Дата документу Справа № 322/1027/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №322/1027/23 Головуючий в 1 інст. Губанов Р.О.
Провадження №33/807/170/24 Доповідач в 2 інст. Тютюник М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2024 року місто Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Тютюник М.С., за участю адвоката Рогозіна О.В., розглянувши в залі Запорізького апеляційного суду у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Рогозіна О.В. на постанову Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 17 жовтня 2023 р., якою закрито провадження в справі про адміністративне правопорушення за ч. 5 ст. 126 КУпАП відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 та піддано його адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, стягнуто судовий збір.

Відповідно до оскаржуваної постанови суддя місцевого суду встановив, що 11.07.2023 р., точного часу не встановлено, але не раніше 13 год. 00. хв і не пізніше 15 год. 55 хв. в районі буд. 26 по вул. Центральній в с. Софіївка Запорізького району Запорізької області ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ - 21063 в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.9 (а) Правил дорожнього руху.

Крім того, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №180287 від 11.07.2023 ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст.126 КУпАП за наступних обставин: «15 год. 55 хв. в с. Софіївка вул. Центральна буд. 26 Запорізького району Запорізької області водій керував автомобілем ВАЗ - 21063 не мав посвідчення водія відповідної категорія, тобто не маючи права керування таким транспортним засобом, чим порушив вимог п.2.1 а Правил дорожнього руху. Дане правопорушення вчинив повторно протягом року та був підданий адміністративному стягненню, згідно постанови про адміністративне правопорушення серії ЕАС №7179160 від 17.06.2023».

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції в частинні накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, адвокат Рогозін О.В. звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою та зазначив, що вважає оскаржувану постанову суду протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування своїх доводів зазначив, що суд поверхнево розглянув справу, всебічно не з`ясував обставини, що мають значення, проігнорував доводи, що були викладені в клопотання про закриття провадження та усних поясненнях захисника в ході судового засідання, а також прийшов до певних помилкових висновків.

Вказує на те, що в матеріалах справи відсутні докази керування транспортним засобом ОСОБА_1 , відсутні свідки, а з відеозапису подій вбачається, що транспортний засіб був припаркований.

Стверджує, що суд із власної ініціативи, за відсутності клопотань про витребування доказів відшукував докази винуватості ОСОБА_1 , шляхом витребування матеріалів досудового розслідування за ч. 1 ст. 286-1 КК України. Вважає, що пояснення свідків в рамках кримінального провадження не можуть бути взяті до уваги судом при розгляді даної справи. При цьому, не допитав цих свідків та не звернув уваги, що за кримінальним провадження відсутній вирок.

Звертає увагу суду, що розумінні ст. 251 КУпАП та практики Верховного Суду протокол про адміністративне правопорушення та рапорт працівника поліції не можуть вважатися доказами вчинення правопорушення. Крім того, час та дата складання протоколу та час інкримінованого адміністративного правопорушення не збігається із часом, зафіксованим на відеозаписі.

Просить скасувати постанову Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 17 жовтня 2023 року, провадження у справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи обізнаність ОСОБА_1 про час та дату судового засідання в суді апеляційної інстанції, та присутність захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - адвоката Рогозіна О.В., який зазначив про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності ОСОБА_1 , суддя вважає за можливе розглянути справу за відсутністю ОСОБА_1 , що не суперечить положенням ч. 6 ст. 294 КУпАП України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши адвоката Рогозіна О.В., перевіривши доводи скарги, встановивши відсутність порушення норм процесуального та матеріального права, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що висновок судді про закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення за ч. 5 ст. 126 КУпАП відносно ОСОБА_1 , у апеляційній скарзі не оспорюється, а тому апеляційним судом не перевіряється.

Відповідно до ст.ст. 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказані вимоги закону під час розгляду даної справи виконані судом першої інстанції.

Вирішуючи питання за доводами апеляції при апеляційному розгляді щодо оскарження судового рішення лише в частині ст. 130 КУпАП, суддя апеляційної інстанції констатує, що висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

Так, винаОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП за обставин зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 180287 та визнаних судом доведеними підтверджується:

- актом оглядом на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів за допомогою Alcotest Drager 6810 з результатом огляду на стан сп`яніння: проба позитивна 2,65 % проміле;

- відеозаписом події.

Суд дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, надав їм належну оцінку та прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.

Відповідаючи на доводи апеляційної скарги щодо відсутності в матеріалах справи доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом, апеляційна інстанція приходить до наступних висновків.

Згідно положень статті 130 КУпАП передбачена відповідальність у разі керування транспортним засобом особою, яка перебуває у стані, зокрема алкогольного сп`яніння.

Умови та послідовність дій поліцейських по виявленню у водіїв транспортних засобів ознак, зокрема, алкогольного сп`яніння, визначений ст. 266 КУпАП, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (в подальшому Порядок № 1103) та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 року (в подальшому Інструкція № 1452/735).

Відповідно до змісту ст.266 КУпАП та Інструкції якщо поліцейський уповноваженого підрозділу НПУ виявляє ознаки стану алкогольного сп`яніння у водія транспортного засобу (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів; порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці), у зв`язку з чим є законні підстави вважати, що останній перебуває у такому стані, то має право вимагати пройти відповідно до встановленого порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння.

За ч.2 ст.266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів.

Частиною 3 ст. 266 КУпАП та п.7 розділу 1 Інструкції, п.6 Порядку передбачено, що у разі незгоди водія з результатами огляду, проведеного поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення.

