Справа № 720/1655/23
Провадження № 3/720/28/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2024 року суддя Новоселицького районного суду Чернівецької області Ляху Г.О., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, непрацюючого, проживаючого в АДРЕСА_1 , за ст. 130 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності у зв`язку із тим, що 30 червня 2023 року близько 21 години 28 хвилин на 362 км + 300 метрів автодороги Н-03 в межах с. Магала Чернівецького району Чернівецької області керував транспортним засобом марки «Mercedes-Bens Sprinter 316 CDI», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження медичного огляду на стан сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

Його дії кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи за адресою, яка вказана в протоколі про адміністративне правопорушення, в судове засідання не з`явився без поважних для суду причин.

Відповідно до ст. 268 КУпАП вважаю, що адміністративну справу можливо розглянути у відсутності ОСОБА_1 ..

Захисник Маковійчук Р.В. звернувся до суду із клопотанням про закриття провадження у справі, оскільки працівниками поліції був порушений порядок проведення медичного огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння, а тому в силу ч. 5 ст. 266 КУпАП такий огляд є недійсним. А саме, останнього було схилено до відмови від огляду на місці події та не запропоновано пройти огляд у медичній установі.

Дослідивши матеріали справи, вважаю, що провадження по справі слід закрити у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП з наступних підстав.

Так, згідно положень ст. 251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є доказом у справі про адміністративне правопорушення, на підставі якого встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні, та інші обставини, що мають значення для вирішення справи. Під час розгляду справ про адміністративне правопорушення надається оцінка саме обставинам, які були викладені в протоколі.

За змістом ст.ст. 251, 280 КУпАП доказуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення належними та допустимими доказами підлягає подія щодо вчинення адміністративного правопорушення, вина особи у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності на інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 130 ч. 1 КУпАП відповідальність особи настає у разі керування особою транспортним засобом в стані алкогольного (наркотичного) сп`яніння або відмови особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного (наркотичного) сп`яніння, а згідно ст. 9 КУпАП обов`язковою умовою скоєння адміністративного правопорушення є наявність вини з боку порушника.

Таким чином, допустимими та належними доказами у справі має бути підтверджено як факт керування особою транспортним засобом, так і перебування її в стані алкогольного сп`яніння або відмова від проходження медичного огляду на стан сп`яніння.

Протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 387155 від 30 червня 2023 року відносно ОСОБА_1 був складений у зв`язку із тим, що він керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння і на вимогу працівників поліції, відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння.

До протоколу, в якості доказів додано акт огляду на стан алкогольного сп`яніння та направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння до медичної установи та відео-фіксацію оформлення адміністративних матеріалів.

Однак, вищенаведені докази вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП не можна вважати достатніми та допустимими доказами.

Більше того, навіть за умови визнання особою свої вини у вчиненні правопорушення, такий факт не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності (постанова ВС/КАС № 537/2088/17 від 15 травня 2019 року).

Так, порядок виявлення у водіїв ознак алкогольного сп`яніння та проведення огляду водіїв на стан такого сп`яніння визначений ст. 266 КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС, МОЗ України від 09.11.2015 року за № 1452/735 (надалі - Інструкція), Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення у водіїв стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженим Постановою КМУ № 1103 від 17.12.2008 року (далі-Порядком).

Згідно ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків.

Відповідно до ч. 3 ст. 266 КУпАП, п. 7 роз.1 Інструкції, п.п.6,8 Порядку у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Згідно з п.п. 4, 6 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103, з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Згідно ч. 5 ст. 266 КУпАП огляд особи на стан сп`яніння, проведений із порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

З переглянутого в суді відеозапису з бодікамер працівників поліції вбачається, що після пропозиції на адресу ОСОБА_1 щодо тестування на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, останній відмовився пройти огляд за допомогою приладу Драгер, після чого працівник поліції одразу почав складати відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, не запропонувавши останньому пройти тест на стан сп`яніння в медичному закладі.

Протокол про адміністративне правопорушення, акт огляду та направлення в медичний заклад, в яких наявний запис про відмову ОСОБА_1 від підпису, складено без участі свідків, які за відсутності належної відеофіксації правопорушення, могли б підтвердити факт адміністративного правопорушення та складання вказаних процесуальних документів, а тому на думку суду також не можуть бути доказами вини ОСОБА_1 у вчиненні даного правопорушення, оскільки викладені в них обставини не підтверджені іншими доказами.

За вказаних обставин, суд вважає, що під час складення протоколу про адміністративне правопорушення по даній справі поліцейськими не було в повній мірі реалізовано надане законом право особи щодо проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі.

Слід зауважити, що незгода водія із результатами огляду на стан алкогольного сп`яніння, проведеного поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів на місці зупинки не утворює складу адміністративного правопорушення за ст. 130 КУпАП, оскільки наслідок такої незгоди лише зобов`язує поліцейського до процесуальних дій, визначених законом (ч. 3 ст. 266 КУпАП), які у даному випадку не були поліцейським вчинені.

