Справа № 698/986/23
Провадження № 3/698/62/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2024 р. суддя Катеринопільського районного суду Черкаської області Баранов О.І., розглянувши матеріали адміністративної справи, яка надійшла від Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області про притягнення до адміністративної відповідальності гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , непрацюючого, який проживає по АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 26.11.2023 року серії ААД № 312229 ОСОБА_1 , 26.11.2023 року о 18-50 год. в селищі Катеринопіль по вул. Дружби керував автомобілем «Opel Ascona 1.6» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9 (а) ПДР та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу «Drager Alcotest 6810» із результатом 0,66‰.

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що 26.11.2023 року близько 07 год. 30 хв. вживав алкогольне пиво у кількості 0,5 л. та близько 19 години поїхав у магазин, керуючи автомобілем «Opel Ascona 1.6». Будучи зупиненим працівниками поліції та переконаним у відсутності у себе стану сп`яніння, оскільки зранку більше не вживав алкоголю, добровільно погодився на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки. Пройшов вказаний огляд за допомогою спеціального технічного засобу Драгер з показником 0,66. Надавши письмові пояснення та підписавши акт огляду за допомогою вказаного приладу, разом з протоколом про адміністративне правопорушення, висловив свої зауваження щодо огляду за допомогою спеціального технічного засобу Драгер у формі пропозиції пройти огляд у лікарні за участю захисника. У відповідь працівник поліції роз`яснив йому, що, оскільки він вже обрав спосіб проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою Драгера та пройшов вказаний огляд, то проходити огляд у медичному закладі недоцільно.

В судовому засіданні захисник Замковенко В.М. заявив клопотання про закриття адміністративного провадження з підстав відсутності складу адміністративного правопорушення, оскільки вважає, що відповідно до ч. 5 ст. 266 КУпАП огляд його підзахисного ОСОБА_1 за допомогою Драгера є недійсним, як такий, що проведений з порушенням вимог ч. 3 ст. 266 КУпАП та п. 7 розд. І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», зареєстрованої в Міністерстві

юстиції України 11 листопада 2015 р.за № 1413/27858. В обґрунтування власної позиції, зокрема зазначив, що після завершення огляду за допомогою приладу Драгер, перебуваючи в середині службового автомобілю поліції, ОСОБА_1 висловив сумніви щодо достовірності проведеного огляду, шляхом виявлення бажання на проходження огляду у лікарні в присутності адвоката. При цьому зазначив, що його підзахисний мав підстави для висловлення таких сумнівів, оскільки загально відомо, що для чоловіків вживання алкогольного пива у кількості 0,5 л. не призводить до перевищення гранично визначеного показника 0,2. Отже, його підзахисний мав законні сподівання, що огляд у лікарні призведе до повного встановлення обставин у справі, однак був позбавлений цієї можливості, внаслідок незаконної відмови працівника поліції у проведенні такого огляду.

Відповідно до положень ст. 1 КУпАП суд здійснює охорону прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушення, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до вимог п. 2.9 а Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Адміністративним порушенням відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП визнається керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а також само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ч. 3 ст. 266 КУпАП у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Відповідно до ч. 5 ст. 266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Крім того, процедура направлення водіїв для проведення огляду визначена Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 №1103.

Згідно із п. 3 зазначеного Порядку огляд проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку), що узгоджується із вимогами ст. 266 КУпАП.

Відповідно до п. 6 Порядку водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

За змістом пункту 8 вказаного порядку (в редакції Постанови КМ України № 57 від 20.01.2023 року) у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Відповідно до п. 7 розд. І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», зареєстрованої в Міністерстві

юстиції України 11 листопада 2015 р.за № 1413/27858 у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).

На підтвердження винуватості ОСОБА_1 працівниками поліції надано: письмові пояснення останнього, акт огляду особи на стан сп`яніння за допомогою приладу Драгер, квитанцію про результати проходження огляду на приладі Драгер, протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, відеозапис з нагрудної камери поліцейського та копію постанови про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Інших доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 суду надано не було.

З дослідженого в судовому засіданні відеозапису з нагрудної камери поліцейського № DSJ_1371 170_000045, зокрема вбачається, що, починаючи з 19 години 33 хвилини 45 секунд, перебуваючи в середині службового автомобіля, ОСОБА_1 , підписавши письмові пояснення, квитанцію про результати проходження огляду огляду на стан сп`яніння за допомогою Драгера, акт проходження вказаного огляду та протокол у справі про адміністративне правопорушення, висловлює працівником поліції незгоду з результатами вказаного огляду, шляхом висловлення бажання про проходження огляду у медичному закладі в присутності захисника. Також з відеозапису вбачається, що отримавши вказані зауваження працівник поліції пояснює особі, що альтернативна можливість проходження огляду у лікарні існувала лише до того часу як він ( ОСОБА_1 ) пройшов огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу Драгер. Далі працівник поліції пояснює, щ після проходження вказаного огляду, огляд в лікарні є недоцільним. Крім того, вбачається, що поведінка ОСОБА_1 відповідає обстановці, зокрема, зупинившись останній дотримався Правил дорожнього руху, включивши аварійну сигналізацію, спілкувався з працівниками у спокійній манері, надавав докладні пояснення на запитання останніх тощо.

