Справа №521/578/24
Номер провадження 3/521/2220/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2024 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Кузьменко Н.Л.,

з секретарем Чебановою С.В.,

за участю:

особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі матеріали справи, які надійшли з відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Новоукраїнка Кіровоградської області, громадянина України, без інвалідності, з вищою освітою, одруженого та маючого 2 малолітніх дітей 2013 та 2023 року народження, військовослужбовця, який проходить військову службу на посаді начальника кінологічного відділення відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ), раніше до адміністративної або кримінальної відповідальності не притягувався,

за ознаками вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

З матеріалів справи про військове адміністративне правопорушення встановлено, що, на переконання уповноваженої особи відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України:

- 18.11.2023 року близько 06:55 годин на території тимчасового місця дислокації відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » офіцерами ВВВБ в ході перевірки було виявлено капітана ОСОБА_1 , який під час виконання обов`язків прикордонного наряду «Пост спостереження» ВА «Шкільний» будучи старшим прикордонного наряду, здійснив неякісну організацію служби молодшого прикордонного наряду, а саме зняття та залишення засобів екіпірування молодшим сержантом ОСОБА_2 .

Своїми діями, на переконання уповноваженої особи відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України, ОСОБА_1 порушив вимоги абз. 2 п. 5 глави ІІ «Інструкції про службу прикордонних нарядів Державної прикордонної служби України», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 19.10.2019 року за №1261.

Дії ОСОБА_1 уповноваженою особою відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України кваліфіковано за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП

За даним фактом відносно військовослужбовця ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення ПдРУ №293190 від 12.01.2024 року.

Судом встановлено, що обставини правопорушення, що ставляться особі у провину, відповідають територіальній юрисдикції Малиновського районного суду м. Одеси.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину не визнав та пояснив, що інструктував склад прикордонного наряду, в тому числі щодо необхідності дотримання Інструкції про службу прикордонних нарядів Державної прикордонної служби України. Крім того зауважив, що під час перебування у наряді (під час несення ним служби) не мав фізичної змоги встановити візуальний контроль за можливим недотриманням військовослужбовцем ОСОБА_3 (членом прикордонного наряду) вимог інструкції, оскільки останній здійснюючи наряд не знаходився поруч.

Дослідивши матеріали справи, оцінюючи зібрані в справі докази в їх сукупності, судом фактично встановлено наступне.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Так, обставини правопорушення повинні бути викладені в протоколі конкретно, з належним формулюванням складу адміністративного правопорушення у відповідності до змісту диспозиції статті (частини статті) КУпАП, що передбачає відповідальність за його вчинення.

Вiдповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про мобiлiзацiйну підготовку та мобiлiзацiю», особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і органiзацiй, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рiшення про мобiлiзацiю (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобiлiзацii чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобiлiзацiї, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

17 березня 2014 року, після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», в Україні розпочав діяти особливий період. Станом на день обставин правопорушення, що ставиться у провину особі, відповідного рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу не приймалось, відтак в Україні продовжує діяти особливий період.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного суду, що викладені у постановах від 14 лютого 2018 року (провадження № 61-4157св18 та № 61-3951св18), від 20 лютого 2018 року (провадження № 61-4255св18), від 25 квітня 2018 року (провадження № 61-1664св17), від 21 лютого 2019 року (провадження № 51-7411км18).

Частиною 2 ст. 172-15 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби, якщо це діяння вчинене в умовах особливого періоду.

Недбалим ставленням до військової служби є несумлінне ставлення службової особи до покладених на неї службових обов`язків, що виявляється в їх невиконанні (бездіяльність) або у неналежному виконанні (дія).

Несумлінне ставлення до службових обов`язків характеризує об`єктивну сторону вчиненого і полягає в тому, що за наявності реальної можливості діяти так, як того вимагають інтереси служби, винний або взагалі не діє, або хоча і діє, але неналежним чином.

