Провадження №33/812/238/24 Категорія: ст. 130 ч. 1 КУпАП
Головуючий у першій інстанції Костюченко Г. С.
Доповідачка апеляційного суду ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 травня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі:

головуючої - судді Ямкової О. О.

за участю: секретаря Біляєвої В. М.

захисниці Руснакової Т. А.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисниці Руснакової Т. А. на постанову судді Ленінського районного суду міста Миколаєва від 10 квітня 2024 року, стосовно

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проходить службу солдатом у ВЧ НОМЕР_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік, -

В С Т А Н О В И В :

Згідно до змісту постанови судді, 24 червня 2023 року о 12 годині 55 хвилині у місті Миколаєві по вулиці Херсонське шосе, 26 водій ОСОБА_3 , керував транспортним засобом «Skoda Superb», державний номерний знак НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, млява мова, почервоніння шкіри обличчя, поведінка, яка не відповідає обстановці. Водію запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки за допомогою алкотестеру Драгер або у медичному закладі, від чого ОСОБА_3 відмовився, чим порушив пункт 2.5 ПДР України, і що зафіксовано за допомогою камер 474682 і 474049.

ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, 19 квітня 2024 року захисниця ОСОБА_3 адвокатка Руснакова Т. А. подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді скасувати та закрити провадження у справі на підставі статті 247 КУпАП.

Апелянтка вважає, що постанова є необґрунтованою, не відповідає вимогам закону та посилається на норми КУпАП та практику ЄСПЛ.

Зазначає, що обставини, які викладені у протоколі про адміністративне правопорушення викладені не у відповідності до частини 1 статті 130 КУпАП, так як: водій не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі; звинувачення водія викладено суперечливо, оскільки не можна зрозуміти що саме порушив водій чи керування з ознаками алкогольного сп`яніння чи відмову від проходження огляду; не сформульовано який саме огляд на стан сп`яніння повинен пройти водій (на стан алкогольного сп`яніння чи стан наркотичного сп`яніння).

Немає у справі доказів відсторонення водія ОСОБА_3 від керування транспортним засобом, зокрема судом першої інстанції не врахована постанова Миколаївського апеляційного суду від 16 лютого 2024 року, якою встановлено керування ОСОБА_3 транспортним засобом в той же день, але пізніше.

На жаль, суддя суду першої інстанції не надав оцінку вищезазначеним обставинам у своїй постанові, що призвело до безпідставного притягнення водія ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності в порушення стандарту доказування поза розумним сумнівом.

Справа у суді апеляційної інстанції розглянута за відсутністю ОСОБА_3 , який повідомлений належним чином про час та дату слухання справи, і за участю його захисниці Руснакової Т. А., у відповідності до положень статті 294 КУпАП.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, у їх межах, заслухавши пояснення захисниці Руснакової Т. А., а також вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, так як висновки судді про доведеність вини ОСОБА_3 у порушенні вимог п. 2.5 ПДР України, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є правильними.

Ці висновки суду ґрунтуються на належних та допустимих доказах, які спростовують доводи апелянтки, викладені нею у апеляційній скарзі.

Відповідно до положень статті 251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є доказом в справі про адміністративне правопорушення.

Тому суддя суду першої інстанції, як на доказ вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, обґрунтовано послався на дані протоколу про адміністративне правопорушення та відеозйомку, здійснену на нагрудну камеру поліцейських, згідно яких ОСОБА_3 мав ознаки алкогольного сп`яніння, але на вимогу поліцейського відмовився від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння, як на місці зупинки, так і у медичному закладі в установленому законом порядку, чим за складеним протоколом порушив положення п. 2.5 ПДР України.

У протоколі об`єктивна сторона викладена у відповідності до диспозиції частини 1 статті 130 КУпАП, а саме керування ОСОБА_3 транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та відмови на вимогу поліцейських у проходженні огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.

Особисте тлумачення адвокаткою диспозиції частини 1 статті 130 КУпАП не впливає на правильну кваліфікацію дій ОСОБА_3 , оскільки саме керування з ознаками сп`яніння вимагає від водія пройти відповідний огляд на стан сп`яніння, а при відмові водія від його проходження такі дії кваліфікуються, як порушення пункту 2.5 ПДР України. Тобто повинно бути дві взаємопов`язані ознаки: керування з ознаками сп`яніння та відмова від проходження огляду за вимогою поліцейських.

В іншому випадку, при проходженні водієм огляду на стан сп`яніння та його підтвердження у встановленому порядку, такі дії особи кваліфікуються, як керування в стані сп`яніння, тобто керування транспортним засобом з порушенням пункту 2.9а ПДР України, та не є керуванням з ознаками сп`яніння, яке не підтверджено в установленому порядку та вимагає від водія у цьому разі пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому порядку.

