Справа №589/1792/22 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Сатарова О. В.
Номер провадження 33/816/10/24 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 квітня 2024 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., з участю секретаря судового засідання Демченко А. Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 589/1792/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову суді Ямпільського районного суду Сумської області від 18.10.2022, якою

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 року мешканець АДРЕСА_1

визнаний винним у вчинені правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:

захисника - адвоката Шпака Д. Г.,

установив:

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати постанову судді, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю складу правопорушення, оскільки права йому роз`яснені не були, на відеозаписі відсутні відомості щодо роз`яснення йому прав. В протоколі вказані дві взаємовиключні фабули подій, які підпадають під різні пункти ПДР, а тому вважає, що в ньому не розкрита суть та ознаки складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і помилково вказано статтю, яку він порушив. Стверджує, що не був відсторонений від керування т/з та на своєму автомобілі самостійно поїхав до КНП «Шосткинська ЦРЛ», де пройшов медичний огляд, результат негативний. Вважає, що виявлені у нього працівниками поліції ознаки алкогольного сп`яніння є надуманими, свою поведінку пояснює тим, що виявлена працівниками поліції в його авто зброя закріплена за ним як за військовозобов`язаним, а тому він не відмовлявся від проходження огляду, а лише просив поліцейських дочекатися його керівництва.

Постановою судді Ямпільського районного суду Сумської області від 18.10.2022 ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і на нього накладене стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн, із позбавленням права керування т/з строком 1 рік. Стягнуто на користь держави 496,20 грн судового збору.

Згідно постанови судді, 29.06.2022 о 23-40 у м. Шостка Сумської області по вул. Короленка ОСОБА_4 керував автомобілем ВАЗ-21130, д. н. з. НОМЕР_1 , із явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, млява мова, нестійка хода). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, як на місці за допомогою приладу Alcotest 6810 «Драгер», так і в лікаря нарколога в лікувальному закладі ШЦРЛ № 4 відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР.

Вислухавши доводи захисника ОСОБА_5 , який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 240276 від 30.06.2022, суддя суду першої інстанції цілком вірно дійшла висновку, що водій ОСОБА_4 керував т/з із ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження огляду на відповідний стан у встановленому законом порядку, що відповідає фактичним обставинам справи, належним чином умотивовано та об`єктивно підтверджується доказами у справі, зокрема:

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , згідно яких в їх присутності ОСОБА_4 відмовився від проходження огляду як на місці зупинки т/з, так і в закладі охорони здоров`я, а також від підпису в протоколі (а. с. 3, 4);

- відеозаписами з технічних засобів працівників поліції, на яких зафіксовані обставини зупинки т/з під керуванням ОСОБА_4 , виявлення у останнього ознак алкогольного сп`яніння, відмови від проходження огляду на місці зупинки т/з та в найближчому медичному закладі в присутності двох свідків (а. с. 6).

Доказами в справі є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису тощо (ч. 1 ст. 251 КУпАП).

Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю (ч. 1 ст. 251, ст. 252 КУпАП), не убачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам. При цьому, досліджуючи під час розгляду письмові пояснення свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на предмет їх достовірності та допустимості, апеляційний суд вважає за можливе використати їх як доказ вини ОСОБА_4 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки ці письмові пояснення містять фактичні дані, на основі яких встановлюється певний юридичний факт і їх зміст об`єктивно узгоджується та співпадає з іншими безпосередньо дослідженими доказами в справі, враховуючи, що ці свідки, будучи повідомленими в установленому законом порядку про час і місце розгляду справи, не спростували перед судом у будь-який спосіб викладені ними у їх письмових поясненнях обставини, що не протирічить принципам, які застосовуються у випадках, коли свідки обвинувачення не з`являються у судове засідання і надані ним раніше показання визнаються допустимими як докази, які узагальнені та уточнені ЄСПЛ у справі «Аль-Хавайя й Тахері проти Сполученого Королівства» (Al-Khawaja and Tahery v. the United Kingdom), заяви № 26766/05 і № 22228/06, ECHR 2011), згідно яких необхідно проводити три етапний аналіз відповідності положенням п. 1 і п.п. «d» п. 3 ст. 6 Конвенції того провадження, у якому показання свідка, який не був присутнім та допитаним у судовому засіданні, були визнані допустимими як доказ, оскільки у справі мали місце достатні урівноважуючі фактори, які забезпечили належну і чітку оцінку достовірності таких доказів, та надійні процесуальні гарантії, що компенсували недоліки, з якими зіткнулася сторона через допустимість неперевірених доказів, а також забезпечена загальна справедливість судового розгляду. Письмові пояснення свідків не є єдиними або ж вирішальними доказами для притягнення ОСОБА_4 до відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, ці пояснення не є більш значущими, ніж інші безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, які є достатньо вагомими для визнання особи винуватою, і лише об`єктивно та органічно доповнюють останні у їх сукупності.

Необхідно зауважити, що диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, у тому числі осіб, які керують т/з, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, тому у протоколі всупереч доводів апеляційної скарги правильно присутнє посилання на порушення ОСОБА_4 вимог п. 2.5 ПДР, згідно яких водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння, процедура якого закріплена у ст. 266 КУпАП, розділі X «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», розділах І-ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» і «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду».

