ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.04.2024Справа №607/8502/24

17 квітня 2024 року м.Тернопіль

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Черніцька Ірина Миколаївна, розглянувши матеріали, які надійшли від Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого по АДРЕСА_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_2

за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

з участю: ОСОБА_1 , потерпілої ОСОБА_2

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №325057 від 05 квітня 2024 року, 05 квітня 2024 року близько 16 год 00 хв. громадянин ОСОБА_1 , перебуваючи по АДРЕСА_1 , вчинив відносно своєї дружини ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, в ході якого ображав її нецензурною лексикою, шарпав за одяг, чинив психологічний та моральний тиск, в присутності неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого міг завдати шкоди її психічному здоров`ю.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні інкримінованого йому правопорушенні не визнав. Зазначив, що 05 квітня 2024 року між ним та дружиною ОСОБА_2 виник конфлікт на побутовому підгрунті. Однак, будь-якого домашнього насильство відносно дружини він не вчиняв. Зауважив, що син перебував на вулиці та не був свідком конфлікту між ними. Повернувся у квартиру коли працівники поліції прибули на місце події. Посилаючись на наведене, просив закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Присутня в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_2 пояснила, що вона є дружиною ОСОБА_1 05 квітня 2024 року між ними дійсно виникла словесна суперечка на побутовому грунті. Однак, дій зазначених у протоколі ОСОБА_1 стосовно неї не вчиняв, зокрема, не ображав її нецензурною лексикою, не шарпав за одяг, не чинив психологічний та моральний тиск. При цьому, в ході їх конфлікту син перебував на вулиці та повернувся у квартиру коли прибули працівники поліції. Вказала, що вона зверталася з письмовим зверненням в поліції, в якому просила не притягувати до відповідальності ОСОБА_1 , оскільки останній домашнього насильство відносно неї не вчиняв. Викликала працівників поліції помилково, перебуваючи в емоційному стані. Зазначила, що зміст наявних в матеріалах справи заяви та письмових пояснень їй невідомий, оскільки вона поставила відповідну відмітку про ознайомлення з їх змістом на вимогу працівників поліції. При цьому, неодноразово наголошувала, що син не був свідком конфлікту. Посилаючись на наведене, просила закрити провадження у справі.

Суд, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та потерпілої ОСОБА_2 , вивчивши матеріали справи, вважає, що провадження в справі підлягає закриттю.

Відповідно до вимог ч. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

В силу вимог ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з вимогами ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

Частиною 1 статті 173-2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Виходячи зі змісту вказаної правової норми, визнаючи особу винною за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, суд повинен визначити яке насильство було вчинено по відношенню до потерпілого, конкретизувати в чому воно виражалося і яка шкода заподіяна чи могла бути заподіяна потерпілому.

Згідно з вимогами п. п. 3, 14, 17 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №325057 від 05 квітня 2024 року, ОСОБА_1 ставиться у вину те, що він 05 квітня 2024 року близько 16 год 00 хв., перебуваючи по АДРЕСА_1 , вчинив відносно своєї дружини ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, в ході якого ображав її нецензурною лексикою, шарпав за одяг, чинив психологічний та моральний тиск, в присутності неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого міг завдати шкоди її психічному здоров`ю.

На підтвердження обставин, викладених у протоколі працівниками поліції долучено:

-письмову заяву ОСОБА_2 від 05 квітня 2024 року;

-письмові пояснення ОСОБА_2 від 05 квітня 2024 року;

-форму оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 05 квітня 2024 року;

-терміновим заборонним приписом стосовно кривдника ОСОБА_1 серії АА №438240 від 05 квітня 2024 року, де постраждалою особою зазначено ОСОБА_2 ;

-електронний рапорт працівника поліції від 06 квітня 2024 року;

-рапорт інспектора взводу №1 роти №2 батальйону УПП в Тернопільській області ДПП старшого лейтенанта поліції Райчаковського М. від 05 квітня 2024 року;

-відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції.

Згідно з вимогами ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною дана особа в його вчиненні.

Висновок суду про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні ОСОБА_1 заперечив обставини, викладені у протоколі та вказав, що жодних протиправних дій стосовно ОСОБА_2 він не вчиняв. 05 квітня 2024 року між ними дійсно виник конфлікт на побутовому рівні. Однак, будь-якого домашнього насильство відносно дружини він не вчиняв. Крім того, зазначив, що син не був свідком конфлікту між ними, оскільки перебував на вулиці та повернувся у квартиру під час приїзду працівників поліції.

