Справа № 544/367/24
пров. № 3/544/143/2024
Номер рядка звіту 156
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2024 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Нагорної Н. В.,

за участі:

секретаря Киричевської В. М.,

особи, відносно якої складено протокол ОСОБА_1 ,

розглянувши матеріали, які надійшли від ВП №1 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовець, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 виданий 15 липня 1998 року Пирятинським РВ УМВС України в Полтавській області, проживаючого та зареєстрованого в АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 24 лютого 2024 року о 00 год 47 хв в м. Пирятин по вул. Соборна керував автомобілем Opel Corsa, д.н.з. НОМЕР_3 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з ротової порожнини, нечітка мова, почервоніння зіниць очей. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння в медичному закладі відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, яким встановлено, що водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин, та повинен нести адміністративну відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину не визнав, пояснив, що в той день він увечері випив пляшку пива. Згодом, у доньки піднялася висока температура. Була вже комендантська година, таксі не працює і швидка не приїхала, тому він вирішив поїхати до лікарні своїм автомобілем разом з дружиною і хворою донькою. Повертаючись з лікарні його зупинили працівники поліції і він визнав, що випив пиво та сів за кермо. Додатково вказав, що підтверджуючих документів відвідування лікарні в нього немає. Вважає, що він діяв у стані крайньої необхідності, оскільки доньку необхідно було відвести до лікаря.

Судом встановлено, що вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджується доказами у відповідності до ст. 251 КУАП, а саме:

- протоколом серії ААД № 296690 від 24.02.2024, з якого вбачається, що ОСОБА_1 24 лютого 2024 року о 00 год 47 хв в м. Пирятин по вул. Соборна керував автомобілем Opel Corsa, д.н.з. НОМЕР_3 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з ротової порожнини, нечітка мова, почервоніння зіниць очей. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху;

- направленням ОСОБА_1 на освідування на стан сп`яніння, в якому останній відмовився від проходження освідування в медичному закладі;

- відеозаписом, на якому зафіксовано факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом Opel Corsa, д.н.з. НОМЕР_3 , а також факт відмови від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі.

З урахуванням наведеного зібрані у справі докази є належними і допустимими, які узгоджуються між собою, є послідовними, логічними та обґрунтованими, підстави сумніватися в їх достатності та достовірності відсутні. Вказані докази підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При цьому пояснення ОСОБА_2 про те, що він діяв у стані крайньої необхідності, оскільки в комендантську годину возив хвору дитину до лікаря, суд уважає намаганням водія уникнути покарання за вчинене та способом захисту в суді з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності.

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Так, із дослідженого в якості доказу відеозапису з нагрудної камери працівника поліції вбачається, що в автомобілі Opel Corsa, д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 , окрім останнього, перебував лише чоловік, що сидів на передньому пасажирському сидінні, при цьому дитини чи дружини в автомобілі не було, що спростовує пояснення ОСОБА_1 , надані в судовому засіданні про те, що він змушений був терміново везти дитину до лікаря. Крім того на відеозапису ОСОБА_1 не повідомляв працівникам поліції про те, що він їде з лікарні з хворою донькою.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , об`єктивних підстав ставити під сумнів досліджені судом докази, які надані органом, що склав протокол про адміністративне правопорушення, у суду немає.

Враховуючи вищевикладене ОСОБА_1 необхідно притягнути до адміністративної відповідальності за вчинене.

При накладенні адміністративного стягнення суд враховує характер скоєного правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, та, зокрема, те, що адміністративне правопорушення вчинено в період дії воєнного стану.

Обставин, що обтяжують чи пом`якшують відповідальність, судом не встановлено.

Відповідно до ст. 1 КУпАП завданнями цього кодексу є, в тому числі, охорона встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

За змістом ст. 23 КУпАП метою застосування адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Враховуючи значну суспільну небезпеку вчиненого правопорушення, а також те, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником так і іншими особами, суд уважає за необхідне призначити покарання у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, що відповідає санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 слід звільнити від сплати судового збору.

Керуючись ч. 1 ст. 130, ст.283, 284 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та піддати його адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень на користь держави: банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО) 899998, рахунок отримувача UA0016001, код класифікації доходів бюджету 21081300, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок на рахунок отримувача ГУК у м. Києві/м. Київ, р/рUA0026001, код отримувача (за ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), МФО 899998.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду через Пирятинський районний суд Полтавської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Н.В.Нагорна