Справа № 206/335/24
Провадження № 3/206/261/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.03.2024 Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

суддя: Поштаренко О.В.,

за участю секретаря судового засідання Лукінова Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро матеріали справи, що надійшли з ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , громадянки України, не працюючої, за ч.1 ст.173-2 КУпАП,

за участю:

потерпілий: ОСОБА_2

представник потерпілого: Вдовіченко В.В.

психолог: Іванісова І.В.

дитина: ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

24.01.2024 року до Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшов адміністративний матеріал відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, які згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передано на розгляд судді Поштаренко О.В.

І. Опис обставин, установлених під час розгляду справи:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №379046 від 19.01.2024, вбачається, що близько 18 год. 45 хв. 08.12.2023 гр. ОСОБА_1 перебуваючи за своїм місцем мешкання, а саме АДРЕСА_1 , вчинила психологічне домашнє насильство відносно своєї доньки гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме під час телефонної розмови пригнічувала доньку, чим вчинила правопорушення передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.

ІІ. Пояснення осіб, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення:

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_2 показав суду, що 08.12.2023 відбулася телефонна розмова між ОСОБА_1 та його донькою, він вийшов із кімнати, почув крики доньки після чого остання вийшла і розповіла про те, що ОСОБА_1 розповіла їй про мертву дитину, сказала, що вона втратила дитину. Після цієї розмови дитина почала погано спати, у зв`язку з чим вони були вимушені звернутися до невропатолога. Окрім того, зазначив, що він зацікавлений у тому, щоб донька спілкувалася з біологічною матір`ю ОСОБА_1 , проте дитина не хоче говорити і зустрічатися з нею. Вважає, що спілкування матері з дитиною шкодить психологічному стану останньої.

Окрім того, в судовому засіданні за участю психолога ОСОБА_4 була проведена бесіда з дитиною ОСОБА_3 , в ході якої остання зазначала, що мама ОСОБА_5 їй телефонувала і розповідала про прикрий випадок. Мама ОСОБА_5 до неї відноситься добре, але на останній зустрічі вона штовхнула її і вона вдарилась. Вона не хоче спілкуватися з мамою, оскільки та ображає її тата та іншу маму, говорить про них погані речі. До неї мати ставиться добре. Коли мама їй дзвонить, їй це не подобається. Найбільше засмутило те, що мати її не чує. Мати хоче з нею спілкуватися. На всіх зустрічах мати розповідає погане про її нових батьків і це її прикро вражає. Щодо тієї розмови, яка відбулася у неї з мамою про дитину розповідати не хоче. Після бесіди почувала себе погано, але реагувала нормально. Про ту обставину після телефонної розмови вона не згадувала. Мама дарує їй подарунки, але вони їй не подобаються, оскільки вони розраховані на малечу.

Психолог ОСОБА_4 в судовому засіданні вказала на те, що з відповіді дитини можна зробити висновок, що спілкування з мамою носить насильницький характер. Діти схильні фантазувати, але ці фантазії виникають на основі пережитого досвіду.

ІІІ. Клопотання та заяви подані учасниками справи:

22.02.2024 до канцелярії суду було подано клопотання захисника-адвоката Братцевої Н.С. про закриття провадження у справі, яке обгрунтоване тим, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД N? 379046 від 19.01.2024 року, складеного інспектором СЮП ВП ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області, старшим лейтенантом поліції Ріжко Максимом Вячеславовичем, ОСОБА_1 , 08.12.2023 р. близько 18 год. 15 хв., перебуваючи за місцем свого мешкання, а саме АДРЕСА_1 ., вчинила відносно своєї малолітної доньки, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , домашне насильство, а саме під час телефонної розмови пригнічювала доньку, чим порушила частину 1 статті 173-2 КУпАП.

