Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/692/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2024 року м. Олевськ

Суддя Олевського районного суду Житомирської області Винар Любомир Вікторович, розглянувши справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, паспорт № НОМЕР_1 виданий 09.06.2016 року органом № 6317, патрульного (за рахунок посади інспектора прикордонної служби 2 категорії - оператора) відділення технічних засобів охорони державного кордону десятої прикордонної застави (з місцем дислокації АДРЕСА_1 ) третьої прикордонної комендатури (з місцем дислокації АДРЕСА_2 ), військова частина НОМЕР_2 , жителя АДРЕСА_3 , раніше не притягувався до адміністративної відповідальності,

за ч. 2 ст. 172-18 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЧЦП № 237236 від 12.04.2024 року вбачається, що о 06 год. 20 хв. 12.04.2024 року офіцерами ВВВБ майором ОСОБА_2 та лейтенантом ОСОБА_3 було здійснено перевірку організації та несення служби прикордонним нарядом «Пост спостереження» у складі головного сержанта за призовом ОСОБА_4 , солдата за призовом ОСОБА_5 , солдата строкової військової служби ОСОБА_1 , солдата строкової військової служби ОСОБА_6 , в ході якої було виявлено, що солдат строкової військової служби ОСОБА_1 та солдат строкової військової служби ОСОБА_6 , які повинні були виконувати обов`язки у прикордонному наряді «ПС» з 06.00 до 14.00 службові обов`язки не виконували, перебували у місці для куріння зі знятою з себе зброєю та елементами захисту, що прямо заборонено відданим наказом на охорону кордону. Своїми діями солдат ОСОБА_1 порушив в умовах особливого періоду (військового стану) пункт 9 глави 5 розділу ІІ Інструкції про службу прикордонних нарядів Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 19.10.2015 № 1261, тобто вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч.2 ст.172-18 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, надав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі у зв`язку з воєнним станом, провину визнає, що стверджується матеріалами справи. Заяв про відкладення розгляду справи від ОСОБА_1 до суду не надходило.

Відповідно до ст. 268 КУпАП неприбуття в судове засідання особи, що притягується до відповідальності за ч. 2 ст. 172-18 КУпАП, не перешкоджає судовому розгляду справи за її відсутністю.

Частиною другою статті 277 КУпАП визначено, що справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 172-18 КУпАП, розглядаються протягом доби.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У п. 41 рішення Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (заява №3236/02) зазначається, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», згідно з положеннями частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням п. 1 ст. 6 даної Конвенції.

З урахуванням викладеного, а також враховуючи принцип судочинства, зазначений в практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суддя дійшов висновку про наявність підстав для розгляду справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши всі докази по справі, як кожен окремо так і в їх сукупності, всебічно, повно і об`єктивно, дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтями 10, 11 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Диспозиція ч. 2 ст. 172-18 КУпАП, за якою ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності, передбачає відповідальність за діяння, передбачені частиною першою цієї статті, вчинені в умовах особливого періоду.

Частиною 1 ст. 172-18 КУпАП передбачено відповідальність за порушення правил несення прикордонної служби особою, яка входить до складу наряду з охорони державного кордону України.

Об`єктом правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-18 КУпАП, є порядок несення прикордонної служби.

Об`єктивна сторона правопорушення передбачає дію або бездіяльність у вигляді порушення правил несення прикордонної служби.

Кваліфікуючі ознаки вчинення правопорушення в умовах особливого періоду.

Згідно ст.1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2023, з 05:30 год. 24 лютого 2022 року на території України введено воєнний стан, який продовжує діяти і по даний час.

Обставини вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-18 КУпАП підтверджуються наявними в матеріалах справи та дослідженими в судовому засіданні наступними доказами: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЧЦП № 237236 від 12.04.2024 року, який складений відносно ОСОБА_1 та який ним підписаний особисто; письмовим поясненням ОСОБА_1 від 12.04.2024 року, у якому він зазначає, що свою вину визнає; копією листа інформування Відділу внутрішньої та власної безпеки по дев`ятому прикордонному загону; службовою характеристикою ОСОБА_1 ; копією паспорту ОСОБА_1 ; копією графіку несення служби прикордонного наряду «ПС» (ПТС) на спостережному посту « ІНФОРМАЦІЯ_2 » НОМЕР_3 прикордонної застави (з місцем дислокації АДРЕСА_1 ) в період з 12.04.2024 року по 13.04.2024 року; витягом з Інструкції про службу прикордонних нарядів Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 19.10.2015 № 1261.

Підсумовуючи наведене, досліджені та проаналізовані у ході розгляду справи докази не містять протиріч та доповнюють один одного, зібрані у порядку КУпАП, в сукупності та взаємозв`язку беззаперечно та безсумнівно підтверджують винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Дії правопорушника ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 172-18 КУпАП України кваліфіковані правильно.

Призначаючи вид та міру стягнення правопорушнику враховується: характер скоєного правопорушення; дані про особу правопорушника, який є військовослужбовцем строкової служби, майновий стан правопорушника, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника не встановлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 15 КУпАП при порушенні правил дорожнього руху водіями транспортних засобів Збройних Сил України або інших утворених відповідно до законів України військових формувань та Державної спеціальної служби транспорту - військовослужбовцями строкової служби, а також вчиненні ними військових адміністративних правопорушень, передбачених главою 13-Б цього Кодексу, штраф як адміністративне стягнення до них не застосовується.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 будучи військовослужбовцем строкової служби, вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст.172-18 КУпАП, що відноситься до глави 13-Б КУпАП.

Визначаючи вид та міру стягнення, враховуються обставини вчинення правопорушення, характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного правопорушення, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, а саме те, що він є військовослужбовцем строкової служби, раніше не притягувався до адміністративної відповідальності, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що на ОСОБА_1 слід накласти адміністративне стягнення у виді арешту з утриманням на гауптвахті в межах санкції статті, за якою він притягується до відповідальності, що буде достатнім для його виправлення та запобігатиме вчиненню ним інших адміністративних правопорушень.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, особою, на яку накладено таке стягнення сплачується судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що визначено ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до п. 12 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.

Враховуючи вищенаведене, судовий збір з ОСОБА_1 не стягується.

Керуючись ст.ст. 40-1, ч. 2 ст.172-18, 283, 284, 287, 326-328 КУпАП, п. 12 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»,-

П О С Т А Н О В И В:

Визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.172-18 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді арешту з утриманням на гауптвахті на строк 10 (десять) діб.

Звільнити від сплати судового збору ОСОБА_1 на підставі п.12 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Олевський районний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: Л.В. Винар