ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2024 року м. Чернівці

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду Станковська Г.А., розглянувши адміністративну справу за апеляційною скаргою особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду м. Чернівці 25 січня 2024 року, -

У С Т А Н О В И Л А:

Цією постановою, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 130 ч.1 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в сумі 17000 гривень з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Держави судовий збір в розмірі 605,60 грн..

Згідно постанови суду, 08 січня 2024 року приблизно о 15:48 год. в м. Чернівці по вул. Полєтаєва, 11, водій ОСОБА_1 керував т/з Фольцваген Джета НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан сп`яніння у лікаря нарколога в ЧОНД та на місці зупинки транспортного засобу водій відмовився. Відмова фіксувалася працівниками поліції за допомогою технічних засобів відеозапису. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст. 130 ч.1 КУпАП.

Апелянт ОСОБА_1 у своїй скарзі вважає, що оскаржувана постанова є незаконною, необґрунтованою та такою, що не в повній мірі відповідає обставинам справи, а самий розгляд справи фактично проходив без його участі, тобто суд позбавив його права особисто приймати участь у справі, давати пояснення тощо, як передбачено ст. 268 КУпАП.

ЄУНСС №727/378/24 Головуючий у І інстанції: Літвінова О.Г.

Провадження №33/822/130/24 Доповідач: Станковська Г.А.

Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП

Зазначає, протокол про адміністративне правопорушення складений з порушенням інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а його дії не підпадають під дію адміністративної відповідальності як за керування транспортним засобом.

З бодікамер працівників поліції вбачається, що камери зафіксували момент, коли він знаходився біля авто, до нього підійшли працівники поліції, які відразу стали пред`являти претензії, що він керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння. На місці, де проходила розмова між працівниками поліції та ним ніхто із працівників поліції не пропонував пройти експрес тестування з використанням технічних засобів.

Стверджу, що працівником поліції була порушена інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Вказує, що поліцейський ОСОБА_2 , повинна була на місці запропонувати йому пройти освідчення на стан сп`яніння у присутності 2-х свідків, а в разі його відмови чи не згоди із результатами проходження огляду, вже тоді проводити такий огляд в найближчому закладі охорони здоров`я.

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому КУпАП. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні рішення.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У зв`язку з чим, просить скасувати рішення суду першої інстанції щодо нього за ч.1 ст. 130 КУпАП, а провадження по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Апелянт ОСОБА_1 у судове засідання апеляційної інстанції не з`явився, хоч і був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, лише надіслав клопотання в якому просить врахувати пом`якшуючи, на його думку, обставини. Клопотання про відкладення розгляду справи з поважних, чи інших причин не заявив.

Відповідно до ч.6 ст. 294 КУпАП, неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, особи яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до наступного.

Згідно з положеннями ч.7 ст. 294 КпАП України, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, за наведених в постанові обставин, підтверджені сукупністю зібраних та належним чином перевірених в судовому засіданні доказів, які покладені в основу прийнятого судом рішення, є правильними і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Згідно п.1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимога цих правил, а також бути взаємно ввічливими, а відповідно до п.2.4 на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил.

Заперечення ОСОБА_1 в апеляційній скарзі своєї вини у вчинені ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, не можуть бути взяті судом до уваги та доводяться наступним.

Пункт 2.5 ПДР встановлює обов`язок водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Невиконання даної вимоги тягне за собою адміністративну відповідальність за ч.1 ст. 130 КпАП України, про що ОСОБА_1 був належним чином попереджений працівником поліції.

Згідно диспозиції статті 130 КпАП України, відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, винуватість ОСОБА_1 доведена протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №631754 від 08.01.2024, згідно якого 08 січня 2024 року о 15 год. 48 хв. в м. Чернівці, по вул. Полєтаєва, 11, водій ОСОБА_1 керував т/з Фольцваген Джета д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився на місці зупинки транспортного засобу, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.

При цьому, ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки,

передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. З протоколом про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 ознайомлено в повному обсязі та зазначено, що пояснення по суті порушення надавати відмовився. Протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 особисто підписав.

Окрім того, у ОСОБА_1 було тимчасово вилучено документи, а саме посвідчення водія НОМЕР_2 від 14.03.2003 та видано тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом DT305830, що останній засвідчив своїм підписом (а.с.1).

На думку суду, вказаний протокол відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оформлений компетентним органом в межах повноважень наданих особі, яка його склала, в якому чітко викладено як суть правопорушення так і інші відомості, необхідні для правильного вирішення даної справи.

Відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року №1452/735, а саме глави І п.6., огляд на стан сп`яніння проводиться:

- поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом;

- лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Не дивлячись на наведені в апеляційній скарзі доводи, наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбачено ч.1 ст. 130 КУпАП, підтверджується наявними в матеріалах справи відеозаписами.

Зокрема, апеляційним судом встановлено, що викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини були зафіксовані на відеозаписах наданих працівниками поліції 476560, 475540, на яких чітко зафіксовано факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння і останньому роз`яснено наслідки відмови від проходження огляду.

З акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів вбачається, що огляд ОСОБА_1 мав проводитися у зв`язку з виявленням у нього таких ознак: запах алкоголю з порожнини рота; порушення мови; порушення координації рухів. Проте, огляд за допомогою технічного засобу не проведено, так як ОСОБА_1 відмовився (а.с.2).

Більше того, працівником поліції було підготовлено направлення на огляд водія ОСОБА_1 на стан сп`яніння у ЧОНД вул. Миколайчука, 30А, через виявлені ознаки сп`яніння, такі як: запах алкоголю з порожнини рота; порушення мови; порушення координації рухів. Разом з тим, ОСОБА_1 не було доставлено до ЧОНД, оскільки останній відмовився від огляду в медичному закладі (а.с.3).

Зокрема, судом апеляційної інстанції під час підготовки справи до розгляду були переглянуті відеозаписи наявні в матеріалах справ. З даних відеозаписів вбачається, що працівники поліції під`їхали до автомобіля ОСОБА_1 , який намагався припаркуватися на перехресті ближче 10 м. до пішохідного переходу, про що свідчить постанова про накладення адміністративного стягнення про

адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі (а.с.5). Тобто, ОСОБА_1 рухався власним автомобілем, що спростовує його твердження у апеляційній скарзі, що він просто стояв біля машини.

Попри це, з цих же відеозаписів вбачається, що ОСОБА_1 було належним чином роз`яснено його права, наголошено про наслідки відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, а також в разі проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою технічного засобу, однак останній відмовився. Також з відео видно, що через якийсь час підійшла жінка, яка забрала ключі від авто, так як ОСОБА_1 був у неналежному стані.

Більше того, особа, яка впевнена в тому, що вона не вживала нічого із спиртних напоїв чи протизаконного, погодиться на будь-який огляд на стан сп`яніння, чи то на місці зупинки, чи в закладі охорони здоров`я, і заперечувати проти такого огляду не буде.

Зазначені вище докази підтверджують факт перебування ОСОБА_1 у стані сп`яніння та свідомої відмови останнього від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, задля можливого уникнення відповідальності за вчинене діяння, а отже у суду немає підстав недовіряти наявним в матеріалах справи доказам та сумніватися в їх правдивості.

Обґрунтовуючи своє рішення, суддя приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зокрема Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях підкреслив, що суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені в даній справі, були вивчені і була надана конкретна чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи (справи "Ван

де Хурк проти Нідерландів", §61, "Болдеа проти Румунії", §30, "Морейра Феррейра проти Португалії", § 84).

Отже, наявні в матеріалах справи докази є належними та допустимими й складені у відповідності до вимог законодавства. Будь-яких порушень вимог законодавства, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляду справи в суді першої інстанції, які тягнуть за собою скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Що стосується доводів апелянта, що судом було порушено його право на захист та він був позбавлений надати пояснення судді, так як судове засідання, як таке не проводилося, то вони не заслуговують на увагу суду. Оскільки з постанови суду вбачається, що ОСОБА_1 був присутнім у судовому засіданні, а доказів на спростування цього останнім не надано.

На думку суду вказані докази є належними, допустимими та достовірними й не викликають сумнівів. У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Слід також зазначити, що матеріали справи не містять жодних клопотань про те, що ОСОБА_1 не згідний з протоколом про адміністративне правопорушення, а неправомірні дії працівників поліції щодо порушення його огляду на стан сп`яніння чи прав не були предметом окремого оскарження в суді.

В своєму рішенні від 29.06.2007 по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'Halloranand Francis v. the United Kingdom), заяви №15809/02 і № 25624/02) ЄСПЛ наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі».

Приймаючи до уваги всі докази наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до остаточного висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому діяння, ґрунтуються на належних та допустимих доказах, які знаходяться в матеріалах справи та спростовують доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, а тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження немає.

Керуючись ст. 294 КпАП України, суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу апелянта - залишити без задоволення, а постанову Шевченківського районного суду м. Чернівці від 25 січня 2024 року відносно ОСОБА_1 , про визнання винним за ч.1 ст. 130 КУпАП - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Чернівецького

апеляційного суду Г.А. Станковська