Обставини, вказані у зазначеному вище протоколі не відповідають дійсності, оскільки як 08.12.2023 р. о 18 год 15 хв., так і в будь який інший час по відношенню до своєї доньки вона не вчиняла домашне насильство у будь-якому його різновиді, з повагою та глубоким відчуттям любові відноситься до своєї єдиної доньки за зустрічі із якою наразі вимушена судитися із її батьком, ОСОБА_7 , який не просто створює перешкоди у спілкуванні з дитиною, а взагалі не допускає до доньки та повністю блокує усі можливовсті щодо зустрічей із нею, у звязку з чим наразі у провадженні Індустріального районного суду м.Дніпропетровська перебуває судова справа №201/6967/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною.

Матеріали цієї адміністративної справи справи грунтуються виключно на заяві ОСОБА_2 поданій більше ніж через місяць після начебто вчиненого домашнього насильства, що викликає логічні сумніви, оскільки ОСОБА_2 нічого не заважало б звернутись до відділення поліції, якщо б ОСОБА_1 дійсно вчиняла домашнє насильство щодо доньки, у той час як працівники поліції жодним чином не перевірили упереджену заяву її колишнього чоловіка, ОСОБА_2 .

Особа, стосовно якої розглядається протокол про вчинення адмністративного правопорушення ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, будучи повідомленою про дату, час та місце судового засідання, до канцелярії суду подала клопотання про розгляд справи без її участі, вину у вчиненні правопорушення не визнає.

ІV. Досліджені в судовому засіданні письмові докази:

Судом досліджено наступні докази:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №379046 від 19.01.2024 року, в якому викладена суть адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, зміст якого викладено вище (а.с. 3);

- заява від представника потерпілого Вдовіченка В.В. про адміністративне правопорушення за фактом вчинення домашнього насильства, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП від 22.12.2023 яка обґрунтована тим, що факти вчинення домашнього насильства з боку ОСОБА_1 щодо своєї малолітньої доньки ОСОБА_3 , проявляються у наступному: ОСОБА_1 на протязі значного проміжку часу поводить себе не стримано, некоректно, провокує та дозволяє різного роду висловлювання у бік ОСОБА_2 , однак не враховує той факт, що її донька стає свідком (очевидцем) проявів насильства; а також ОСОБА_1 одного разу під час побачення із донькою, не будучи спроможною опанувати свої емоції, застосувала до своєї доньки фізичну силу, силоміць потягла за руку, в результаті чого її донька втратила рівновагу та вдарилася головою об підлогу (а.с. 4-9);

- консультативний висновок невролога відносно ОСОБА_3 від 11.12.2023, діагноз: посттравматичний стресовий розлад (а.с. 10);

- висновок психолога від 13.11.2023 у якому зазначено, що в інтересах дитини є доцільним зменшення контактів з біологічною матір`ю, з урахуванням її вікових особливостей, емоційного стану та індивідуально-психологічних властивостей (а.с. 11-22);

- пояснення потерпілого ОСОБА_2 , в якій останній зазначає, що підтримує заяву свого представника про вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 в повному обсязі, також додає, що 08.12.2023 близько 18:15 ОСОБА_1 зателефонувала доньці і в ході спілкування повідомила останній інформацію про здійснення аборту у зв`язку із погіршенням психоемоційного стану, у зв`язку з чим донька наступного дня повідомила, що їй почали снитися жахи, неодноразово прокидалася та плакала (а.с. 29).

- психологічний висновок спеціаліста від 08.08.2023 відповідно до якого вказано, що можна припустити, що біологічна матір дитини використовує тактику конфлікту лояльності у спілкуванні з дитиною і зазначено про доцільність в інтересах дитини зменшення контактів з біологічною матір`ю (а.с. 67-75).

- висновок психолога від 13.11.2023 згідно з яким в ході психологічного діагностування психоемоційного стану дитини стало відомо, що ОСОБА_8 має високий рівень прихильності до батька, в той час як мама ОСОБА_5 їй не подобається оскільки постійно звинувачує батька та ображає її при зустрічах (а.с. 76-77).

