Справа № 473/946/24
П О С Т А Н О В А

іменем України

"29" квітня 2024 р. місто Вознесенськ

Суддя Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області Дробинський О.Е.,

з участю секретаря судового засідання Данилевич Т.О.,

захисника адвоката Ліпатова С.В.,

особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянув справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

РНОКПП НОМЕР_1 ,

за ч.5 ст.126 КУпАП

В С Т А Н О В И В :

До Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області надійшла справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.5 ст.126 КУпАП. Відповідно до тексту протоколу серії ААД номер №784022 від 14 лютого 2024 року, 13 лютого 2024 року о 23:09 годині в селі Прибужани Вознесенського району Миколаївської області, по вулиці Бузька, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом легковим автомобілем моделі «Suzuki Boleno» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , який не має право керування таким транспортним засобом, і дане адміністративне правопорушення вчинено ним повторно протягом року, чим водієм ОСОБА_1 були порушені вимоги п.п. 2.1 а/ ПДР України та ним вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст.126 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 не визнав вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та пояснив, що 13 лютого 2024 року о 23:03 годині в селі Прибужани Вознесенського району Миколаївської області, по вулиці Бузька, не він, а його знайомий водій ОСОБА_3 керував транспортним засобом легковим автомобілем моделі «Suzuki Boleno» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 . При цьому він /тобто ОСОБА_1 / знаходився в салоні даного автомобіля, в якості пасажира на передньому пасажирському сидінні, і не керував даним транспортним засобом, оскільки його /тобто ОСОБА_1 / позбавлено права керування транспортними засобами за рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області. При цьому водій ОСОБА_3 не обрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух керованого ним транспортного засобу, та безпечно керувати ним, в результаті чого допустив виїзд за межі проїжджої частини в кювет, внаслідок чого транспортний засіб легковий автомобіль моделі «Suzuki Boleno» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження. При цьому ні він /тобто ОСОБА_1 /, як пасажир даного транспортного засобу, ні водій ОСОБА_3 не отримали внаслідок дорожньо транспортної пригоди, будь яких тілесних ушкоджень.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що 13 лютого 2024 року о 23:03 годині в селі Прибужани Вознесенського району Миколаївської області, по вулиці Бузька, він керував транспортним засобом легковим автомобілем моделі «Suzuki Boleno» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 . При цьому ОСОБА_1 знаходився в салоні даного автомобіля, в якості пасажира на передньому пасажирському сидінні, і не керував даним транспортним засобом, оскільки його /тобто ОСОБА_1 / позбавлено права керування транспортними засобами за рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області. При цьому він /тобто водій ОСОБА_3 / не обрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух керованого ним транспортного засобу, та безпечно керувати ним, в результаті чого допустив виїзд за межі проїжджої частини в кювет, внаслідок чого транспортний засіб легковий автомобіль моделі «Suzuki Boleno» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження. При цьому ні він /тобто ОСОБА_3 /, як водій даного транспортного засобу, ні пасажир ОСОБА_1 не отримали внаслідок дорожньо транспортної пригоди, будь яких тілесних ушкоджень.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що вона працює інспектором СРПП Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області. Вранці 14 лютого 2024 року в селі Прибужани Вознесенського району Миколаївської області, по вулиці Бузька, в кюветі був виявлений транспортний засіб легковий автомобіль моделі «Suzuki Boleno» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , який мав механічні пошкодження. Салон автомобіля був без людей. При огляді салону даного транспортного засобу легкового автомобіля моделі «Suzuki Boleno» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , була виявлена банківська картка на ім`я громадянина ОСОБА_5 . Було встановлено, що ОСОБА_1 мешкає в селі Прибужани Вознесенського району Миколаївської області. Біля 08:30 години 14 лютого 2024 року за місцем проживання ОСОБА_1 , тобто в селі Прибужани Вознесенського району, нею /тобто працівником поліції ОСОБА_4 / був складений протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст.126 КУпАП відносно ОСОБА_1 Про те, що за кермом даного автомобіля, ввечері 13 лютого 2024 року, під час дорожньо транспортної пригоди був водій ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , їй не повідомляв.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справі про адміністративне правопорушення є повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

На підставі ст. 252 зазначеного Кодексу суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Суд вважає, що вина водія ОСОБА_1 в скоєнні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП не може грунтуватися на досліджених в судовому засіданні доказах.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган /посадова особа/ при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Суддя районного суду при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідно до ст.278 КУпАП серед інших питань має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи.

