Справа № 448/1950/23 Головуючий у 1 інстанції: Гіряк С.І.
Провадження № 33/811/307/24 Доповідач: Урдюк Т.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , на постанову судді Мостиського районного суду Львівської області від 07 лютого 2024 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в:

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь державного бюджету України судовий збір у сумі 605 грн 60 коп.

Згідно з постановою судді, 15 листопада 2023 року о 17 год. 10 хв. за адресою: Львівська обл., Яворівський р-н, м. Мостиська, вул. Залізнична, 1, ОСОБА_1 керував мотоциклом DELTA EX 50QT-B, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки та у медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Не погоджуючись із рішенням судді суду першої інстанції, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати постанову судді Мостиського районного суду Львівської області від 07 лютого 2024 року, а провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Оскаржувану постанову апелянт вважає незаконною, прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог апелянт покликається на те, що суд першої інстанції не забезпечив повного та всебічного з`ясування обставин справи, висновки є необґрунтованими та не відповідають фактичним обставинам. Свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, заперечує. Стверджує, що жодних порушень ПДР з його боку не було, оскільки він не керував транспортним засобом та, відповідно, не може вважатись водієм.

Звертає увагу, що пояснення, викладені в постанові суду першої інстанції, не відповідають його поясненням, наданим в судовому засіданні та в клопотанні про закриття провадження у справі. ОСОБА_1 не повідомляв суду, що йому не відомо, чий це мопед, та що такий лежав на дорозі. З відеозаписів, наявних в матеріалах справи, вбачається, що мопед був припаркований поблизу будівлі. Стверджує, що мопед DELTA EX 50QT-B перебував в неробочому стані та вівся ним пішки до місця ремонту, про що апелянт заявляв поліцейським.

Зазначає, що судом неправильно встановлено вид транспортного засобу д.н.з. НОМЕР_1 , який є не мотоциклом, а мопедом, про що свідчить свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу.

Вказує, що в матеріалах справи відсутні відеозаписи, які доводять факт керування ним мопедом. Окрім цього, дані відеоматеріали не є безперервними, а тому не є належними та допустимими доказами.

Апелянт звертає увагу, що в протоколі про адміністративне правопорушення та в матеріалах справи неправильно вказано його прізвище як « ОСОБА_2 » замість « ОСОБА_3 ». Стверджує, що в матеріалах справи відсутні докази складання працівниками поліції направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння та ознайомлення його з таким. Окрім цього, в направленні зазначено, що ОСОБА_1 на огляд в заклад охорони здоров`я доставив поліцейський СРПП ВП №1 Яворівського РВП лейтенант поліції Кіцила Н.Я., однак дана обставина не відповідає дійсності, оскільки до медичного закладу його ніхто не доставляв.

Зазначає, що в протоколі про адміністративне правопорушення працівник поліції написав не передбачену законодавством ознаку алкогольного сп`яніння, а саме почервоніння очей. Окрім цього, в протоколі вказано, що ОСОБА_1 відмовився від медичного огляду на стан сп`яніння на місці зупинки, що є неможливим, оскільки поліцейські не є медичними працівниками і не могли проводити медичний огляд на місці зупинки. Не вказано також, з допомогою якого технічного засобу йому пропонувалось пройти огляд на стан сп`яніння на місці. Відтак, протокол та матеріали справи складені з грубими порушеннями і не можуть вважатись належними та допустимими доказами.

Суд першої інстанції у своєму рішенні не обґрунтував відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про закриття провадження у справі, не навів аргументів, чому він вважався водієм транспортного засобу.

На думку апелянта, матеріали справи не містять належних доказів його відмови як водія від проходження огляду на стан сп`яніння.

У судовому засіданні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 подану апеляційну скаргу підтримав та просив таку задовольнити.