V. Застосоване судом законодавство, оцінка суду щодо фактичних обставин справи та висновки суду на підставі наданої оцінки:

Суддя, заслухавши думку усіх учасників даного процесу, дослідивши в сукупності з протоколом про адміністративне правопорушення також матеріали справи, приходить до переконання щодо наступного.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі: презумпції невинуватості, передбаченого статтею 62 Конституції України, згідно з якою всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

В силу статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно вимог статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

У відповідності до статті 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно статті 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи. Притягнення до адміністративної відповідальності має відбуватись у відповідності до встановленого законодавством порядку.

В статті 7 КУпАП зазначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

У відповідності до вимог частини 1 статті 8 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ст.9 КУпАП).

Тобто адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об`єктивну сторону, об`єкт, суб`єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб`єкт. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Згідно статті 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне в об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до положень статті 251 КУпАП - доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому КУпАП.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні рішення.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011року, заява № 16347/02, «Малофєєва проти Росії» (заява № 36673/04), «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016року) Європейський суд робить висновок, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.

Згідно статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Кодексом України про адміністративні правопорушення встановлюється чітка стадійність притягнення особи до відповідальності: виявлення правопорушення, фіксація правопорушення, формування доказової бази (матеріалів справи), розгляд справи про адміністративне правопорушення.

Тобто, після виявлення факту вчинення правопорушення працівник поліції зобов`язаний зібрати належні та допустимі докази такого правопорушення.

Із фабули протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД N? 379046 від 19.01.2024 року, складеного інспектором СЮП ВП ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області, старшим лейтенантом поліції Ріжко Максимом Вячеславовичем, вбачається, що ОСОБА_1 , 08.12.2023 р. близько 18 год. 15 хв., перебуваючи за місцем свого мешкання, а саме АДРЕСА_1 ., вчинила відносно своєї малолітної доньки, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , домашне насильство, а саме під час телефонної розмови пригнічювала доньку, чим порушила частину 1 статті 173-2 КУпАП.

Диспозицією частини 1 статті 173-2 КУпАП передбачено, що вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, є умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) психологічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення тягне за собою юридичну відповідальність.

Норма статті 173-2 КУпАП є бланкетною, а тому для того, щоб повністю розкрити суть адміністративного правопорушення у протоколі повинно бути зазначено, які конкретно дії вчинила особа, який спосіб насильства прослідковується у діях порушника, якщо дій кілька, то зазначена кожна дія і, вид насильства, наслідки цих дій по відношенню до особи, щодо якої вони були спричинені.

У той же час, організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства визначаються Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» за № 2229-VIII.

На сьогоднішній день, через рік після початку повномасштабної військової агресії росії проти України, особливо гостро стали виявлятися численні випадки соціальних спірних і конфліктних ситуацій у різних сферах.

Стаття 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) психологічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство в сім`ї - насильство, пов`язане з дією одного члена сім`ї на психіку іншого члена сім`ї шляхом словесних образ або погроз, переслідування, залякування, якими навмисно спричиняється емоційна невпевненість, нездатність захистити себе та може завдаватися або завдається шкода психічному здоров`ю.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (п.14 ч.1 ст.1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству").

Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП, підпадають такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.

Законодавець визнав адміністративним правопорушенням не будь-яке домашнє насильство, а лише те, яке потягло за собою завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого або ж могло спричинити таку шкоду.

Водночас, домашнє насильство характеризується такими ознаками: умисність (з наміром досягнення бажаного результату); спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.

Статтею 21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що постраждала особа має право, зокрема, на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства.

Однак важливо розрізняти поняття «сварка», «конфлікт», «насильство».

Особливостями ознак домашнього насильства є: наявність патерну (повторювані в часі інциденти множинних видів насильства); системна основа; повна влада та контроль над постраждалою особою; насильницькі дії у відносинах між близькими людьми; якщо вже є одна з форм домашнього насильства, висока ймовірність того, що й інші форми насильства можуть розвиватися.

