Номер провадження 33/816/345/24 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 126 КУпАП
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 січня 2024 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 592/16561/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 24.11.2023, якою

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1

визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП,

учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 ,

захисника адвоката Недведського О. О.,

установив:

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить та скасувати постанову судді, оскільки він не є фахівцем у галузі права, отримав постанову 29.11.2023 та фактично не розумів наслідків пропуску строку для подання апеляційної скарги, судом порушено норми матеріального та процесуального права, висновки судді не відповідають фактичним обставинам справи. Працівниками поліції належним чином не задокументовано та не доведено належними та допустимими доказами факту порушення ним ПДР. Суди не вправі застосовувати стягнення у виді позбавлення права керувати т/з тоді, коли особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала.

Постановою судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 24.11.2023 ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, і на нього накладене стягнення у виді штрафу у розмірі 2400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800 грн із позбавленням права керування т/з на строк 5 років без оплатного вилучення т/з. Стягнуто на користь держави судовий збір в сумі 536,80 грн.

Згідно постанови, 20.10.2023 о 10 год. 09 хв. в м. Суми по пр. Тараса Шевченка, 4, ОСОБА_3 повторно протягом року керував т/з BMW X5, р. н. НОМЕР_1 , будучи позбавленим права керування, чим порушив вимоги п. 2.1а ПДР.

Вдповідно ч. 1 ст. 285 КУпАП, постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи і копія цієї постанови протягом 3-х днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено, а згідно ч. 2 ст. 294 цього Кодексу постанова судді може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її винесення; апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, та з боку держави не повинно чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених ст. 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду (рішення ЄСПЛ від 26.07.2005 у справі «Подбіельські та ППУ Полпуре проти Польщі» (Podbielski and PPU Polpure v. Poland), заява № 39199/98, п. 62). Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, має на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту (рішення ЄСПЛ від 28.10.1998 у справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain», §45). При цьому правило дотримання десятиденного строку на оскарження постанови суду з дня її винесення, передбачене ст. 294 КУпАП, покликано надати потенційному заявникові достатньо часу для роздумів стосовно подачі апеляційної скарги, чіткого визначення своїх аргументів та окреслення стверджувальної правової позиції.

ОСОБА_3 24.11.2023 був присутнім під час ухвалення суддею суду першої інстанції рішення, зі змістом постанови ознайомився 29.11.2023, а апеляційну скаргу подав 05.12.2023, тому не маючи повного тексту судового рішення, ОСОБА_3 був позбавлений можливості своєчасно його оскаржити у суді апеляційної інстанції, внаслідок чого апеляційний суд вважає за необхідне поновити строк апеляційного оскарження постанови судді, оскільки він пропущений з поважних (об`єктивних) причин.

Вислухавши доводи ОСОБА_3 та його захисника Недведського О. О., які підтримали апеляційну скаргу, просили скасувати постанову судді та закрити провадження у справі, перевіривши матеріали даної справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вказана вище апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 619111 від 20.10.2023, суддя суду першої інстанції цілком вірно дійшла висновку, що водій ОСОБА_3 керував т/з, будучи позбавленим права керування т/з, повторно протягом року, чим порушив вимоги п. 2.1а ПДР, що відповідає фактичним обставинам справи, належним чином умотивовано і об`єктивно підтверджується доказами у справі, зокрема:

- постановою Печерського районного суду міста Києва від 17.10.2022, яка набрала законної сили 28.10.2022, згідно якої ОСОБА_3 позбавлений права керування т/з строком на один рік (а. с. 4);

- постановою про накладення стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ВАС № 7456451 від 04.08.2023, згідно якої ОСОБА_3 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП (а. с. 4);

- відеозаписами зі спеціальних технічних пристроїв працівників поліції відносно ОСОБА_3 (а. с. 6).

Доказами в справі є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису тощо (ч. 1 ст. 251 КУпАП).

Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю (ч. 1 ст. 251, ст. 252 КУпАП), не убачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам.

Відповідно п. 2.1а ПДР, водій механічного т/з повинен мати при собі посвідчення на право керування т/з відповідної категорії, а ч. 5 ст. 126 КУпАП встановлена відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених ч. 2-4 цієї статті, а саме за керування т/з особою, яка не має права керування таким т/з, або передача керування т/з особі, яка не має права керування таким т/з (ч. 2 ст. 126 КУпАП), керування т/з особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування т/з (ч. 3 ст. 126 КУпАП), керування т/з особою, позбавленою права керування т/з (ч. 4 ст. 126 КУпАП).