Присутня в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_2 заперечила обставини викладені у протоколі, вказала, що жодних протиправних дій стосовно неї ОСОБА_1 не вчиняв, а саме не ображав її нецензурною лексикою, не шарпав за одяг, не чинив психологічний та моральний тиск. Між ними дійсно виник конфлікту на побутовому рівні, однак протиправних дій стосовно неї чоловік не вчиняв. Будь-якої шкоди їй завдано не було. Також, ОСОБА_2 зазначила, що в ході їх конфлікту син перебував на вулиці та повернувся у квартиру під час приїзду працівників поліції, про що вона неодноразово повідомляла останнім. Просила врахувати, що вона зверталася з письмовим зверненням в поліцію, в якому просила не притягувати до відповідальності ОСОБА_1 , оскільки останній домашнього насильство відносно неї не вчиняв, вона помилково викликала працівників поліції, перебуваючи у стані сильного збудження.

Суд не приймає до уваги долучені до матеріалів справи рапорти працівників поліції, як належні та допустимі докази, оскільки рапорт - це письмове офіційне повідомлення про що-небудь вищій інстанції, керівництву, в якому стисло, але докладно викладена суть якої-небудь справи, тобто є внутрішнім службовим документом в спілкуванні між працівниками поліції.

Суд відхиляє наявні в матеріалах справи письмову заяву та письмові пояснення ОСОБА_2 від 05 квітня 2024 року, оскільки остання в судовому засіданні спростувала їх зміст та вказала, що зміст наявних пояснень їй невідомий та вона особисто їх не заповнювала.

Крім того, ОСОБА_2 долучила до матеріалів справи своє письмове звернення від 08 квітня 2024 року, подане ГУНП в Тернопільській області, в якому просила не притягувати до відповідальності ОСОБА_1 , так як останній домашнього насильство відносно неї не вчиняв та вона помилково сприйняла сварку як домашнє насильство.

Із оглянутих в судовому засіданні відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції, вбачається, що останні не підтверджують факту вчинення домашнього насильства та стосуються подій, які мали місце після прибуття на місце події працівників поліції.

Таким чином, наявні у справі докази спростовуються поясненнями учасників справи, наданими в судовому засіданні.

Інших доказів, які б беззаперечно підтверджували вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, зазначеного в протоколі, в матеріалах справи немає.

На підставі викладеного, аналізуючи зазначені вище визначення домашнього насильства та його форми психологічне та фізичне насильство, яке ставиться у вину ОСОБА_1 , суд доходить висновку, що за встановлених обставин у справі, мав місце побутовий конфлікт між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Суд звертає увагу, що за своїм змістом домашнє насильство, як адміністративне правопорушення, полягає в тому, що особа, яка чинить домашнє насильство, маючи значну перевагу у своїх можливостях, діє умисно, з наміром заподіяти шкоду потерпілому, порушивши його права й свободи. Тоді як ситуація, в якій кожна із сторін намагається зайняти позицію, несумісну з інтересами іншої сторони, зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій це конфлікт.

Самі по собі нецензурні висловлювання під час сварки, не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого вимогами ст. 173-2 КУпАП, лише у тому випадку, коли такі спрямовані на обмеження волевиявлення особи і якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному та фізичному здоров`ю особи.

Тому, лише факт конфліктної ситуації між подружжям, які тривалий час проживають разом, не може свідчити про домашнє насильство психологічного та фізичного характеру у розумінні вимог статті 173-2 КУпАП та Закону України Про запобігання та протидію домашньому насильству.

Суд зауважує, що в матеріалах справи відсутні докази того, що поведінка ОСОБА_1 була спрямована на обмеження волевиявлення ОСОБА_2 , мала ознаки впливу та контролю над потерпілою особою, супроводжувалась психологічними та фізичними проявами насильства, що є необхідними для кваліфікації дій психологічного та фізичного насильства як форм домашнього насильства в розумінні складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Таким чином, наявність побутового конфлікту, який мав місце за конкретних обставин, не може кваліфікуватись як домашнє насильство в розумінні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення, без його належного правового аналізу, не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Таким чином, судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні належні та достатні докази, які в їх сукупності та взаємозв`язку доводили б вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а будь-які сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на користь ОСОБА_1 .

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

При цьому, державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст. 62 Конституції України, оскільки доказування є правом особи, а не її юридичним обов`язком.

У справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v.Russia», рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v.Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Відповідно до вимог ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, оцінюючи в сукупності наявні у справі докази, суд приходить до висновку про те, що наявні у справі докази вини ОСОБА_1 у вчинені ним дій, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, не є переконливими і достатніми, а тому приходить до висновку про недоведеність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Згідно з вимогами п. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 173-2, 247, 252, 283, 284 КУпАП, суд-

П О С Т А Н О В И В:

Провадження в адміністративній справі відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрити, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 статті 7 КУпАП протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Суддя І.М. Черніцька