Номер провадження 3/243/1099/2024
Номер справи 243/1653/24
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«29» березня 2024 року суддя Слов`янського міськрайонного суду Донецької області Хаустова Т.А, розглянувши адміністративну справу, яка надійшла з ІНФОРМАЦІЯ_1 у відношенні:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , військовослужбовця Центр забезпечення заходів цивільно-військового співробітництва ЗСУ ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) у військовому звані старший лейтенант, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 172-20 ч. 3 КУпАП ,-

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до Протоколу про адміністративне правопорушення серії ДНК-2 № 1045, 19 лютого 2024 року о 00 годині 03 хвилини, старший лейтенант ОСОБА_2 , виконував обов`язки військової служби в нетверезому стані за адресою: АДРЕСА_2 , в умовах особливого періоду, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 172-20 ч. 3 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У судове засідання ОСОБА_2 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. 14 березня 2024 року надав до суду Заперечення, в яких просив закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст.172-20 КУпАП, у відношенні ОСОБА_2 , у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути присутнім на засіданні. Ця можливість випливає із об`єкта і цілі ст. 6 ЄКПЛ, оскільки здійснення прав, гарантованих ст.6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і спів ставити їх з матеріалами судової справи.

Таким чином, доступ до суду є аспектом права на справедливий суд, порушення якого (права на доступ) неодноразово визнавалось ЄСПЛ, зокрема в справах «Кутіч проти Хорватії», заява № 487778/99 п.25. ЄСПЛ 2002-11, «Меньшакова проти України», заява № 377/02 від 08.04.2010 р.

Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбаченні цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Згідно з ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган ( посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, окрім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності. Тобто, підставою для притягнення особи до відповідальності за вчинення адміністративного проступку є наявність об`єктивних і суб`єктивних ознак, тобто об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта та суб`єктивної сторони.

Дослідивши матеріали справи, Заперечення ОСОБА_2 , вважаю, що в діях ОСОБА_2 не вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, а саме виконання військовослужбовцями обов`язків військової служби у нетверезому стані, вчинені особою в умовах особливого періоду.

Згідно ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з вимогами ст. 45 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, за адміністративні правопорушення військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Приписами ст. 15 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що військовослужбовці за вчинення військових адміністративних правопорушень несуть відповідальність, передбачену главою 13-Б Кодексу України про адміністративні правопорушення, за умови, якщо ці правопорушення не тягнуть за собою кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, на військовослужбовців покладаються загальні обов`язки.

Згідно зі ст. 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, внутрішній порядок досягається, зокрема: глибоким розумінням, свідомим і неухильним виконанням військовослужбовцями обов`язків, визначених законами України та військовими статутами Збройних Сил України; чіткою організацією бойової підготовки; зразковим бойовим чергуванням та несенням служби добовим нарядом; неухильним виконанням розпорядку дня.

Відповідно до ст. 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові.

Згідно зі ст. 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, розподіл часу у військовій частині протягом доби і протягом тижня здійснюється відповідно до розпорядку дня, яким встановлюється виконання основних заходів повсякденної діяльності, навчання й побуту особового складу підрозділів, штабів. Розпорядок дня встановлюється командиром (начальником відповідно до завдань, покладених на військову частину, та залежно від пори року).

Частиною 2 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також, правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно зі ст. 1 закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993, особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Водночас, законодавець надає визначення поняття демобілізації як комплексу заходів, спрямованих, серед іншого, на планомірне переведення Збройних Сил України, інших військових формувань на організацію і штати мирного часу (оголошення якої дає підстави для закінчення особливого періоду).

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», рішення про демобілізацію із внесенням його на затвердження Верховною Радою України приймає Президент України. На цей час таких рішень Президентом України не приймалось.

Особливий період розпочався з моменту набрання чинності Указом Президента України від 17.03.2014 № 303 та продовжується до оголошення (набрання чинності) окремого рішення президента України про демобілізацію.

Тобто, дане адміністративне правопорушення вчинено в умовах особливого періоду, а саме, воєнного стану, що підвищує його суспільну небезпеку.