Відповідно до ч.1 ст.256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення як документ, що засвідчує факт неправомірних дій та є одним з основних джерел доказів, складається за встановленою формою і має містити дані, необхідні для вирішення адміністративної справи, зокрема, про місце, час вчинення та суть правопорушення, спричинену матеріальну шкоду, а також про свідків і потерпілих. Тому предмет судового розгляду обмежений обставинами, які вказані в протоколі про адміністративне правопорушення та які визначають його суть.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення як документ, що засвідчує факт неправомірних дій та є одним з основних джерел доказів, складається за встановленою формою і має містити дані, необхідні для вирішення адміністративної справи, зокрема, про місце, час вчинення та суть правопорушення, спричинену матеріальну шкоду, а також про свідків і потерпілих. Тому предмет судового розгляду обмежений обставинами, які вказані в протоколі про адміністративне правопорушення та які визначають його суть.

Перевіривши матеріали справи та доводи сторони захисту, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , як особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.126 КУпАП, пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , надані ними в судовому засіданні, суд приходить до наступного висновку.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (частини 1 3 ст. 7 КУпАП).

Відповідно до положень статей 251, 252 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, суддя, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, повинен всебічно, повно і об`єктивно дослідити всі обставини справи, оцінивши кожен доказ як окремо, так і в їх сукупності, й навести в своєму рішенні висновки за результатами їх дослідження та оцінки щодо відсутності або наявності в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998).

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Енгель та інші проти Нідерландів» (1976 рік) зазначив, що критеріями для визначення поняття «кримінальне обвинувачення» є: критерій національного права (чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами); критерій кола адресатів (якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне); критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину).

Системний аналіз положень ч.5 ст.126 КУпАП, відповідальність за якою поширюється на невизначене коло осіб та передбачає накладення штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого, дозволяє дійти до висновку, що за своєю суттю це є кримінальним порушенням/обвинуваченням.

При цьому кваліфікація порушення/обвинувачення як «кримінального» дає особі додаткові гарантії, які передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі обов`язок довести вину особи, який передбачений ч.2 ст.6 Конвенції, та заборона подвійного притягнення до відповідальності за одне порушення (ст. 4 Протоколу 7 до Конвенції).

Згідно ст.61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Статтею 62 Конституції України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 КУпАП, (частині 2 ст.251 КУпАП).

Аналіз наведених норм закону, зокрема, положень статей 251, 280 КУпАП, дає підстави для висновку, що розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється відповідним органом, зокрема судом, виключно в межах протоколу про адміністративне правопорушення, наслідком чого є ухвалення постанови у відповідності до положень ст.283 КУпАП, яка повинна містити опис обставин, установлених під час розгляду справи, та зазначення нормативного акту, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення.

Суд не погоджується з висновком інспектора СРПП Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП громадянином ОСОБА_1 , враховуючи наступне.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення - передбаченої нормами права сукупності об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких те чи інше діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Він включає в себе: а) об`єкт; б) об`єктивну сторону; в) суб`єкт; г) суб`єктивну сторону.

Відповідно до ч.5 ст.126 КУпАП, відповідальність настає за порушення учасниками дорожнього повторного протягом року порушень, передбачених частинами другою четвертою цієї статті.

Отже, ч.5 ст.126 КУпАП є бланкетною нормою права і адміністративна відповідальність настає в разі порушення суб`єктами адміністративного правопорушення відповідних пунктів ПДР України, повторно протягом року.

Згідно п.2 ч.1 ст.278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення, зокрема, повинен вирішити чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до положень ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, місце вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, прізвище, адреса свідків і потерпілих, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та інше. Протокол підписується особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідками та потерпілими. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це.

Тобто, відповідно до зазначеної норми права та вимог Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом МВС України №1376 від 06 листопада 2015 року, у протоколі про адміністративне правопорушення поряд з іншим, повинно бути чітко зазначено місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, яка повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП, за якою складено протокол, а до протоколу повинні бути додані докази вчиненого правопорушення. При цьому суть адміністративного правопорушення має бути конкретною за змістом, викладеною з урахуванням суб`єктивних та об`єктивних ознак складу адміністративного правопорушення, передбачених ст.124 КУпАП.

Отже, протокол про адміністративне правопорушення у справі є не тільки джерелом доказів, але й виступає ще як юридичний документ, акт (процесуальна дія і процесуальне рішення компетентної особи, яка уповноважена його складати), який свідчить про порушення компетентною особою Національної поліції справи про адміністративне правопорушення у сфері дотримання ПДР України,(ст. ст. 254, 255 КУпАП), тому не тільки займає ключове положення серед інших джерел (доказів), але і є обов`язковим процесуальним документом, в якому викладена перш за все об`єктивна сторона правопорушення.

