Справа № 698/1037/23
Провадження № 3/698/197/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2024 р. Суддя Катеринопільського районного суду Черкаської області Баранов О.І., розглянувши матеріали адміністративної справи, яка надійшла від СПД №1 (смт. Катеринопіль) Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області про притягнення до адміністративної відповідальності гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , непрацюючого, місце проживання АДРЕСА_1 , за ч.2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

18.04.2024 року до Катеринопільського районного суду Черкаської області після доопрацювання надійшов адміністративний матеріал щодо ОСОБА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 29.10.2023 року серії ААД №312245, водій ОСОБА_1 , 29.10.2023 року о 15-07 год. в смт. Єрки по вул. Вокзальна, керував т.з. ВАЗ 21063, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей та обличчя. Від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР України та вчинив правопорушення за ч.2 ст. 130 КУпАП. Постановою Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 22.03.2023 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, подав заяву від 30.04.2024 року про розгляд справи без його участі, вину у вчиненні правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП визнав, повідомив, що посвідчення водія у СЦ МВС України не отримував.

Так, відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Дослідивши матеріали справи та оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням у своїй сукупності, приходжу до наступних висновків.

Частиною першою ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно частини 2 ст. 130 КУпАП відповідальність настає за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Як встановлено, ОСОБА_1 пред`явлено обвинувачення, згідно фабули (суті вчиненого правопорушення) викладеної в протоколі від 29.10.2023 року серії ААД №312245, що останній 29.10.2023 року о 15-07 год. в смт. Єрки по вул. Вокзальна, керував т.з. ВАЗ 21063, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей та обличчя. Від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР України та вчинив правопорушення за ч.2 ст. 130 КУпАП.

Крім того зазначено, що постановою Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 22.03.2023 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Як зазначалося вище, адміністративна відповідальність за ч.2 ст.130 КУпАП України настає за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Отже, обов`язковою кваліфікуючою ознакою адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП вчиненого ОСОБА_1 , є дії, передбачені ч.1 ст.130 КУпАП, тобто вчинені особою, повторно протягом року, за які передбачена відповідальність, а саме за керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

На підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 адмінправопорушення як особою, яка повторно протягом року вчинила будь-яке з порушень передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП, поліцейськими до матеріали справи про адміністративне правопорушення після доопрацювання додано постанову Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 22.03.2023 року, з якої вбачається, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП за те, що останній 01 жовтня 2022 року о 14 год. 59 хв., на трасі М30, 916км, Криничанського району Дніпропетровської області, керував транспортним засобом перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився за допомогою газоаналізатора Драгер № 6820, результат тесту - 1.62 проміле.

Тобто, з часу вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке мало місце 01.10.2022 року, минув понад рік, тому з представлених суду матеріалів справи не вбачається наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП, що унеможливлює підтвердження обставин, які викладені в протоколі від 29.10.2023 року серії ААД №312245 та є грубим порушенням вимог КУпАП.

А тому, викладена у зазначеному протоколі про адміністративне правопорушення суть правопорушення щодо ОСОБА_1 не відповідає диспозиції ч.2 ст.130 КУпАП.

При цьому, суддя зазначає, Кодекс України про адміністративне правопорушення не містить норм, які б передбачала перекваліфікацію дій особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тому у даному випадку необхідно застосувати аналогію закону, як засіб заповнення прогалини у законодавстві, який полягає у застосуванні врегульованих конкретною нормою правовідносин, норми закону, що регламентує подібні відносини у кримінальному процесуальному законодавстві.

Відповідно до ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституційний Суд України у пункті 3.4 Рішення від 11.10.2011 N 10-рп/2011 зазначає, що з аналізу положень міжнародних актів, наведених у Рішенні, не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям "правопорушення".