Питання встановлення первинно наявності (чи відсутності) ознак стану сп`яніння, які є підставами для проведення огляду водія т/з, відноситься виключно до компетенції поліцейського, відповідно п. 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», огляду на стан сп`яніння підлягають водії т/з, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану, визначеними в п. 3, 4 розділу I цієї Інструкції, а тому доводи ОСОБА_4 щодо відсутності в нього будь-яких ознак алкогольного сп`яніння на момент зупинення т/з та незаконність у зв`язку із цим подальших дій працівників поліції не заслуговують на увагу.

Направлення особи для огляду на стан алкогольного сп`яніння і проведення такого огляду здійснюється в порядку, визначеному КМУ (ч. 6 ст. 266 КУпАП), а згідно вимог ч. 2-3 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів; під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків; матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення; у разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Необхідно зауважити, що положення ст. 266 КУпАП не регламентують на пряму дії поліцейського та не визначають порядок і форму фіксації ним відмови водія (особи, яка керує т/з) від проведення огляду в закладі охорони здоров`я, а тому у разі вчинення вказаними особами таких дій поліцейському слід керуватись п. 7, 8 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» та п. 6 розділу Х «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», оскільки лише ці нормативно-правові та підзаконні нормативно-правові акти регламентують на пряму процедуру фіксації відмови водія (особи, яка керує т/з) від проведення огляду як на місці зупинки т/з, так і у закладі охорони здоров`я.

Відповідно п. 7, 8 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 № 1103 (в ред. від 28.10.2015 № 888, яка діяла на час вчинення ОСОБА_4 адміністративного правопорушення), водій т/з, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки т/з або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я, а у разі відмови водія т/з від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності 2-х свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Аналізуючи послідовність дій працівників поліції, поведінку ОСОБА_4 , який спочатку погодився їхати в лікарню, пізніше відмовився, пояснюючи, що в нього в машині зброя і він буде чекати керівництво, а також відмовився від проходження огляду на місці зупинки т/з, враховуючи наявність зафіксованих боді камерами поліцейських відомостей, у апеляційного суду відсутні підстави ставити під сумнів дані протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 , складеному саме за відмову останнього від проходження огляду. Зазначені в ньому відомості походять з різних джерел, логічно та послідовно доповнюють та не протирічать один одному, що свідчить про їх об`єктивність.

Таким чином, ОСОБА_4 як особа, яка в цей день керувала транспортним засобом і щодо якого були підстави вважати, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння, повинен був пройти відповідний огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, тому зазначена вище вимога поліцейського є законною і обґрунтованою, оскільки незалежно від причин зупинки т/з, водій в усякому випадку не мав права ігнорувати вимоги п. 2.5 ПДР, так як «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі» (рішення ЄСПЛ від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства» (O'Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02), у зв`язку з чим апеляційний суд вважає, що працівником поліції при складанні у відношенні ОСОБА_4 протоколу про адміністративне правопорушення дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм, права та законні інтереси останнього. При цьому вказаний вище протокол про адміністративне правопорушення містить всі обов`язкові елементи, які закон встановлює до змісту протоколу (ст. 256 КУпАП), зокрема, ознаки сп`яніння, суть правопорушення (об`єктивна сторона) - відмова особи, яка керує т/з, від проходження відповідно встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, конкретний пункт ПДР - 2.5 і нормативно-правовий акт, який передбачає відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП, свідки відмови, тощо, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині не є слушними.

Що ж стосується доводів ОСОБА_4 про не роз`яснення йому положень ст. 55, 56, 59, 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, то такі не можуть бути підставою для закриття провадження по справі за відсутності складу правопорушення, оскільки суддя, розглядаючи таку справу, самостійно роз`яснює особі усі передбачені законом та Конституцією права. Крім цього, судом надано можливість стороні захисту у повному обсязі ознайомитись з усіма наявними матеріалами по справі, надано достатньо часу для підготовки своєї позиції та обґрунтувань, тому в цій частині суддею теж не встановлено порушень, які б унеможливлювали притягнення особи до відповідальності.

Посилання ОСОБА_4 на те, що він в цей же день сам звернувся до закладу охорони здоров`я, де пройшов відповідний огляд і згідно отриманого висновку ознак сп`яніння в останнього виявлено не було, в даному випадку не має правового значення, оскільки протокол відносно нього складено за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, тобто незалежно від факту перебування особи у такому стані. При цьому при проходженні огляду на стан сп?яніння повинен бути присутнім поліцейський, а його відсутність порушує визначений законом порядок, що у свою чергу тягне за собою визнання недійсним результатів цього огляду.

Інші доводи апеляційної скарги, не спростовують правильності встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи і його висновків про кваліфікацію дій ОСОБА_4 , а тому ці доводи не є підставою для скасування постанови і закриття провадження за відсутністю складу правопорушення, як про це просить останній.

Суддя суду першої інстанції не вийшла за межі зазначених у протоколі обставин, розглянувши справу на підставі наданих сторонами (у тому числі й уповноваженою особою національної поліції, яка склала протокол про адміністративне правопорушення ч. 2 ст. 251, ст. 255 КУпАП) та досліджених у судовому засіданні доказів, дотримавшись положень ст. 268, 279, 280 КУпАП, а тому винесена постанова є законною, обґрунтованою і належним чином умотивованою, внаслідок чого це судове рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Постанову судді Ямпільського районного суду Сумської області від 18.10.2022 відносно ОСОБА_8 залишити без змін, а його апеляційну скаргу на цю постанову - без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В. Ю. Рунов