Відповідно до протоколу серії ААД номер №784022 від 14 лютого 2024 року, громадянину ОСОБА_1 , як водію інкримінується порушення ним вимог п.п. 2.1 а/ ПДР України.

Пункт 2.1 а/ ПДР України встановлює, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Аналіз змісту фабули, викладеної в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД номер №784022 від 14 лютого 2024 року, свідчить про те, що громадянин ОСОБА_1 звинувачується в тому, що саме він керував транспортним засобом легковим автомобілем моделі «Suzuki Boleno» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , який не має право керування таким транспортним засобом, і дане адміністративне правопорушення вчинено ним повторно протягом року, чим водієм ОСОБА_1 були порушені вимоги п.п. 2.1 а/ ПДР України та ним вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст.126 КУпАП.

Проте сторона захисту заперечує факт керування громадянином ОСОБА_1 даним транспортним засобом 13 лютого 2024 року взагалі. При цьому стороною захисту вказується особа, тобто громадянин ОСОБА_3 , який керував даним транспортним засобом 13 лютого 2024 року та ним скоєно дорожньо транспортну пригоду. Сам же громадянин ОСОБА_3 , який допитанй в судовому засіданні, не заперечує факту того, що саме він 13 лютого 2024 року о 23:03 годині в селі Прибужани Вознесенського району Миколаївської області, по вулиці Бузька, керував транспортним засобом легковим автомобілем моделі «Suzuki Boleno» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 . При цьому він не обрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух керованого ним транспортного засобу, та безпечно керувати ним, в результаті чого допустив виїзд за межі проїжджої частини в кювет, внаслідок чого транспортний засіб легковий автомобіль моделі «Suzuki Boleno» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження.

Зі змісту ст.279 КУпАП вбачається, що справа про адміністративне правопорушення підлягає судовому розгляду в межах обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення. Тому вони, з урахуванням положень ст.256 КУпАП, мають бути викладені в протоколі конкретно, у спосіб, який унеможливлює їх неоднозначне тлумачення та відповідати диспозиції закону про адміністративну відповідальність за вказане правопорушення.

Суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка є викладом обставин складу адміністративного правопорушення, що ставиться у вину особі, винуватість якої у скоєнні правопорушення має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки суд, діючи таким чином, порушує вимоги ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, перебираючи на себе функції прокурора та позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення ч.3 ст.6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення («проведення несанкціонованого пікету»), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства РФ така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

У справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення, що становить порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Згідно з ч.2 ст.254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Отже, слід вважати, що після виявлення особи, яка вчинила правопорушення, відносно останнього не пізніше двадцяти чотирьох годин повинен бути складений відповідний протокол про адміністративне правопорушення. При цьому, будь-яких випадків відстрочення моменту складання протоколу чинним законодавством не передбачено.

Протокол про адміністративне правопорушення за ч.5 ст.126 КУпАП, відносно громадянина ОСОБА_1 складено 14 лютого 2024 року о 08:30 години, і не зафіксовано факт керування ним будь яких транспортних засобів 13 лютого 2024 року.

Матеріали справи містять письмові пояснення громадянина ОСОБА_1 , датовані 14 лютого 2024 року, в яких зазначено особу, яка їх надає, а саме громадянина ОСОБА_1 , котрий надавав пояснення інспектору СРПП Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області Ніколайчук О.В.

Слід зазначити, що ЄСПЛ неодноразово звертав увагу на недосконалість чинного законодавства України і необхідність дотримуватися принципу правової визначеності (п. 53 рішення від 06.11.2008 у справі «Єлоєв проти України» (Yeloyev v. Ukraine), заява № 17283/02); п. 19 рішення від 18.12.2008 у справі «Новік проти України» (Novik v. Ukraine), заява № 48068/06), а Конституційний Суд України у п. 3.4 і 3.6 свого рішення від 11.10.2011 (справа № 10-рп/2011), аналізуючи положення міжнародних актів, наголосив, що «не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення», а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним». У цьому рішенні КСУ поширив певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Виходячи із системного аналізу вказаного законодавства України, усталеної правової позиції ЄСПЛ, який за певних умов поширює стандарти Конвенції для кримінального провадження на справи про адміністративні правопорушення (рішення від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12; рішення від 09.06.2011 у справі «Лучанінова проти України» (Luchaninova v. Ukraine), заява № 16347/02); рішення від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine), заява № 7460/03), враховуючи принцип правової визначеності, який є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права (ст. 3 Основного Закону) та який знайшов своє закріплення у судовій практиці КСУ, ВСУ, ВС і прецедентних рішеннях ЄСПЛ, суд як уже зазначалося дійшов до переконання, що дана справа, належить до справ із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення. Відтак, на цю категорію справ поширюється гарантії ст. 6 Конвенції, що у свою чергу надає можливість застосувати аналогію закону, тобто застосувати у межах своєї компетенції до КУпАП іншої норми закону, зокрема положень КПК України, які регламентують подібні відносини, заповнивши тим самим прогалину у законодавстві України про адміністративні правопорушення, що є невід`ємним правом осіб, які притягаються до адміністративної відповідальності та їх захисників (правом на справедливий суд, гарантованого ст. 6 Конвенції), а для суддів усіх інстанцій важливим елементом законного і справедливого правосуддя, оскільки мова не йде про норми, які встановлюють виключення або спеціальне правове регулювання.