Таким чином, виходячи з граматичного тлумачення диспозиції статті 173-2 КУпАП, орган поліції зобов`язаний при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, зазначати конкретно в чому саме полягало психологічне насильство, що прямо витікає з диспозиції статті (погрози, образи, чи переслідування, позбавлення житла, їжі, тощо) і це є обов`язковим.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №379046 від 19.01.2024, близько 18 год. 45 хв. 08.12.2023 гр. ОСОБА_1 перебуваючи за своїм місцем мешкання, а саме АДРЕСА_1 , вчинила психологічне домашнє насильство відносно своєї доньки гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме під час телефонної розмови пригнічувала доньку.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані працівником поліції за частиною 1 статті 173-2 КУпАП, як домашнє насильство психологічного характеру.

Таким чином, у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД №379046 від 19.01.2024 року не конкретизовано в чому саме таке пригнічування полягало і яка шкода заподіяна, хоча ця вимога прямо випливає з диспозиції статті 173-2 КУпАП.

У даному випадку наявність наслідків дій ОСОБА_1 у виді спричинення шкоди психічному здоров`ю неповнолітній ОСОБА_3 , хоча і відображені у протоколі про адміністративне правопорушення, і зокрема, у матеріалах даної справи, втім їх зміст не розкрито, а тим більше не доведено за стандартом «поза розумним сумнівом», не встановлений і причинно-наслідковий зв`язок між подіями, що передували та наслідками, які настали.

Тобто об`єктивна сторона правопорушення в протоколі не розкрита.

Сам по собі факт телефонної розмови із застосуванням начебто пригнічення, не утворює собою складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, позаяк, ці дії неминуче мають потягнути за собою наслідки, а саме: завдання чи можливість завдання шкоди фізичному або пихічному здоров`ю потерпілого.

Факт звернення ОСОБА_2 , до органів поліції щодо вчинення домашнього насильства щодо його малолітньої доньки ОСОБА_3 без належних та допустимих доказів, що підтверджують такі дії, не є достатнім підтвердженням вчинення такого насильства. Те, що між батьками є непорозуміння через виховання або проживання дитини свідчить про спір, який вирішує орган опіки та піклування чи суд, проте не підтверджує факту вчинення домашнього насильства.

Наданого представником потерпілого до матеріалів справи психологічний висновок спеціаліста від 08.08.2023 року, не підтверджує та не спростовує наслідки події, яка відбулася 08.12.2023 року між матір`ю та донькою, а лише свідчить про наявність проблемних відносин та непорозуміння матері з донькою в цілому. Окрім того даний висновок був складений за 4 місяці до відповідної події та не відображає ознак вчиненого правопорушення та направлений на визначення прихильності неповнолітньої ОСОБА_3 до кожного з батьків, а також ставлення кожного з батьків до дитини та визначення батьківського потенціалу, що безпосередньо зазначено в самому висновку спеціаліста від 08.08.2023 року (а.с. 67-75)

Що стосується довідки за результатами психологічної роботи з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від 01.03.2024, суд не приймає її до уваги, оскільки вказана довідка не спростовує та не підтверджує події, що відбулася в період часу, зазначений в протоколі про адміністративне правопорушення. Натомість відображає наявність тривалих непорозумінь матері з дитиною.

Окрім того, в ході бесіди з дитиною судом не встановлено обставини, які викладені у фабулі протоколу.

Відповідно до частини 2 статті 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

В порушення вказаних вище вимог частини 2 статті 254 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №379046 від 19.01.2024 року було складено 19.01.2024 року, тоді, як можливе правопорушення мало місце 08.12.2023 року і станом на дату складання протоколу уповноваженій особі, яка склала цей протокол, було відомо про особу, яка могла вчинити правопорушення, що підтверджується поданою заявою про вчинене правопорушення 22.12.2023 року.