Заслухавши пояснення апелянта, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така не підлягає до задоволення.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апеляційної скарги, ці вимоги закону суддею суду першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок судді про доведеність винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними у справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 15 листопада 2023 року серії ААД №665001 (а.с. 4), 15 листопада 2023 року о 17 год. 10 хв. за адресою: Львівська обл., Яворівський р-н, м. Мостиська, вул. Залізнична, 1, ОСОБА_1 керував мотоциклом DELTA EX 50QT-B, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки та у медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Підписати вказаний протокол, а також надати письмові пояснення з приводу обставин, що склалися, ОСОБА_1 відмовився, про що працівником поліції, на виконання вимог п. 10 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої Наказом Міністерства юстиції 9 грудня 2020 року №4248/5, у протоколі серії ААД №665001 від 15 листопада 2023 року зроблено відповідний запис.

Викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини підтверджуються і долученим до матеріалів справи відеозаписом, на якому зафіксовано факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичному закладі.

Крім цього, вказаним відеозаписом спростовуються також доводи апелянта про те, що він не керував транспортним засобом, а такий був припаркований, оскільки у ході спілкування з ОСОБА_1 працівники поліції повідомляють про те, що бачили, як ОСОБА_1 керує мотоциклом, втім, після того, як він побачив екіпаж патрульної поліції, ОСОБА_1 зупинився та зліз з транспортного засобу.

Як вбачається з постанови про накладення адміністративного стягнення серії БАД №589096 від 15 листопада 2023 року (а.с. 11), ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 121, ч. 2 ст. 126 КУпАП, зокрема у тому, що він 15 листопада 2023 о 17 годині 10 хвилин на АДРЕСА_3 керував мотоциклом без застебнутого мотошолому та не маючи посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив вимоги п. 2.1.а та 2.3г ПДР.

Попри те, що ОСОБА_1 в поданій апеляційній скарзі висловив незгоду з винесеною щодо нього постановою серії БАД №589096 від 15 листопада 2023 року, така ним не оскаржувалась та набрала законної сили, про що ОСОБА_1 зазначив у суді апеляційної інстанції.

За наведеного, враховуючи, що викладені у вказаній постанові відомості підтверджують факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 був водієм у розумінні п. 1.10 ПДР, а тому на нього поширювались вимоги Правил дорожнього руху, у тому числі і п. 2.5 ПДР.

При цьому висловлення ОСОБА_1 незгоди з постановою серії БАД №589096 від 15 листопада 2023 року, за відсутності з боку апелянта будь-яких активних дій, спрямованих на її оскарження, апеляційний суд до уваги не бере.

Водночас, даними, відображеними на відеозаписі та наведеними в постанові, спростовуються доводи апелянта про те, що мопед перебував у неробочому стані та котився ним пішки до місця ремонту.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що наявний в матеріалах справи відеозапис містить лише фрагменти події, то апеляційний суд зазначає, що для вирішення справи важливими є лише ті фактичні дані, зафіксовані за допомогою відеокамери поліцейського, які свідчать про вчинення адміністративного правопорушення, або про протилежне. Відповідно до наданого відеозапису, на ньому, зокрема, відображено факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичному закладі.

Покликання апелянта на те, що представлений працівниками поліції відеозапис є неналежним доказом не знайшло свого підтвердження, оскільки відповідно до вимог ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками.

Безпідставними є і доводи про те, що зазначений відеозапис не може братися до уваги також через те, що у протоколі про адміністративне правопорушення відсутнє покликання на технічний засіб, за допомогою якого здійснено цей відеозапис, оскільки вимоги до змісту протоколу про адміністративне правопорушення викладені в ст. 256 КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, затвердженій наказом МВС України від 7 листопада 2015 року №1395. Проте вказаними нормами не передбачено внесення до протоколів про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксованих не в автоматичному режимі, в тому числі і за ст. 130 КУпАП України, інформації щодо технічного засобу, яким здійснювалася відеофіксація.