У пункті 3.6 цього рішення Конституційний Суд України вказує, що відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним. У цьому ж Рішенні Конституційний Суд України поширює певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" від 15 травня 2008 року (заява N 7460/03) зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, справи про адміністративні правопорушення, враховуючи, зокрема, розмір та характер стягнень, для цілей статті 6 ЄКПЛ належать до справ із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення. Відтак, на дану категорію справ поширюються гарантії статті 6 ЄКПЛ.

Згідно з вимогами ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.97, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, нікого не може бути визнано винним у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення на підставі будь-якої дії чи бездіяльності, яка на час її вчинення не становила кримінального правопорушення, згідно з національним законом або міжнародним правом; також не може бути призначене суворіше покарання ніж те, що підлягало застосуванню на час вчинення кримінального правопорушення.

З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Враховуючи викладене, дії ОСОБА_1 , які мали місце 29.10.2023 року та виразилися у відмові від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, слід перекваліфікувати з ч.2 ст.130 КУпАП на ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 повторно протягом року вчинив будь-яке з порушень, передбачених частиною ч.1 ст.130 КУпАП.

Така перекваліфікація судом дій ОСОБА_1 не погіршує його становище, не порушує його права на захист та не змінює обставин правопорушення зафіксованих протоколом.

Таким чином, ОСОБА_1 слід визнати винним за ч.1 ст.130 КУпАП, а саме за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

У рішенні від 21.07.2011р. по справі ''Коробов проти України'' Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення ''поза розумним сумнівом''. Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Вина ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, окрім власного визнання, доведена ''поза розумним сумнівом'' та випливає із співвідношення достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків (доказів).

Крім того, відповідно до ст. 1 ЗУ «Про автомобільний транспорт» водій - особа, яка керує транспортним засобом та має відповідне посвідчення встановленого зразка.

У п. 1.10 ПДР визначено, що водій - це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм є також особа, яка навчається керування транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Таким чином, суд встановив, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, що підтверджується дослідженим в судовому засіданні долученим відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, та на момент вчинення правопорушення він не був водієм у розумінні вищенаведених положень закону, а тому є не водієм, а є іншою особою, яка керує транспортним засобом відповідно до положень статті 130 КУпАП, а тому, його слід визнати винним у вчиненні адмінправопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накласти адміністративне стягнення.

Застосовуючи принцип індивідуалізації та невідворотності покарання, вирішуючи питання щодо накладення адміністративного стягнення враховуються положення ст. 280 КУпАП, а саме, те, що адмінправопорушення мало місце, вина ОСОБА_1 у його вчиненні є доведеною, останній підлягає адміністративній відповідальності, обставин пом`якшуючих та обтяжуючих його відповідальність не встановлено, майнову шкоду не заподіяно, а також беручи до уваги у відповідності до ст.ст.33,34 КУпАП характер вчиненого ОСОБА_1 адмінправопорушення, обставини справи та відомі дані про його особу, який являється учасником бойових дій, раніше притягувався до адміністративної відповідальності, посвідчення водія не отримував, вважаю за необхідне призначити останньому адміністративне стягнення в межах встановлених санкцією ч.1 ст. 130 КУпАП, до якої підлягає застосуванню санкція у виді накладення штрафу, без позбавлення права керування транспортними засобами.

Також, на підставі ст. 40-1 КУпАП, враховуючи, що судом винесено постанову про призначення адміністративного стягнення, а тому з особи, якій призначено таке стягнення, необхідно стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 605,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 40-1, 130, 283, 284 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та застосувати адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (Сімнадцять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави (отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код класифікації доходів бюджету: 22030106, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA0026001, судовий збір в розмірі 605 (Шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Строк пред`явлення постанови до виконання три місяці.

Роз`яснити особі, на яку накладено грошове стягнення, що у разі несплати правопорушником штрафу у п`ятнадцятиденний термін з дня вручення йому постанови, постанова надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби. У порядку примусового виконання постанови з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу.

Постанова може бути оскаржена через Катеринопільський районний суд до Черкаського апеляційного суду протягом 10 днів з дня її отримання.

Суддя Баранов О.І.