Складання даного протоколу про адміністративне правопорушення відбулось через значний проміжок з моменту вчинення правопорушення, виявлення особи, яка його вчинила, а також складання самого протоколу, а тому слід вважати дії уповноваженої посадової особи непослідовними, оскільки належним було б складання відповідного протоколу про адміністративне правопорушення не пізніше двадцяти чотирьох годин після його виявлення та закріплення відповідних доказів про їх вчинення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Зазначені дії посадової особи уповноваженої на складання протоколу не відповідають такій складовій принципу правової визначеності як передбачуваність застосування правових норм.

Суд звертає увагу на те, що дотримання цього принципу є необхідним для того, щоб виключити будь-які ризики свавілля з сторони працівників поліції ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області, яким безпідставно не було складено протокол про адміністративне правопорушення відразу після вчинення і виявлення адміністративного правопорушення.

Чинним законодавством не передбачено будь-яких випадків зволікання у часі оформлення протоколів у подібних справах, у зв`язку із чим складання протоколу через значний проміжок часу від дати виявлення правопорушення є недопустимим та не відповідає принципу законності.

При цьому, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, яка притягується до відповідальності, і лише в межах зазначеного у протоколі про адміністративне правопорушення обвинувачення, на підставі зібраних посадовою особою, уповноваженою на складання протоколу про адміністративне правопорушення, доказів.

Крім того, з доказів зібраних по справі та бесіди з дитиною не вбачається умислу матері на спричинення психологічної чи іншої шкоди дитині.

За наведеного, сам по собі складений щодо ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення за частиною 1 статті 173-2 КУпАП, не може бути визнаний єдиним належним та допустимим доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, в частині підтвердження факту вчинення особою певних діянь, оскільки за своєю правовою природою не є самостійним беззаперечним доказом, а викладені у ньому обставини повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніву у суду.

В постанові КАС ВС від 08.07.2020 року (справа № 463/1352/16-а) вказано, що у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та вини особи, що притягається до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведення невинуватості цієї особи.

Із врахуванням положень і тлумачень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій. Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія, викладена у протоколі про адміністративне правопорушення, має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду.

Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії, викладеній у протоколі про адміністративне правопорушення.

Наявність таких обставин, які свідчать про можливість іншої версії події, аніж викладена у протоколі про адміністративне правопорушення, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку вказано у протоколі про адміністративне правопорушення, має бути спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною згідно з протоколом про адміністративне правопорушення.

Обов`язкова відповідність судового процесу у справах про притягнення особи до адміністративної відповідальності за частиною 1 статтею 173-2 КУпАП таким засадам, як верховенство права, законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, безпосередність дослідження доказів, а також змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів безумовно має враховуватись як особами, яких звинувачують у скоєнні адміністративного правопорушення, та їх захисниками, так і судом, що здійснює розгляд відповідних справ.

Судом враховано те, що протокол про адміністративне правопорушення за своєю суттю є процесуальним документом, яким уповноважений орган засвідчує певне порушення, допущене особою, яке містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого відповідними нормами КУпАП і який є підставою для подальшого провадження у справі. Зважаючи на викладене та враховуючи позицію Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо протоколу про адміністративне правопорушення, висловлену в рішенні по справі "Карелін проти Російської Федерації", суддя приходить до висновку, що протокол не може бути самостійним та достатнім доказом у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до пункту 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи те, що при розгляді справи, доказів, що стверджують факт скоєння ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП не було встановлено, суддя переконаний, що необхідно закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, з наведених вище мотивів та підстав.

Керуючись статтями 1,7, 9, 245, 247, 251, 276, 283-285 КУпАП, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за частиною 1 статті 173-2 КУпАП, закрити на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП, - у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено, її захисником, а також потерпілим до Дніпровського апеляційного суду через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

З текстом судового рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua

Суддя О.В. Поштаренко