Справа № 139/51/24
Провадження № 3/139/24/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2024 року смт Муровані Курилівці

Суддя Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області Тучинська Н.В., з участю:

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, який надійшов з Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого в АДРЕСА_1 , громадянина України, непрацюючого, раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

У С Т А Н О В И Л А:

25 січня 2024 року до суду надійшов протокол про адміністративне правопорушення з іншими доказами щодо ОСОБА_1 . Так, відповідно до викладеного у протоколі обвинувачення, ОСОБА_1 22 січня 2024 року о 17-ій годині 58 хвилин керував автомобілем MAZDA E2200 з державним номерним знаком НОМЕР_1 по вул. Центральна (біля будинку № 1) в с. Роздолівка Могилів-Подільського (раніше - Мурованокуриловецького) району Вінницької області, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння рук, порушення координації рухів, почервоніння очей, але від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився. ОСОБА_1 вмінено порушення вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В суді ОСОБА_1 не визнав себе винним за інкримінованим йому правопорушенням і пояснив: Вважає, що працівники поліції зупинили його без достатніх на те підстав, а, отже, всі подальші їх дії є незаконними, і не можуть мати правових наслідків. Зокрема, він не порушив ПДР, на пропозиції поліцейських (вони її озвучували кілька разів) він кілька разів погоджувався пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки ТЗ, і тільки після того, як поліцейські заявили, що тоді у нього заберуть автомобіль, він відмовився пройти огляд на стан сп`яніння. Так, він не міг допустити, щоб у нього вилучили ТЗ, оскільки він взяв його у старшого брата, який воює на сході України і приїхав у кількаденну відпустку на автомобілі, який використовує для виконання бойових завдань. Насправді він спиртного не вживав, а запах від нього був, оскільки на одяг вилив розчинник, і про це він також наголошував поліцейським.

Дослідивши матеріали справи, приходжу до висновку, про відсутність належних доказів складу правопорушення, яке вмінено ОСОБА_1 та яке кваліфіковане як ч. 1 ст. 130 КУпАП, зокрема, у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Так, Кодексом України про адміністративні правопорушення передбачено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю ( ст. 252 КУпАП).

Для визнання адміністративного правопорушення таким, що містить ознаки події правопорушення, діяльність особи має бути такою, що може розцінюватись як правопорушення, передбачене тією чи іншою статтею.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі "Тейксейра де Кастор проти Португалії" від 09.06.1998 року, п.54 рішення у справі "Шабельник проти України" від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Так, на ствердження факту вчинення ОСОБА_1 вміненого правопорушення суду надано: протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 258729 від 22 січня 2024 року, довідку начальника САП Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області Максима Олійника щодо неотримання ОСОБА_1 посвідчення водія, копію постанови про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння, акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, розписка та копії документів іншого водія, який забрав ТЗ, DVD-диск із записом події.

Стаття 251 КУпАП визначає, що доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність або відсутність адміністративного правопорушення. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками.

Частиною 1 ст. 254 КУпАП передбачено, що при вчиненні адміністративного правопорушення складається протокол. За своїм призначенням адміністративний протокол є процесуальним документом, який з припущенням свідчить про вчинення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, проступку. Правильність та точність складання адміністративного протоколу впливає на набування ним доказової сили, однак, виходячи з приписів статті 251 КУпАП, наявність протоколу не є достатньою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

При відтворенні відеозапису події із доданого до матеріалів DVD-диску було встановлено, що на ньому зафіксовано: поліцейські рухаються автодорогою за транспортним засобом, включили проблискові маячки з вимогою зупинити ТЗ; після зупинки транспортного засобу, працівник поліції представляється та пропонує водієві пред`явити документи, попросив вийти з автомобіля, а потім запропонував сісти до службового автомобіля поліцейських; принаймні тричі ОСОБА_1 пропонували пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки ТЗ, і він тричі погоджувався на таку пропозицію; при цьому поліцейський наголошував, що ОСОБА_1 «має право пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки ТЗ, в лікарні, а також він має право відмовитися проходити такий огляд»; лише після того, як поліцейський пояснив, що після проходження огляду на стан сп`яніння в особи можуть забрати ТЗ, ОСОБА_1 погодився відмовитися від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

До учасників дорожнього руху належать, зокрема, водії (частина друга статті 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII).Учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух (абзаци другий і четвертий частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух»). Одним із таких органів державного контролю є Національна поліція (стаття 52 цього Закону).

Статтею 16 зазначеного Закону України "Про дорожній рух" визначено основні права та обов`язки водія транспортного засобу якими, зокрема вказано, що водій має право знати причину зупинки транспортного засобу посадовою особою державного органу, яка здійснює нагляд за дорожнім рухом, а також прізвище і посаду цієї особи (абзац 5 ч. 1 ст. 16). За змістом абзаців 3 та 3 ч. 2 ст. 16 вказаного Закону водій зобов`язаний: виконувати передбачені законом вимоги поліцейського, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами; не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР України) зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (пункт 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 з подальшими змінами).