Стосовно покликання на вид транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 , то дійсно згідно з копією тимчасового реєстраційного талона ДАП №957066, транспортний засіб марки DELTA EX 50QT-B, д.н.з. НОМЕР_1 , є мопедом (а.с. 26), а не мотоциклом, як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №665001 та оскаржуваному рішенні. Втім, наведене не спростовує вини ОСОБА_1 в інкримінованому йому правопорушенні, оскільки ст. 130 передбачає відповідальність, у тому числі, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння. При цьому мопед згідно з п. 2.13 ПДР є транспортним засобом, відтак за відмову особою, яка ним керує, від проходження огляду на стан сп`яніння настає відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Попри те, що у матеріалах справи працівники поліції зазначили прізвище особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, «Олійник», а не правильне « ОСОБА_3 », наведене також жодним чином не впливає ні на факт вчинення ним правопорушення, ні на обсяг його вини. Так, у суді першої встановлено, а в суді апеляційної інстанції перевірено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , щодо якого складено протокол серії ААД №665001 від 15 листопада 2023, є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , що стверджується як даними ТСЦ 4647 (а.с. 8-10), так і долученим відеозаписом та наданим для огляду у суді документом, що посвідчує особу.

При цьому апеляційний суд бере до уваги, що на місці події ОСОБА_1 відмовився надати працівнику поліції документ, що посвідчує його особу; про те, що поліцейським допущено помилку в його прізвищі не зазначав. Суд апеляційної інстанції таку поведінку порушника оцінює як таку, що спрямована на уникнення відповідальності за вчинене.

Щодо викладу в оскарженій постанові пояснень ОСОБА_1 , з якими частково не погоджується апелянт, то апеляційний суд позбавлений можливості перевірити зміст наданих ОСОБА_1 пояснень у суді першої інстанції, оскільки КУпАП не передбачає технічної фіксації судового засідання. Втім, навіть якщо ці пояснення були викладені не дослівно, наведене не може бути підставою для скасування оскарженого рішення.

Відсутність на відеозаписі даних про складення направлення на огляд не спростовує факт складення такого, оскільки воно наявне у матеріалах справи (а.с. 6). Що стосується того, що у направленні вказано про доставлення особи на огляд поліцейським ОСОБА_5 , то вказані доводи не беруться до уваги, оскільки ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, відтак працівники поліції були позбавлені можливості доставити його у медичний заклад.

Відповідно до ст. 2, 3 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 9 листопада 2015 року №1452/735 (далі Інструкція №1452/735) огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

З протоколу серії ААД №665001 від 15 листопада 2023 року (а.с. 4), акту огляду на стан алкогольного сп`яніння (а.с. 6) та направлення на огляд (а.с. 7) вбачається, що такими ознаками в ОСОБА_1 були: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей.

Таким чином, виявлені в ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння відповідають вимогам Інструкції 1452/735, що зумовило висловлення поліцейським до ОСОБА_1 вимоги пройти огляд на стан сп`яніння.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 також вказує, що працівники поліції не є медичними працівниками і не могли провести медичний огляд. Втім, згідно з вимогами Інструкції №1452/735, освідувана особа проходить огляд на стан сп`яніння, а не медичний огляд. При цьому розділом ІІ цієї Інструкції встановлено порядок проведення огляду поліцейськими, які мають спеціальні знання.

Водночас, ОСОБА_1 вміняється порушення вимог п. 2.5 ПДР, оскільки він відмовився від проходження огляду як на місці зупинки, так і в медичному закладі. Відтак його апеляційні доводи є неспроможними.

Згідно з ч. 1 ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

Відповідно до оскарженої постанови, суддя суду першої інстанції визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з чого слідує, що суддя не знайшов підстав для задоволення клопотання порушника про закриття провадження у справі. При цьому покликання апелянта на необґрунтованість рішення судді є безпідставним.

Інші доводи апеляційної скарги не містять покликання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність винесеної у справі постанови.

Таким чином, наявні у справі докази, яким суддя першої інстанції надав належну оцінку, у своїй сукупності поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а саме відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, за ч. 1 ст. 130 КУпАП та узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

При обранні ОСОБА_1 адміністративного стягнення суддя районного суду в оскаржуваній постанові в повній мірі врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, та наклав адміністративне стягнення у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП в межах безальтернативної санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

При розгляді справи суддею першої інстанції порушень вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП.

Ураховуючи наведене, порушень норм процесуального або матеріального права не було встановлено під час апеляційного перегляду, оскаржувана постанова судді є законною, обґрунтованою і такою, що відповідає фактичним обставинам справи.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови судді місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

постанову судді Мостиського районного суду Львівської області від 07 лютого 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін, апеляційну скаргу останнього без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського апеляційного суду Т.М. Урдюк