ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/5122/23 Суддя суду 1 інстанції: Гримайло А.М
Провадження № 33/818/113/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2024 року м. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Савенко М.Є., за участю ОСОБА_1 , захисника Вайленко Г.О., прокурора Яковенка С.В., розглянувши в судовому засіданні справу за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 адвоката Вайленко Г.О. на постанову судді Ленінського районного суду м. Харкова від 31.10.2023, -

ВСТАНОВИВ :

Цією постановою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1

- визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП та підданий адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 3 400 грн.

Стягнуто на користь держави судовий збір у сумі 536 грн. 80 коп.

Як зазначено в постанові суду першої інстанції, ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді начальника відділу кадрів управління по роботі з персоналом та соціальних питань Державного підприємства «Харківський бронетанковий завод», являючись згідно з п. п. а п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 № 1700-УІІ суб`єктом, на якого поширюється дія вказаного Закону, діючи умисно, маючи приватний інтерес, у порушення вимог п. 2 ч. 1 ст. 28 Закону № 1700-УІІ перед прийняттям рішення про погодження наказу № 279/ВС від 14.02.2023 «Про прийняття на роботу» близької особи - своєї доньки ОСОБА_2 , не повідомила у встановленому законом випадку та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів безпосереднього керівника - начальника управління по роботі з персоналом та соціальних питань Державного підприємства «Харківський бронетанковий завод», чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-7 КУпАП.

Крім того, ОСОБА_1 перебуваючи на посаді начальника з відділу кадрів управління по роботі з персоналом та соціальних питань Державного підприємства «Харківський бронетанковий завод», являючись згідно з п. п. а п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону № 1700-VII суб`єктом, на якого поширюється дія вказаного Закону, діючи умисно, маючи приватний інтерес, в умовах реального конфлікту інтересів, в порушення вимог п. 3 ч. 1 ст. 28 Закону № 1700-УІІ прийняла рішення та вчинила дії шляхом погодження наказу №279/ВС від 14.02.2023 «Про прийняття на роботу» близької особи - своєї доньки ОСОБА_2 , чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172- 7 КУпАП.

Постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 21.09.2023 вказані матеріали об`єднані в одне провадження.

Не погодившись з постановою районного суду захисник ОСОБА_1 адвокат Вайленко Г.О. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову районного суду та закрити провадження по справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що постанова підлягає скасуванню з підстав судом не з`ясовано всіх обставин по справі та не надано їм належної оцінки.

Заслухавши доводи ОСОБА_1 та її захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, вивчивши матеріали справи вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Цих вимог закону суд першої інстанції дотримався не в повній мірі, оскільки не з`ясував повно і всебічно всіх обставин справи та не проаналізував належним чином наявні в справі докази.

Відповідно до пп. «а» п.2 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції», суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є посадові особи юридичних осіб публічного права.

Відповідно до пп.1-4 ч. 1 ст. 28 вказаного Закону, особи, зазначені у п.1, п.2 ч.1 ст.3 цього Закону, зобов`язані: вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Визначення потенційного, реального конфлікту інтересів та приватного інтересу наведенні у ст.1 Закону України «Про запобігання корупції», згідно з якою, потенційний конфлікт інтересів це наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень. Реальний конфлікт інтересів це суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень. Приватний інтерес це будь-який майновий чи не майновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими поза службовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Так визнаючи ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП суд першої інстанції вказав, що вона перед прийняттям рішення про погодження наказу № 279/ВС від 14.02.2023 «Про прийняття на роботу» близької особи - своєї доньки ОСОБА_2 , не повідомила у встановленому законом випадку та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів безпосереднього керівника - начальника управління по роботі з персоналом та соціальних питань Державного підприємства «Харківський бронетанковий завод», а також під час прийняття рішення, 14.02.2023, шляхом письмового погодження наказу № 279/ВС від 14.02.2023 «Про прийняття на роботу» близької особи - своєї доньки ОСОБА_2 мала дискреційні повноваження, оскільки вона мала можливість діяти на власний розсуд, обираючи з декількох різних варіантів рішень (або погодити вказаний наказ або відмовити у його погодженні).

Проте апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до письмового Наказу № 279/ВС від 14.02.2023 ОСОБА_2 прийнято на роботу з 15.02.2023. (т. 1 а.с. 23)

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», особи, зазначені у пунктах 1, 2 ч.1 ст.3 цього Закону, зобов`язані повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів, безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно.