З урахуванням викладеного, особа, яка обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення (за аналогією з КПК України), має право на власний розсуд формувати лінію свого захисту. Показання правопорушника (обвинуваченого) є не лише джерелом доказів, а й засобом захисту ним своїх інтересів, вони мають бути ретельно перевірені й оцінені судом. Жоден доказ не має наперед встановленої сили для суду.

Визнання вини не є беззаперечним доказом і не звільняє правоохоронні органи та суд від всебічної, повної та неупередженої перевірки та оцінки показань окремо, та всієї доказової бази у сукупності.

Водночас регламентований ст.62 Конституції України принцип презумпції невинуватості звільняє особу від обов`язку доводити свою невинуватість, усі сумніви щодо доведеності вини повинні тлумачитись на користь обвинуваченого. Якщо правопорушник (обвинувачений) посилається на обставини, що свідчать про його невинуватість, то встановити або спростувати такі обставини повинна сторона обвинувачення. Показання правопорушника (обвинуваченого) підлягають оцінці за тими ж правилами, що й усі докази, наявні у матеріалах адміністративного чи кримінального провадження.

Наявні в матеріалах справи протокол про адміністративне правопорушення, схема огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, яка складена з численними зазначеними в тексті постанови суду порушеннями, не можуть бути визнані наявними та допустимими доказами у справі, що не доводить факту керування транспортним засобом легковим автомобілем моделі «Suzuki Boleno» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , коли він отримав механічні пошкодження у вечірній час доби 13 лютого 2024 року в селі Прибужани Вознесенського району Миколаївської області, саме громадянином ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За таких обставин, до письмових пояснень громадянина ОСОБА_1 , датованих 14 лютого 2024 року, в яких зазначено особу, яка їх надає, а саме громадянина ОСОБА_1 , суд відноситься критично, оскільки вони не підтверджені іншими належними та допустимими доказами у справі.

Таким чином, суд приходить до висновку, що матеріали справи не містять достатньої кількості безспірних належних та допустимих доказів того, що саме через винну поведінку саме громадянина ОСОБА_1 , ним саме 13 лютого 2024 року було вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст.126 КУпАП, що зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №784022 від 14 лютого 2024 року.

Суд не має права за своєю ініціативою збирати додаткові докази винуватості особи.

Між тим, вина особи у вчиненні адміністративного правопорушення повинна бути доведена поза розумним сумнівом.

Ст.62 Конституції України встановлено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

З огляду на наведені обставини, а також положення ст.62 Конституції України, висновок інспектора правоохоронного органу про причетність громадянина ОСОБА_1 до вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП є неправильним.

З наведених вище мотивів та враховуючи правове значення протоколу про адміністративне правопорушення, який не тільки визначає суть адміністративного правопорушення, поставленого особі у провину, а також є доказом в справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст.251 КУпАП, суд приходить до висновку, що представлені в протоколі адміністративного правопорушення та в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, докази, які б підтверджували вину громадянина ОСОБА_1 в скоєнні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП є недопустимими, для визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП.

За наведених обставин, дослідивши усі обставини справи в їх сукупності, та оцінюючи зібрані у справі докази, суд вважає, що в діях громадянина ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, а саме, порушення вимог п.п. 2.1 а/ ПДР України.

Представлені в протоколі адміністративного правопорушення докази, які б підтверджували вину громадянина ОСОБА_1 в скоєнні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП є недостатніми та недопустимими, для визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП.

Вчинення даного адміністративного правопорушення громадянином ОСОБА_1 не було підтверджено в судовому засіданні належними та допустимими доказами.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності складу правопорушення.

Враховуючи наведене, у зв`язку із тим, що не встановлені достатні докази для доведення вчинення громадянином ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП в суді і вичерпані можливості їх отримання, справа про адміністративне правопорушення на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, підлягає закриттю за відсутністю складу в його діях даного адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ст.247, ст.283, ст.285 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст.126 КУпАП закрити, в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення в його діях.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя О. Е. Дробинський