Так, у відповідності до пункту 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

За положеннями пунктів 1.3, 1.6, 1.7 розділу І і положеннями розділу ІІ Інструкції № 1452/735 огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, з фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції, та з відеофіксацією події за допомогою технічного засобу, а за його відсутності у присутності двох свідків, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані алкогольного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 3 розділу I цієї Інструкції. У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 КУпАП.

Установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду за допомогою технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові (пункт 7 розділу ІІ Інструкції).

Направлення водія для проведення огляду на стан алкогольного чи іншого виду сп`яніння у медичному закладі видається поліцейським, у випадку незгоди водія з результатами показників Драгеру при огляді, що проведений поліцейськими на місці зупинки, або бажанні пройти такий огляд лише у медичному закладі.

Натомість ОСОБА_3 відмовився від проходження огляду як на місці зупинки, так і у медичному закладі, та ці обставини підтверджені належними письмовими доказами та відеодоказами, що додані до матеріалів справи.

Сам протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам статті 256 КУпАП, та щодо місця та суті адміністративного правопорушення повністю узгоджуються з даними, які містяться у відеозаписі, здійсненому працівниками поліції на нагрудні камери.

З відеозапису, що здійснено безперервно на нагрудні камери вбачається, що поза розумним сумнівом ОСОБА_3 керував автомобілем з явними ознаками алкогольного сп`яніння, так як не лише використовував здебільшого нецензурну лексику, а і не міг стояти поряд з транспортним засобом, що призвело до його сповзання біля передніх водійських дверцят. Водієві ОСОБА_3 поліцейськими декілька разів роз`яснювалися підозри щодо його перебування у нетверезому стані та необхідності пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, як на місці зупинки за допомогою алкотестера Драгер, так і у медичному закладі, про що водій спочатку не бажав чути, внаслідок чого перебивав роз`яснення поліцейських, намагався їх образити, висловлювався нецензурною лайкою та врешті-решт відмовився від будь-якого огляду, навіть на питання чи вживав алкогольні напої відповів «пив». Порядок проходження огляду, наслідки відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння зафіксовано у відеозаписах о 12 годині 57-58 хвилинах, 13 годині 01-02 хвилинах, 13 годині 13 хвилині (а.с.3).

Тому доводи захисниці про те, що водій не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі не лише спростовуються матеріалами справи, зокрема, відеозаписом події, а викликають обґрунтовані сумніви у їх ознайомленні зі справою з метою написання «вмотивованої» апеляційної скарги.

Такими же є і посилання на заперечення водія у протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки текст, який написано власноручно водієм ОСОБА_3 у тому стані, в якому він був зупинений поліцейськими, до прочитання та розуміння його змісту не є можливим.

У протоколі, направленні та відеозапису зазначено про те, що водій керував з ознаками алкогольного сп`яніння і тому йому висунута вимога про проходження огляду на стан саме алкогольного сп`яніння, а ніяк ні іншого виду сп`яніння, про що зазначала адвокатка. При тому протокол та направлення оформлені красивим та чітким почерком поліцейського, що унеможливлює тлумачення його обставин будь-яким іншим чином, на противагу наведеним доводам у поданій апеляційній скарзі.

Такими же є твердження захисниці стосовно того, що ОСОБА_3 не відсторонювався від керування транспортним засобом, що суперечить по-перше, відеозапису з 13 години 20 хвилини по 13 годину 59 хвилину, де ОСОБА_3 викликає на місце події свого родича для передачі транспортного засобу тверезому водієві, який приїжджає пізніше та забирає автомобіль, а по-друге, про відсторонення від керування повідомлено водія у протоколі про адміністративне правопорушення. Тобто усі наведенні посилання не мають нічого спільного з обставинами справи, які правильно встановлені суддею суду першої інстанції та свідчать про поверхневе ознайомлення з ними захисниці особи. На таку практику вказує і посилання адвокатки на постанову апеляційного суду, прийняту відносно цієї особи, але за інших обставин.

Тому доводи апелянтки про порушення процесуальних прав водія, з огляду на положення КУпАП, не є слушними.

Отже, ОСОБА_3 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Стягнення за вчинення адміністративного правопорушення призначено ОСОБА_3 відповідно до санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисниці Руснакової Т. А. залишити без задоволення, а постанову судді Ленінського районного суду міста Миколаєва від 10 квітня 2024 року, якою ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишити без зміни.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуюча О. О. Ямкова