Отже, водій зобов`язаний виконувати обов`язки, визначені Законом України «Про дорожній рух» і Правилами дорожнього руху, зокрема передбачений вказаним законом обов`язок виконувати розпорядження поліцейського, яке він дає на підставі цих Правил чи інших нормативних актів. Одним із таких розпоряджень поліцейського є вимога пройти саме огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Відповідно до розділу ІХ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, затвердженої наказом МВС України від 07 листопада 2015 року № 1395, направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду на стан сп`яніння і проведення такого огляду здійснюються відповідно до Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (зі змінами).

Так, відповідно до п. 2 Порядку огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп`яніння), згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.

В той же час, поліцейські також зобов`язані діяти законно. Так, ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено вичерпний перелік випадків, коли поліцейський має право чи обов`язок здійснити зупинку транспортного засобу, частиною 3 цієї норми поліцейського зобов`язано поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Із протоколу про адміністративне правопорушення та доданого до нього відеозапису події слідує, що

1)водія ОСОБА_1 зупинили, без достатніх для того підстав і не повідомивши про причину зупинки;

2)на відео зафіксовано, що поліцейський назвав лише одну ознаку алкогольного сп`яніння, яку він вияви у водія ОСОБА_1 , - запах алкоголю, на що ОСОБА_1 відповів, що то може бути запах розчинника, який він вилив на свій одяг під час ремонту автомобіля;

3)інші, описані у протоколі про адміністративне правопорушення, ознаки алкогольного сп`яніння не зафіксовані на відеозаписі події;

4)ОСОБА_1 тричі погодився на пропозицію поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки ТЗ;

5)поліцейський роз`яснив ОСОБА_1 , що він має право, а не обов`язок, пройти огляд на стан сп`яніння, а також, що він має право відмовитися від проходження такого огляду, хоча жоден нормативний акт такого права водію не надає;

6)лише після того, як поліцейський заявив, що після проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння вони вилучать ТЗ, ОСОБА_1 відмовився проходити такий огляд.

Крім того, слід зазначити, що з відеозапису події вбачається, що під час спілкування з поліцейськими ОСОБА_1 поводив себе адекватно, чітко відповідав на їх запитання, його поведінка цілком відповідала обстановці, він не виявляв будь-яких ознак алкогольного сп`яніння.

За таких обставин, приходжу до висновку, що пропозиція поліцейських ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, не стосувалася їх повноважень у сфері діяльності із забезпечення безпеки дорожнього руху, а радше мала ознаки провокації до вчинення ним відмови пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Статтею 256 (ч. 1) КУпАП встановлено вимоги до протоколу про адміністративне правопорушення. Так, у протоколі мають бути зазначені, крім іншого, відомості про особу.

Під час судового розгляду цієї справи встановлено, що у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 258729 від 22 січня 2024 року невірно вказана дата народження ОСОБА_1 , хоча він її чітко двічі озвучував, що зафіксовано на відео, крім того, ОСОБА_1 надав поліцейським свій паспорт у мобільному застосунку «Дія». З цієї причини не видається за можливе прийняти до відому інформацію, яка міститься в інформації про неотримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , посвідчення водія (а.с. 2), оскільки неможливо встановити, чи стосується вона особи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

За наведених вище обставин направлені до суду матеріали та їх аргументація є сумнівними, а наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування поза розумним сумнівом (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі Ірландія проти Сполученого Королівства (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа Коробов проти України № 39598/03 від 21.07.2011 року (стаття 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини).

Завданням кодексу про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Встановлені під час розгляду справи обставини не підтверджують достовірність викладених у протоколі даних про склад вміненого ОСОБА_1 правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям ЄСПЛ. У своєму рішенні по справі «Аллене де Рібемон проти Франції» від 10.02.1995 ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин. В рішенні «Маліга проти Франції» від 23.09.1998, ЄСПЛ визнав кримінально правовий зміст адміністративного правопорушення, за яке передбачена санкція у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом. ЄСПЛ підкреслює, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення. Так, в рішенні від 21.07.2011 у справі «Коробов проти України» ЄСПЛ висловив позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Тобто таких, які не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».

Враховуючи принцип презумпції невинуватості, відповідно до якого всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості, приходжу до висновку, що поданими до суду матеріалами не доведено належними доказами склад вміненого ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У разі відсутності події та складу адміністративного правопорушення, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю (п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП).

Керуючись п. 1 ст. 247, ст.ст. 130, 221, 284, 294 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И Л А:

Закрити провадження у справі відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду через Мурованокуриловецький районний суд протягом десяти днів з дня її винесення особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч. 1 ст. 287 КУпАП.

Суддя: _____________