Викладене є порушенням встановленої законом (ч. 3 ст. 266 КУпАП, п. 7 роз.1 Інструкції, п. 6,8 Порядку) процедури огляду водія на стан алкогольного сп`яніння, що має наслідком її недійсність (ч. 5 ст. 266 КУпАП), а складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП у даному випадку мало місце без дотримання обов`язкових умов, які законом передбачені як підстави для вчинення такої процесуальної дії.

Суд (суддя) повинен обґрунтовувати свої висновки про винуватість лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту (рішення ЄСПЛ "Коробов проти України" №39598/0з від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування.

На думку суду недотримання поліцейським положення Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС від 07 листопада 2015 року № 1395, викликає сумнів у справжності обставин викладених у протоколі про адміністративне правопорушення та свідчить про порушення огляду на стан алкогольного сп`яніння, що є безумовною підставою для визнання процедури огляду на стан сп`яніння недійсним, як прямо передбачено ч. 5 ст. 266 КУпАП.

Вищевикладене свідчить про те, що Національною поліцією не дотримано відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

За вказаних обставин, посилання працівника поліції у протоколі про адміністративне правопорушення про те, що ОСОБА_1 відмовився у встановленому законом порядку від проходження огляду на стан сп`яніння є безпідставним, оскільки не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду.

Суддя не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За вказаних обставин, суд не може взяти даний протокол за основу доведеності його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП.

Окрім того, з переглянутого в суді відеозапису з бодікамер працівників поліції вбачається, що працівник поліції почав спонукати водія ОСОБА_1 щодо відмови від проведення огляду на стан сп`яніння, тобто до вчинення адміністративного правопорушення, передбаче6ного ст. 130 ч. 1 КУпАП.

Зокрема, поліцейський почав переконувати ОСОБА_1 , що проведення огляду на стан сп`яніння йому нічого не надасть, оскільки в суді йому буде легше, якщо він на місці зупинки відмовиться від тестування на стан алкогольного сп`яніння (час 1:17:02 на відеозаписі).

Як наслідок, під час цих всіх «рекомендацій» водій ОСОБА_1 відмовився від проведення огляду на місці зупинки, зазначивши, що оскільки працівники поліції так йому порадили, він відмовляється від огляду, після чого відносно нього був складений протокол про адміністративне правопорушення за ст. 130 ч. 1 КУпАП.

Надаючи оцінку даним відеозаписам, суд наголошує, що законодавством не тільки не передбачено права водія відмовитися від огляду, а й встановлено його обов`язок пройти такий огляд на вимогу працівника поліції (п. 2.5 ПДР), а дії працівників поліції є незаконними і очевидно провокативними.

Оскільки наявність чи відсутність стану сп`яніння у водія встановлюється лише на підставі огляду, проведеного у відповідності до вимог закону, а відмова ОСОБА_1 від такого огляду визнана недійсною, його винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП поза розумним сумнівом не доведена.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в остаточному рішенні від 06 червня 2018 року у справі «Михайлова проти України» зазначав, що в ситуації, коли суд за відсутності прокурора та особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, вимушений взяти на себе функцію пред`явлення та, що є більш важливим, нести тягар підтримки обвинувачення під час усного розгляду справи, можуть виникнути сумніви в наявності достатніх гарантій, здатних усунути обґрунтовані сумніви щодо негативного впливу такого процесу на безсторонність суду.

В матеріалах справи належних та допустимих доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП, не має.

Оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суд керується основними конституційними засадами судочинства, визначеними ст. 129 Конституції України, до яких відноситься забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також ст. 62 Конституції України та загальними принципами права, згідно яких усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь та доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених цим законом.

Відповідно до ст. 245 КУпАП під час провадження в справах про адміністративні правопорушення забезпечується всебічне, повне і об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

За змістом ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Рішенням Конституційного суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010, яке є обов`язковим до виконання на території України, передбачено, що фактичні дані або будь-які інші докази, одержані в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо є неналежними доказами.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення, за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 09 вересня 2011 року у справі «Лучанінова проти України», від 15 травня 2018 року у справі «Надточій проти України»), що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку у цій справі представляє особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

В рішеннях по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року Європейський суд з прав людини вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростованих презумпцій.

Приймаючи до уваги, що сумніви щодо доведеності вини ОСОБА_1 слід тлумачити на його користь, вважаю, що викладені у протоколі обставини щодо його відмови від проходження огляду на стан сп`яніння не знайшло свого підтвердження, а тому його вина у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 130 ч.1 КУпАП поза розумним сумнівом не доведена, у зв`язку із чим провадження по справі слід закрити за відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 62 Конституції України, ст.ст. 9, 130 ч.1, 247 п.1, 284 ч. 1 п. 3 КУпАП, суддя, -

Постановив:

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 130 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в десятиденний строк з дня її винесення через Новоселицький районний суд до Чернівецького апеляційного суду.

Суддя Ляху Г.О.