Тобто законодавцем при визначенні виду покарання за ч. 5 ст. 126 КУпАП, який підлягає застосуванню до правопорушника, вже враховано той факт, що особа раніше (протягом року) позбавлена права керування т/з, відтак передбачено застосування до особи, яка позбавлена права керування т/з (не має права керування; тимчасово обмежена у праві керування) стягнення у виді позбавлення права керування т/з, однак на більший термін.

Можливість накладення на водія стягнення у виді штрафу без позбавлення права керування т/з цією нормою не передбачена.

ОСОБА_3 посилається на п. 28 постанови Пленуму ВСУ № 14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», відповідно до якого позбавлення права керувати т/з можна застосовувати тільки як основне адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 121, ч. 4 ст. 122, ст. 122-2, ч. 3 ст. 123, ст. 124 і 130 КпАП. Можливості накладати на винну особу таке стягнення як додаткове цей Кодекс не надає. Суди не вправі застосовувати його й тоді, коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала.

Посилання на вказаний пункт є безпідставним, оскільки, по-перше, ст. 126 КУпАП серед наведеного в ньому переліку статей відсутня. По-друге, такі роз`яснення цієї постанови йдуть в розріз з законом, який діє на даний час. Тобто п. 28 Постанови викладений в ред. від 19.12.2008, а ч. 5 ст. 126 КУпАП введена в дію ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху» № 1231-IX від 16.02.2021.

Мотиви апеляційної скарги фактично анулюють ч. 5 ст. 126 КУпАП, адже вона однозначно та без будь-яких сумнівів передбачає покарання у виді штрафу та (без «або») позбавлення права керування т/з особи, яка раніше була позбавлена права керування.

Доводи апеляційної скарги про те, що не доведено належними та допустимими доказами факту порушення положень ПДР, які б відповідно ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію» давали право працівникам поліції здійснити зупинку т/з під керуванням останнього, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки поліцейський може зупиняти т/з у разі: якщо водій порушив ПДР; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів т/з до вчинення ДТП, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що т/з чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення ДТП, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо т/з перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення ДТП, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія т/з до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів ДТП; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на т/з створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на т/з спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв; 10) якщо зупинка т/з, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий т/з на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту; 11) якщо є наявна інформація, яка свідчить про те, що водій або пасажир т/з є особою, яка самовільно залишила місце для утримання військовополонених (ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію»).

Як убачається з відеозапису події, зупинка т/з BMW X5, д. н. з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 відбулася з метою перевірки того, що на перехресті вищевказаний т/з не рухався на зелений сигнал світлофора, що може свідчити про вчинення правопорушення, про що водія було повідомлено співробітником поліції в ході спілкування, що узгоджується з вимогами ст. 2, 30, 31, 35 ЗУ «Про національну поліцію». До того ж, в апеляційній скарзі ОСОБА_3 сам зазначив, що в день складання протоколу, рухаючись на перехресті, він порушив ПДР, проте відповідного рішення співробітники патрульної поліції не приймали.

Посилання ОСОБА_3 на постанову КАС ВС є необґрунтованими, оскільки висновки суду стосуються інших правовідносин, які регулюються в порядку КАСУ і не мають преюдиційної сили для рішень, ухвалених в порядку КУпАП.

Таким чином, в ході апеляційного розгляду не було встановлено істотних порушень прав та законних інтересів ОСОБА_3 , які б перешкодили судді суду першої інстанції ухвалити справедливе та обґрунтоване рішення.

Суддя суду першої інстанції не вийшла за межі зазначених у протоколі обставин, розглянувши справу на підставі наданих сторонами (у тому числі й уповноваженою особою національної поліції, яка склала протокол про адміністративні правопорушення ч. 2 ст. 251, ст. 255 КУпАП) та досліджених у судовому засіданні доказів, достатніх у своїй сукупності і взаємозв`язку для доведення вини ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП. При розгляді справи в повному обсязі дотримані положення ст. 268, 279, 280 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином умотивованою, тому вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Поновити ОСОБА_3 строк апеляційного оскарження постанови судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 24.11.2023.

Постанову судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 24.11.2023 відносно ОСОБА_4 залишити без змін, а його апеляційну скаргу на цю постанову без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В. Ю. Рунов