молдова)».

Отже, зазначені дії посадової особи уповноваженої на складання протоколу не відповідають такій складовій принципу правової визначеності як передбачуваність застосування правових норм, відтак дотримання цього принципу є необхідним для того, щоб виключити будь-які ризики свавілля зі сторони працівників прикордонної служби, яким в протоколі про адміністративне правопорушення внесено правову невизначеність і припущення.

В підтвердження позиції ОСОБА_1 очевидним є те, що він був затриманий не при спробі перетинання, адже ОСОБА_1 не перетинав чи не перетнув державний кордон України взагалі, а був затриманий на автодорозі Одеса Рені (56км 400м) на території Білгород-Дністровського району Одеської області, тобто не доїжджаючи до державного кордону та до пропуску «Паланка Маяки - Удобне» та рухався в напрямку з м.Болград Одеської області до м.Одеса, тому пункт пропуску був взагалі на протилежній стороні дороги.

Представник також зазначив, що на противагу тим поясненням про нібито бажання перетину кордону через небажання служити, які надавались є очевидний факт того, що ОСОБА_1 проходить службу в лавах Збройних Сил України.

Щодо обґрунтованості поширення на вказану категорію справ гарантій Конвенції необхідно зазначити таке. Якість складання протоколу є дуже важливою стадією оформлення справи про адміністративне правопорушення, й фактично є "обвинуваченням" держави щодо особи, що потребує належного до цього ставлення. Відповідно звернуто увагу уповноважених осіб на необхідності дотримання правил та процедур під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, прав та гарантій особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, належному фіксуванні доказів вчинення правопорушення та їх зберіганні тощо.

У справах проти України Європейський Суд розглядав питання про віднесення правопорушень, передбачених КУпАП, до "кримінального аспекту" в розумінні Конвенції, що, з огляду на суворість передбаченого покарання правопорушення, не є незначними, тому такі адміністративні провадження слід вважати по суті кримінальними і такими, що вимагають застосування всіх гарантій ст. 6 Конвенції.

Одночасно практика Європейського суду з прав людини щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення зосереджена навколо фундаментальних засад здійснення правосуддя у справах про адміністративні правопорушення, зокрема, забезпеченні дотримання положень Конвенції в частині реалізації ст. 6, яка гарантує кожному право на справедливий суд.

При цьому, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, яка притягується до відповідальності, і лише в межах зазначеного у протоколі про адміністративне правопорушення обвинувачення, на підставі зібраних посадовою особою, уповноваженою на складання протоколу про адміністративне правопорушення, доказів.

Сам по собі складений щодо ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення за частиною 1 статті 204-1 КУпАП, не може бути визнаний єдиним належним та допустимим доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, в частині підтвердження факту вчинення особою певних діянь, оскільки за своєю правовою природою не є самостійним беззаперечним доказом, а викладені у ньому обставини повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніву у суду.

Із врахуванням положень і тлумачень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Стандарт доведення вини поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що правопорушення було вчинено і особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, є винною у вчиненні адміністративного правопорушення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія, викладена у протоколі про адміністративне правопорушення, має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду.

Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії, викладеній у протоколі про адміністративне правопорушення.

Наявність таких обставин, які свідчать про можливість іншої версії події, аніж викладена у протоколі про адміністративне правопорушення, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку вказано у протоколі про адміністративне правопорушення, має бути спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною згідно з протоколом про адміністративне правопорушення.

Обов`язкова відповідність судового процесу у справах про притягнення особи до адміністративної відповідальності за частиною 1 статтею 204-1 КУпАП таким засадам, як верховенство права, законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, безпосередність дослідження доказів, а також змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів безумовно має враховуватись як особами, яких звинувачують у скоєнні адміністративного правопорушення, та їх захисниками, так і судом, що здійснює розгляд відповідних справ.

Згідно рішення Конституційного суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010, яке є обов`язковим до виконання на території України, фактичні дані або будь-які інші докази, одержані в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо є неналежними доказами.

Статтею 62 Конституції України та статтею 17 КПК України закріплений принцип презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, за якими ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності винності особи тлумачаться на її користь. Роз`яснення суворого додержання, закріпленого у ст.62 Конституції України принципу презумпції невинуватості містяться також у п.18 Постанови N 9 Пленуму ВСУ від 01.11.96 р. "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя".

Частиною статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачено, що кожен, хто обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено у законному порядку.

У зв`язку з зазначеним, суд не може самостійно перебирати на себе "функції обвинувачення" і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає "обережності дій суду" при вирішені питання про тягар доказування в такій категорії справ. Суд також не може змінювати суть "обвинувачення", викладене у протоколі про адміністративне правопорушення.

Згідно національного законодавства України, суть адміністративної відповідальності полягає у впливі, що чинять уповноважені органи або посадові особи на громадянина, який вчинив адміністративне правопорушення і тягне за собою негативні для правопорушника наслідки морального (попередження), матеріального (штраф) або особистого характеру (адміністративний арешт).

Інших відомостей та доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_1 будь-яких дій щодо намагання перетину державного кордону матеріали справи не містять.

Представник Усенко Н.В. зазначив, що хоча матеріали справи містять «зізнавальні пояснення», однак, такі пояснення були написані після 4годинного перебування на морозі з постійним морально-психологічним тиском на ОСОБА_1 з боку співробітників правоохоронних органів, без присутності адвоката, з погрозами «поїхати в окопи під Авдіївку або Бахмут», а відтак такі пояснення не можуть братись судом до уваги як ствердужвальне визнання вини ОСОБА_1 ..

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері охорони державного кордону.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади (формальний склад).

Суб`єкт адміністративного проступку загальний (фізичні осудні особи, які досягли 16-річного віку). Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Відповідно до ст.12 Закону України "Про державний кордон України" пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України.

Крім того, відповідно до п.2 постанови Кабінету Міністрів України N 57 від 27.01.1995 року "Про порядок перетину Державного кордону України громадянами України" перетинання громадянами України державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю, якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну: 1) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; 2) дипломатичний паспорт; 3) службовий паспорт; 4) проїзний документ дитини; 5) посвідчення особи моряка; 6) посвідчення члена екіпажу.

Відповідно до ст.9 Закону України "Про державний кордон України" порушенням державного кордону України є також перетинання його будь-якими технічними або іншими засобами без відповідного на те дозволу чи з порушенням встановленого порядку.

З наданих суду матеріалів вбачається, що вина ОСОБА_1 не доведена належними, допустимими і достатніми доказами і ґрунтується лише на поясненнях, а тому, оскільки усі сумніви, виявлені в ході розгляду справи розцінюються на користь особи, що притягується до відповідальності (ст.62 Конституції України), враховуючи презумпцію невинуватості, згідно якої особа не має доводити свою невинуватість, тому суд дійшов висновку про відсутність достатніх доказів існування складу правопорушення, передбаченого ст.204 ч.1 КУпАП в діях ОСОБА_1 у скоєнні якого він обвинувачується та навіть не вбачається достатніх доказів на підтвердження існування самої події правопорушення.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що провадження у даній справі підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події та складу правопорушення за ст.204-1 ч.1 КУпАП.

Керуючись ст.ст.27, 40-1, 204-1 ч.1, 221, 283, 284, 307, 308 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі №495/289/24 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.204-1 ч.1 КУпАП закрити, через відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців з дня винесення.

Суддя Заверюха В.О.