Відповідно до ч. 3 ст. 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення, передбачає, відповідальність за розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, або в умовах особливого періоду.

Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.

Так, ст. 266-1 КУпАП передбачений порядок проведення огляду на стан сп`яніння, зокрема частиною шостою передбачено, що під час проведення огляду військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів уповноважена посадова особа застосовує спеціальні технічні засоби відеозапису, а в разі їх відсутності або неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. У випадку застосування спеціальних технічних засобів відеозапису матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Дослідивши письмові матеріали справи, суддя дійшов висновку, що ОСОБА_2 не перебував у стані алкогольного сп`яніння, знаходився вдома, службових обов`язків не виконував.

Виходячи з вищевикладеного, оскільки склад зазначеного в протоколі адміністративного правопорушення, не відповідає складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ОСОБА_2 не може бути підданим адміністративному стягненню на підставі зазначеної норми.

Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився з використанням спеціального технічного засобу «АЛКОНТ-U8300» за №83013395, результат тесту 00002528 від 19.02.2024 року о 00 год 43 хв. - 1,89 проміле.

Відповідно до Наказу N 1747 від 13.10.2016 "Про затвердження міжповірочних інтервалів законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, за категоріями" вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихається - становить 1 рік.

Встановлено, що відповідно до результату 00002528 від 19.02.2024 року о 00 год 43 хв. прилад «АЛКОНТ-U8300» за № 83013395, який застосовувався при визначенні у ОСОБА_2 стану сп`яніння, датою повірки вказаного приладу є 17 травня 2019 року.

Також встановлено, що міжповірочний інтервал алкотестеру «АЛКОНТ-U8300» за №83013395 становить 6 місяців.

Тобто, з дати останньої повірки алкотестеру «АЛКОНТ-U8300» за № 83013395 з 17 травня 2019 року на дату його застосування стосовно ОСОБА_2 19 лютого 2024 року пройшло більше 5 років.

З огляду на викладене, застосування при огляді ОСОБА_2 на стан алкогольного сп`яніння приладу «АЛКОНТ-U8300» за №83013395 суперечило нормам Інструкції з використання застосовуваного приладу та вимогам ст. 266-1 КУпАП.

Також суддя встановив,що у Протоколі про адміністративне правопорушення не зазначені свідки факту вчинення правопорушення, як про це зазначено у положеннях ч. 6 ст. 266-1 КУпАП.

Відповідно до ч. 9 ст. 266-1 КУпАП визначено, що огляд військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Відповідно до Розділу II п. 7 Інструкції "Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції" (затверджена спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015 року N 1452/735) установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле.

Верховний Суд у постанові від 08.07.2020 у справі № 177/525/17(2-а/177/23/17) вказав, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами. Навіть факт визнання особою вини не може бути достатнім доказом вини особи за відсутності інших належних доказів.

З урахуванням наведених обставин та приймаючи до уваги вимоги Інструкції про організацію патрульно-постової служби Військовою службою правопорядку у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України N 515 від 10 жовтня 2016 року, приходжу до висновку, що огляд на стан сп`яніння було проведено з істотними порушеннями, що є підставою для визнання його недійсним.

Дослідивши матеріали справи, суддя дійшов висновку, що огляд на стан сп`яніння проведено з істотними порушеннями вимог діючого законодавства, що є підставою для визнання огляду на стан сп`яніння недійсним.

У своєму рішенні по справі «Аллене де Рібемон проти Франції» від 10.02.1995 ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинуватості обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Відповідно до ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищевикладені обставини, суддя приходить до висновку про недоведеність матеріалами справи, об`єктивної сторони інкримінованого ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, а відтак і відсутність в його діянні складу даного адміністративного правопорушення, оскільки у відповідності до вимог ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, суддя приходить до висновку про необхідність закриття провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 34, 35, 172-20, 283, 284 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до Судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Дніпровського апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду

Донецької області Т.А. Хаустова