Оцінюючи наявні на відеозапису твердження працівника поліції щодо запаху алкоголю від ОСОБА_1 , суд враховує правову позицію, висловлену у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 29.04.2020 року у справі № 161/5372/17 згідно якої, оцінюючи показання працівника поліції, ВС зауважив, що цінність свідка полягає в його безпосередньому об`єктивному сприйнятті обставини справи за допомогою органів чуттів і відсутності юридичної зацікавленості у вирішенні справи. І саме з огляду на своє нейтральне становище людина здатна об`єктивно та правильно засвідчити події і факти так, як вони дійсно відбувалися для можливості уникнення формалізму та зловживання процесуальними правами. Натомість, на підставі показань свідків не можуть встановлюватися факти, які з огляду на закон або звичай установлюються в документах.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (стаття 9 КУпАП).

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Згідно до ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо буде встановлено відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим cт. 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-р 2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, останній поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справі "Лучанінова проти України" (рішення від 09.06.2011 р., заява N 16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 51 КУпАП стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції "з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням".

У справі "Карелін проти Росії" ("Karelin v. Russia", заява N 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Також Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі "Тейксейра де Кастор проти Португалії" від 09.06.98 року, п. 54 рішення у справі "Шабельника проти України" від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

При цьому у Верховному Суді сформувалась стала судова практика можливості вирішення процесуальних питань під час розгляду справи про адміністративне правопорушення з застосуванням аналогічних процедур з кодексу, що вирішує процесуальні питання щодо кримінальних правопорушень в контексті тлумачення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (провадження № 51-8971впс18; провадження № 51-4673впа19).

Отже, найвищий суд у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики, вважає можливим застосувати принцип аналогії для вирішення процесуального питання, пов`язаного з передачею матеріалів справи про адміністративне правопорушення до іншого суду з метою забезпечення права на справедливий суд.

Виходячи з положень ст.ст. 8, 62 Конституції України дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У рішенні по справі "Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії" ЄСПЛ зазначив, що п. 2 статті 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що обвинувачений вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь обвинуваченого.

Отже, на підставі відповідної практики ЄСПЛ можливо зробити однозначний висновок, що суд не має права перебирати на себе функцію обвинувача у справах про адміністративні правопорушення, які в розумінні Конвенції прирівнюються до кримінального провадження, оскільки в такому випадку суд перестає бути незалежним та неупередженим органом з розгляду спорів, що є безумовним порушенням ст.6 Конвенції в частині права кожного на справедливий суд. В такому випадку суд позбавлений можливості самостійно здійснювати збір додаткових доказів, що підтверджували б або спростовували б вину правопорушника, а отже судовий розгляд здійснюється на підставі наданих суду матеріалів.

Це повністю узгоджується з приписами ч. 2 ст. 251 КУпАП, згідно яких обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Так, відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За таких обставин суддя визнає, що протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів, але й актом обвинувачення особи у вчиненні адміністративного правопорушення, що узгоджується як із нормами чинного законодавства так і з практикою та позицією ЄСПЛ.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Дослідивши сукупність, встановлених обставин, суд дійшов висновку, що у матеріалах справи відсутні відомості, які б достовірно підтверджували факт, що після отримання незгоди особи, яка пройшла огляд за допомогою спеціального технічного приладу з результатами такого огляду, працівником поліції були дотримані вимоги ч. 3 ст. 266 КУпАП щодо проведення повторного огляду в закладах охорони здоров`я. При цьому судом встановлено, що працівник поліції зауважив про недоцільність проведення такого огляду, чим порушив законні права особи на підтвердження чи спростування власної невинуватості та відповідно допустив істотне порушення вимог ч. 3 ст. 266 КУпАП.

Керуючись ч. 3 ст. 266 КУпАП, суд визнає, що огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння, проведений з використанням спеціальних технічних засобів, проведено з порушенням вимог ст. 266 КУпАП, а отже, відповідно до ч. 5 ст. 266 КУпАП вказаний огляд є недійсним, а отримані внаслідок його проведення докази недопустимими.

При цьому будь-яких інших, ніж визнаних судом недопустимими, доказів, які б об`єктивно підтверджували наявність у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння суду не надано.

Оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, досліджені у судовому засіданні докази, врахувавши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок досліджених доказів у їх сукупності, суддя дійшов висновку про відсутність законних підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, оскільки визнає, що у справі відсутні належні та допустимі докази, які б у своїй сукупності поза розумним сумнівом доводили факт керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння вказаною особою. Отже, суддя визнає, що зазначені вище твердження ОСОБА_1 про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення є неспростованими.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих сумнівів щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. При цьому, враховуючи не виконання працівниками поліції, передбачених ч. 3 ст. 266 КУпАП обов`язків щодо забезпечення проведення належного огляду на стан сп`яніння, суддя визнає, що за наявності істотних розбіжностей між запереченнями особи, яка стверджує про власну невинуватість та наявними у матеріалах справи доказами, які містять наведені вище недоліки, стороною обвинувачення не надано інших належних та допустимих доказів, які б поза розумним сумнівом спростовували вказані вище заперечення особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини ОСОБА_1 , суд тлумачить на його користь та за наведених вище обставин, визнає, що у даній справі відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ПОСТАНОВИВ:

Справу про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП провадженням закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Дана постанова може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя

Катеринопільського районного суду О.І. Баранов