Як вбачається із матеріалів справи, 11.07.2023 р., точного часу не встановлено, але не раніше 13 год. 00. хв і не пізніше 15 год. 55 хв. в районі буд. 26 по вул. Центральній в с. Софіївка Запорізького району Запорізької області ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ - 21063 в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.9 (а) Правил дорожнього руху.

Крім того, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №180287 від 11.07.2023 ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст.126 КУпАП за наступних обставин: «15 год. 55 хв. в с. Софіївка вул. Центральна буд. 26 Запорізького району Запорізької області водій керував автомобілем ВАЗ - 21063 не мав посвідчення водія відповідної категорія, тобто не маючи права керування таким транспортним засобом, чим порушив вимог п.2.1 а Правил дорожнього руху. Дане правопорушення вчинив повторно протягом року та був підданий адміністративному стягненню, згідно постанови про адміністративне правопорушення серії ЕАС №7179160 від 17.06.2023».

При цьому, особливості цього провадження дійсно засвідчують відсутність фіксації щодо керування ОСОБА_1 транспортним засобом, однак факт керування підтверджується іншими доказами у справі, які суд не може залишити без уваги.

Так, відеозаписом події зафіксовано перебування ОСОБА_1 біля транспортного засобу, де на запитання працівників поліції щодо обставин події пояснює, що він на транспортному засобі тільки виїхав із двору, за кермом була інша особа, коли сталася ДТП він пересів за кермо. При цьому, у останнього присутні явні візуальні ознаки сп`яніння. Внаслідок чого, працівниками поліції ОСОБА_1 обґрунтовано запропоновано пройти огляд на місці. Далі зафіксована процедура огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер». За результатом продуття спец прилад показав результат вмісту алкоголю 2,65 проміле. Зафіксована згода ОСОБА_1 із результатами проведеного тесту, оголошення прав, складання протоколу.

З огляду на сукупність вказаних обставин, у апеляційного суду не виникає сумнівів щодо керування ОСОБА_1 транспортним засобом у вказаний час та у зазначеному місці, а протилежна позиція сторони захисту спрямована на уникнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності за допущене правопорушення. При цьому будь-яких об`єктивних даних про керування автомобілем іншою особою не вбачається.

Отже, суддя відхиляє доводи адвоката щодо відсутності доказів керування ОСОБА_1 автомобілем за обставинами зазначеними у протоколі про адміністративне правопорушення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами захисника про те, що рапорт працівника поліції сам по собі не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень, разом з тим по даній справі наявні і інші докази, які підтверджують винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи захисника, що протокол про адміністративне правопорушення не може вважатися доказом вчинення правопорушення є слушними.

Апеляційний суд зауважує, що має бути врахована практика Європейського суду з прав людини, відповідно до якої при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення вини «поза розумним сумнівом» (рішення ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» (Korobov v. Ukraine), заява № 39598/03). Одночасно, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. The United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

Доводи апелянта, що суд першої інстанції з власної ініціативи, за відсутності клопотань про витребування доказів, відшуковував докази винуватості ОСОБА_1 , шляхом витребування матеріалів досудового розслідування за ч. 1 ст. 286-1 КК України, то апеляційний суд вважає такі доводи безпідставними та такими, що не спростовують висновків суду з приводу наявності в діях ОСОБА_1 складу та події адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 чт. 130 КУпАП з огляду на таке.

Так, суд за умов дотримання принципу рівності сторін не позбавлений процесуального права вживати передбачені законом заходи, необхідні для повного з`ясування всіх обставин у справі.

Апеляційний суд відхиляє доводи автора апеляції щодо самостійного відшукування судом доказів на встановлення вини особи, оскільки встановлено, що суд першої інстанції для законного, вмотивованого та об`єктивного рішення у справі витребував копію пояснень свідка ОСОБА_2 , оскільки до матеріалів провадження був долучений Витяг з ЄРДС №000089 від 11.07.2023 року за обставин керування транспортним засобом ОСОБА_1 11.07.2023 року приблизно о 16-00 години, що стосується обставин викладених у протоколі за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_3 О

Отже, надана інформація Відділенням поліції № 3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області у вигляді письмових пояснень свідка ОСОБА_2 не можуть вважатися новим доказом, який не був відомий сторонам та який був самостійно відшуканий судом внаслідок певних слідчих дій.

Вищевказані відомості є належним та допустимим доказом, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У зазначених поясненнях відображені реальні дані, які мають істотне значення для розгляду справи, оскільки дозволяють перевірити доводи сторони захисту та було додатково встановлено факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 у зазначений в протоколі за ч. 1 ст. 130 КУпАП день та час.

Доводи апеляційної скарги стосовно часускладання протоколу про адміністративне правопорушення, який не узгоджується із часом зафіксованих відеозаписом подій, не можуть слугувати підставою для скасування постанови і закриття провадження у справі, оскільки не спростовують факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, що доведено сукупністю належних та допустимих доказів, наявних у матеріалах справи.

Таким чином, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові є обґрунтованими, належним чином вмотивованими, повністю відповідають фактичним обставинам справи, а суддя прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст. 33 КУпАП, наклавши стягнення у межах, встановлених цим Кодексом, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, яке стосується безпеки дорожнього руху і є грубим. Призначене стягнення відповідає санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд також звертає увагу на те, що у рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, наголошую, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів і таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Тому, на переконання суду доводи апеляційної скарги спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст .130 КУпАП.

Отже, наведені в апеляційній скарзі твердження правильність вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП справа переглянута в межах доводів апеляційної скарги. Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи, не встановлено.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу адвоката Рогозіна О.В. залишити без задоволення.

Постанову судді Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 17 жовтня 2023 року, якою ОСОБА_1 піддано адміністративному стягненню за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду М.С. Тютюник