ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/318/24

Номер провадження 3/495/211/2024

23 січня 2024 рокум. Білгород-Дністровський

Суддя Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Анісімова Н.Д., розглянувши матеріали, які надійшли від НОМЕР_1 прикордонного загону відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Державної прикордонної служби України про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1

за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), суд

ВСТАНОВИВ:

29.12.2023 року о 10 год. 45 хв. в пункті пропуску «Старокозаче» був виявлений гр. України ОСОБА_1 , який 14.09.2023 року здійснив незаконний перетин кордону поблизу н.п. «Яськи», що підтверджується поясненнями громадянина. Своїми діями порушив вимоги ст. 9, 12 Закону України «Про Державний кордон України» та ч. 2 ст. 6 Закону України «Про прикордонний кордон».

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення смс-повідомлення.

22.01.2024 року від представника ОСОБА_1 адвоката Могутова А.М. через підсистему «Електронний суд» надійшли пояснення по справі, відповідно до яких особа, яка притягається до адміністративної відповідальності та її захисник вважають, що справа підлягає закриттю з підстав закінчення строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Так, ОСОБА_1 , як вказано у поясненнях, не заперечує, що 14.09.2023 року він перейшов державний кордон України в районі села Троїцьке Біляївського району Одеської області в бік Республіки Молдова поза пунктом пропуску через державний кордон України шляхом перепливання річки Дністер без відповідних транспортних засобів (вплав). Після незаконного переходу державного кордону України він був затриманий посадовими особами прикордонної служби Республіки Молдова та згодом після надання пояснень він був звільнений.

Причиною такого вчинку було безвихідна сімейна ситуація, а саме - необхідність заробити гроші для лікування батька, ОСОБА_2 , який є інвалідом 3 групи та потребує лікування. При цьому, ОСОБА_1 вважав роботу в Республіці Молдова єдиним виходом для врятування свого батька.

Згодом, усвідомивши протиправність свого діяння, а також внаслідок погіршенням здоров`я свого батька, який потребував догляду, ОСОБА_1 вирішив повернутись в Україну. З цією метою, 29.12.2023 року в пункті пропуску через державний кордон України Старокозаче, він перейшов державний кордон України, пред`явивши паспорт громадянина України, проте був затриманий з метою з`ясування обставин його переходу на територію Республіки Молдова. При цьому, ОСОБА_1 пояснив всі обставини такого переходу, після чого на нього був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

Захисник Глінченко С.В. посилається на положення ч. 2 ст. 38 КУпАП за якою встановлено, що якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - шостій цієї статті та на те, що правопорушення, вчинено ОСОБА_1 не є триваючим, а отже, стягнення може бути накладено на нього не пізніше як через 3 місяці з дня вчинення правопорушення, тобто до 14.12.2023 року.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частина 1 ст. 204-1 КУпАП передбачає відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади. Диспозиція статті має бланкетний характер, у зв`язку з чим встановлення складу адміністративного правопорушення регулюється спеціальним нормативним актом, що регулює порядок перетинання державного кордону України, яким є Закон України «Про державний кордон України».

Так, ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» передбачено, що Перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством. Частиною 3 ст. 9 вказаного Закону визначено що, пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, автомобільних і пішохідних шляхах, в аеропортах (аеродромах), морських і річкових портах, включаючи частину їх акваторії (захищена повністю або частково огороджувальними гідротехнічними спорудами чи об`єктами природного походження), з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, на якій здійснюються прикордонний, митний контроль, інші види контролю і пропуск через державний кордон України осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна. Положення про пункти пропуску через державний кордон України затверджується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 зазначеного Закону пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України.

Суд враховує, що відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» 24.02.2022 року на території Україні запроваджено воєнний стан, а також, що відповідно до вказаного Указу Президента України в Україні запроваджено загальну мобілізацію, що передбачає здійснення визначених Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходів, зокрема, обмеження виїзду чоловіків 18-60 років за кордон.

Відповідно до ст. 106 Конституції України Президент України на основі та на виконання Конституції і законів України видає укази і розпорядження, які є обов`язковими до виконання на території України.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП підтверджується наступними письмовими доказами наявними в матеріалах справи:

- протоколом про адміністративне правопорушення ПдРУ № 309081 від 29.12.2023 року, у якому викладено суть адміністративного правопорушення;

- рапортом, яким встановлено, що під час здійснення прикордонного контролю осіб на в`їзд в Україну прикордонним нарядом «Перевірка документів» було виявлено громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на якого під час внесення даних до БД ПТК АПК «Гарт-1/П» відбулось спрацювання по БД «Ризик-Перетин», після чого дану особу було перевірено за БД «Ризик» ГАІС Гарт-1 і встановлено, що дана особа 14.09.2023 року перетнула Державний кордон України на виїзд з України в Молдову поблизу населеного пункту Яськи без проходження паспортного контролю;

- поясненнями самого ОСОБА_1 , якими не заперечував, що 14.09.2023 року він перейшов державний кордон України в районі села Троїцьке Біляївського району Одеської області в бік Республіки Молдова поза пунктом пропуску через державний кордон України шляхом перепливання річки Дністер без відповідних транспортних засобів (вплав).