Вона означає, що за наявності об`єктивної можливості діяти так, як того вимагають інтереси служби, службова особа безвідповідально ставиться до виконання своїх обов`язків, у зв`язку з чим виконує їх неналежним чином (неякісне, неточно, неповно, поверхнево, несвоєчасно тощо) або взагалі не виконує службові обов`язки, які входять до її компетенції. Несумлінне ставлення до службових обов`язків характеризує об`єктивну сторону вчиненого і полягає в тому, що за наявності реальної можливості діяти так, як того вимагають інтереси служби, винний або взагалі не діє, або хоча і діє, але неналежним чином.

Отже, для об`єктивної сторони недбалості необхідно встановити: 1) нормативний акт, яким визначається компетенція службової особи; 2) коло службових обов`язків, покладених на неї цим актом у встановленому порядку; 3) яким способом і які конкретні дії суб`єкт повинен був здійснити за даних обставин; 4) чи мав він реальну можливість виконати ці дії; 5) в чому виразилися допущені ним порушення.

Суд акцентує увагу на тому, що під складом адміністративного правопорушення розуміється встановлена адміністративним законом сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

Так, зі змісту протоколу вбачається, що недбале ставлення ОСОБА_1 до військової служби випливає з того, що ОСОБА_1 як старшим прикордонного наряду порушено вимоги абз. 2 п. 5 глави ІІ «Інструкції про службу прикордонних нарядів Державної прикордонної служби України», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 19.10.2019 року за №1261.

Згідно, абз. 2 п. 5 глави ІІ «Інструкції про службу прикордонних нарядів Державної прикордонної служби України», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 19.10.2019 року за №1261, вбачається, що серед обов`язків старшого наряду є організація служби прикордонного наряду відповідно до одержаного наказу.

Час несення служби прикордонним нарядом рахується з моменту отримання наказу на охорону державного кордону до доповіді старшому зміни прикордонних нарядів (начальнику підрозділу охорони кордону або визначеній ним особі) про прибуття з ділянки відповідальності та результати несення служби (абз. 1 п. 2 глави ІІ «Інструкції про службу прикордонних нарядів Державної прикордонної служби України», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 19.10.2019 року за №1261).

Суд звертає увагу, що в матеріалах відсутній Наказ відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на охорону державного кордону в прикордонному наряді «Пост спостереження» ВМ «Шкільний» щодо вказаного у протоколі про адміністративне правопорушення часу з прив`язкою до визначеного у ньому місці, та відповідно ознайомлення зазначених військовослужбовців із даним наказом.

Отже, матеріали справи не містять належного доказу, яким визначено, що 18.11.2023 року ОСОБА_1 мав здійснювати обов`язки старшого наряду.

Окрім вищезазначеного, матеріали справи не містять пояснень військовослужбовця ОСОБА_4 та інших військовослужбовців, які входили до складу прикордонного наряду, або свідків події за даним протоколом.

Тобто, у даному випадку суд позбавлений можливості встановити не тільки факт можливого невиконання військовослужбовцем ОСОБА_1 певного обов`язку, але й те, що таке невиконання мало місце саме внаслідок недбалості, тобто у зв`язку із тим, що ОСОБА_1 , за наявності реальної можливості виконання своїх обов`язків, проявив до них байдужість та несумлінність.

Будь-яких даних про притягнення військовослужбовця ОСОБА_4 до відповідальністі за можливе порушення 18.11.2023 року правил несення прикордонної служби як особи, яка входила до складу наряду з охорони державного кордону України «Пост спостереження» ВА «Шкільний», матеріали справи також не містять та суду не надано.

Сам по собі складений протокол не може бути доказом на підтвердження викладених в ньому обставин.

Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином суддя неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вищевикладене свідчить про не дотримання відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Тому суд приходить до висновку, що відомості, надані на підтвердження вини ОСОБА_1 викликають розумні сумніви, а наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів, а також докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту».

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 172-15, 245, 247, 251, 256, 252, 283, 284 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за протоколом ПдРУ №293190 від 12.01.2024 року за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП - закрити, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: Н.Л. Кузьменко