Справа № 156/1054/23 Провадження №33/802/103/24 Головуючий у 1 інстанції:Бахаєв І. М.
Доповідач: Борсук П. П.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2024 року місто Луцьк

Суддя Волинського апеляційного суду Борсук П. П., розглянувши у відкритому судовому засіданні з участю секретаря судового засідання Хомік В. О., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Свередюк Ю. А., апеляційну скаргу на постанову судді Іваничівського районного суду Волинської області від 02 листопада 2023 року, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Іваничівського районного суду Волинської області від 18 грудня 2023 року.

В С Т А Н О В И В

Оскарженою постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою та мешканця: АДРЕСА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 (сто сімдесят) гривень.

Визначено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 коп.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 25.09.2023 близько 15 год. 00 хв. на АДРЕСА_1 ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру стосовно своєї дружини ОСОБА_2 , а саме: ображав її нецензурною лайкою. Такими діями ОСОБА_1 вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст.173-2 КУпАП.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 стверджує, що у матеріалах справи відсутні належні докази вчинення ним домашнього насильства, а суд першої інстанції взяв до уваги, надані працівниками поліції письмові документи, які базуються винятково на поясненнях його дружини.

Апелянт не заперечує того, що 25.09.23 р. між ним та ОСОБА_2 виник конфлікт матеріального характеру, словесна суперечка, але жодного домашнього насильства відносно дружини не вчинялось. На той момент сім`я вже перебувала на межі розлучення, конфлікти в сім`ї є буденним явищем, але не кожен конфлікт в розумінні закону є домашнім насильством.

Окрім того, звертає увагу на невідповідність показань потерпілої протоколу про адміністративне правопорушення, в якому зазначено лише про психологічну шкоду дружині. Однак, в поясненнях самої ОСОБА_2 йдеться не лише про психологічне, а й фізичне та економічне насильство і по відношенню не лише до дружини, а й неповнолітнього сина.

Вважає, що така постанова суду підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а постанову суду залишити без змін. Зазначає, що постійно піддається психологічному, фізичному та матеріальному насильству зі сторони чоловіка. Крім цього, ОСОБА_1 часто вчиняє таке насильство у присутності їх сина, внаслідок чого дитина має проблеми зі сном, а не як стверджує апелянт через вживання кавових напоїв. Звернення в правоохоронні органи спрямоване виключно на захист власних інтересів та інтересів спільного сина.

Розгляд апеляційної скарги просила проводити у її відсутність.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, доходжу висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 7 КпАП України провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

В силу змісту ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, зокрема, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків.

Відповідно до положень статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомісті.

Так, незважаючи на невизнання ОСОБА_1 своєї вини, наявними у матеріалах справи доказами підтверджується факт того, що за вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення обставин місця та часу ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру стосовно своєї дружини ОСОБА_2 , а саме висловлювався нецензурними словами, чим завдав шкоду її психологічному здоров`ю.

Частиною першою статті 173-2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, тощо.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України № 2229-VIII від 07.12.2017 «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який набрав чинності з 07.01.2018, домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Таким чином, під домашнім насильством, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП, підпадають такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.

Окрім протоколу про адміністративне правопорушення вина ОСОБА_1 підтверджується наступними доказами: рапортом від 26.09.23, заявою потерпілої ОСОБА_2 , поясненнями ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , формою оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, медичними документами на ім`я

ОСОБА_3 до апеляційної скарги службова характеристика на ім`я ОСОБА_1 , на думку апеляційного суду, жодним чином не доводить і не спростовує вину останнього, а лише характеризує його як відповідального працівника та службовця.

Проаналізувавши зібрані докази в їх сукупності вважаю, що винність ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП є повністю доведеною належними та допустимими доказами в розумінні ст. 251 КУпАП, які містяться в матеріалах справи.

Таким чином, доводи ОСОБА_1 , викладені в апеляційній скарзі, жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції, а на думку апеляційного суду фактично спрямовані на уникнення ним адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП шляхом закриття провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, - тобто у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.

Враховуючи наведене вище, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржену постанову суду - без змін.

На підставі наведеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Волинський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Іваничівського районного суду Волинської області від 18 грудня 2023 рокубез змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Копію рішення у справі про адміністративне правопорушення протягом трьох днів надіслати особі, щодо якої його винесено.

Суддя Волинського апеляційного суду Борсук П. П.