Зазначені вище докази винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП є такими, що доповнюють одне одного, є повними, безсумнівними, належними та допустимими, оскільки у відповідності до ст. 251, 252 КУпАП, прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у справі про адміністративне правопорушення, а також є такими, що зібрані в порядку, встановленому законом.

Суд не бере до уваги клопотання адвоката Могутова А.М. про закриття провадження, оскільки його твердження про те, що встановлений день вчинення адміністративного правопорушення у протоколі - 14.09.2023 року, а відповідно до ч. 2 ст. 38 КУпАП стягнення може бути накладено не пізніш, як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні не пізніш, як через три місяці з дня його виявлення, а тому, на його думку, строк накладення адміністративного стягнення сплив, є помилковими та такими, що не ґрунтується на вимогах Закону.

Європейський Суд з прав людини (пункт 137 Рішення від 09 січня 2013 року у справі «Олександр Волков проти України» (заява №21722/11) зазначив, що строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності та остаточності, захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти. Строки давності є загальною рисою національних правових систем договірних держав щодо кримінальних, дисциплінарних та інших порушень.

Так, згідно вимог ч. 5 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених статтями 204-1 і 204-2 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня їх виявлення, але не пізніше року з дня їх вчинення.

З матеріалів даної справи вбачається, що правопорушення було вчинено 14.09.2023 року (тобто станом на момент розгляду справи не минуло року з дня вчинення правопорушення), а виявлено правопорушення було 29.12.2023 року (тобто у момент складання протоколу), відповідно тримісячний строк з моменту виявлення правопорушення також не минув.

Беручи до уваги встановлене, клопотання адвоката Могутова А.М. про закриття провадження на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення, не підлягає задоволенню з огляду на об`єктивну необґрунтованість.

Відповідно до ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до ст. 34 КУпАП обставинами, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення визнаються: 1) щире розкаяння винного; 2) відвернення винним шкідливих наслідків правопорушення, добровільне відшкодування збитків або усунення заподіяної шкоди; 3) вчинення правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання або при збігу тяжких особистих чи сімейних обставин; 4) вчинення правопорушення неповнолітнім; 5) вчинення правопорушення вагітною жінкою або жінкою, яка має дитину віком до одного року. Законами України може бути передбачено й інші обставини, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення. Орган (посадова особа), який вирішує справу про адміністративне правопорушення, може визнати пом`якшуючими і обставини, не зазначені в законі.

Згідно зі ст. 35 КУпАП обставинами, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення визнаються :1) продовження протиправної поведінки, незважаючи на вимогу уповноважених на те осіб припинити її; 2) повторне протягом року вчинення однорідного правопорушення, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню; вчинення правопорушення особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення; 3) втягнення неповнолітнього в правопорушення; 4) вчинення правопорушення групою осіб; 5) вчинення правопорушення в умовах стихійного лиха або за інших надзвичайних обставин; 6) вчинення правопорушення в стані сп`яніння. Орган (посадова особа), який накладає адміністративне стягнення, залежно від характеру адміністративного правопорушення може не визнати дану обставину обтяжуючою.

Відповідно до ч. 1 ст. 204-1 КУпАП перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади тягнуть за собою накладення штрафу від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або адміністративний арешт на строк до п`ятнадцяти діб, з конфіскацією знарядь і засобів вчинення правопорушення.

Зі змісту наданих суду пояснень вбачається, що ОСОБА_1 повністю визнає вину в скоєнні передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення.

З матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_1 раніше притягувався до кримінальної чи адміністративної відповідальності, у тому числі і за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, вчинене групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень.

Обставинами, що пом`якшують відповідальність ОСОБА_1 , відповідно до ст. 34 КУпАП, суд визнає те, що ОСОБА_1 повністю визнає вину у вчиненні адміністративного правопорушення, про що свідчить зміст його пояснень, подана стороною захисту, а також те, що на його утриманні перебуває батько пенсійного віку, і те, що протягом року за вчинення цього адміністративного правопорушення він не притягувався до адміністративної відповідальності.

Обставин, які б обтяжували відповідальність ОСОБА_1 , судом не встановлено.

Отже, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, його майновий стан, суд вважає необхідним накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, що на думку суду, буде відповідати завданням КУпАП та достатнє для виконання його мети: виховання особи, яка вчинила правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових адміністративних правопорушень.

Попередження, яке просить застосувати сторона захисту до правопорушника, у даному конкретному випадку суд вважає недостатнім засобом для виправлення та виховання особи, яка вчинила правопорушення, адже факт незаконного перетину державного кордону України в умовах сьогодення, за яким буде слідувати попередження створить в очах громадян та суспільства в цілому негативне враження безкарності та вседозволеності, тим паче з огляду на введення на всій території України воєнного стану та мобілізації.

У відповідності до положень ст. 40-1 КУпАП, слід також стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 38, 40-1, 204-1, 245, 247, 251, 252, 280, 283, 284 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 204-1 ч.1 КУпАП.

Притягнути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до адміністративної відповідальності та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 200 (двохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 (три тисячі чотириста) гривень на користь держави.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь державного бюджету України судовий збір у розмірі 605,60 гривень.

Згідно з ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу.

Згідно з ст. 308 КУпАП - у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті КУпАП та зазначеного у постанові про стягнення штрафу.

Строк пред`явлення виконавчого документа до виконання становить три місяці.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Н.Д. Анісімова