Це також підтверджується Методичними рекомендаціями щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів на основі Закону України «Про запобігання корупції», затверджених Рішенням Національного агенства з питань запобігання корупції від 29.09.2017 №839.

15.02.2023 ОСОБА_1 подала в.о. директора ДП «Харківський БТЗ» ОСОБА_3 повідомлення про близьких осіб, які працюють на ДП «Харківський БТЗ»: про ОСОБА_2 . (т. 1 а.с. 144)

На повідомленні ОСОБА_1 в.о. директора ДП «Харківський БТЗ» ОСОБА_3 поставив резолюцію: «Професіоналу з антикорупційної діяльності». Тобто, керівник підприємства прийняв її повідомлення, не адресував його керівнику Управління, про якого йдеться в протоколі про адміністративне правопорушення.

Після перевірки професіоналом з антикорупційної діяльності, оригінал повідомлення був поміщений в особову справу ОСОБА_1 .

Національне агентство з питань запобігання корупції в своїх роз`ясненнях до п. 12.4. «Алгоритм дій осіб, на яких одночасно поширюються вимоги щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів та обмеження щодо спільної роботи близьких осіб» визначило, що на відміну від положень ст. 27 Закону, які містять імперативну заборону щодо спільної роботи близьких осіб, ст. 28 допускає роботу близької особи у підпорядкуванні за умови врегулювання конфлікту інтересів.

Безпосередній керівник або керівник органу, до повноважень якого належить звільнення (ініціювання звільнення) особи з посади: приймає рішення щодо врегулювання конфлікту інтересів у підлеглої йому особи протягом 2-х днів після отримання повідомлення або якщо йому стало відомо про конфлікт інтересів, про що повідомляє відповідну особу.

Безпосередній керівник або керівник органу, до повноважень якого належить звільнення/ініціювання звільнення з посади, якому стало відомо про конфлікт інтересів підлеглої йому особи, зобов`язаний вжити передбачені цим Законом заходи для запобігання та врегулювання конфлікту інтересів такої особи (ч. 4 ст. 28 Закону).

Відповідно до положень ст. 29 ЗУ «Про запобігання корупції», зовнішнє врегулювання конфлікту інтересів здійснюється шляхом: усунення особи від виконання завдання, вчинення дій, прийняття рішення чи участі в його прийнятті в умовах реального чи потенційного конфлікту інтересів; застосування зовнішнього контролю за виконанням особою відповідного завдання, вчиненням нею певних дій чи прийняття рішень; обмеження доступу особи до певної інформації; перегляду обсягу службових повноважень особи; переведення особи на іншу посаду; звільнення особи.

Статтею 33 Закону визначено, що службові повноваження здійснюються особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняною до неї особи під зовнішнім контролем у разі, якщо усунення особи від виконання завдання, вчинення дій, прийняття рішення чи участі в його прийнятті в умовах реального чи потенційного конфлікту інтересів, обмеження її доступу до інформації чи перегляд її повноважень є неможливим та відсутні підстави для її переведення на іншу посаду або звільнення.

Зовнішній контроль здійснюється в таких формах:

1) перевірка працівником, визначеним керівником органу, підприємства, установи, організації, стану та результатів виконання особою завдання, вчинення нею дій, змісту рішень чи проектів рішень, що приймаються або розробляються особою або відповідним колегіальним органом з питань, пов`язаних із предметом конфлікту інтересів;

2) виконання особою завдання, вчинення нею дій, розгляд справ, підготовка та прийняття нею рішень у присутності визначеного керівником органу працівника;

3) участь уповноваженої особи Національного агентства в роботі колегіального органу в статусі спостерігача без права голосу.

У рішенні про здійснення зовнішнього контролю визначаються форма контролю, уповноважений на проведення контролю працівник, а також обов`язки особи у зв`язку із застосуванням зовнішнього контролю за виконанням нею відповідного завдання, вчиненням нею дій чи прийняття рішень.

Необхідно зауважити, що цей захід вимагає від керівника не просто визначитись із можливістю його здійснення, а й встановлює обов`язок чітко визначити форму зовнішнього контролю та суб`єкта, що на практиці означає, необхідність ретельного підбору особи, яка його здійснюватиме.

Таким чином, згідно з частинами третьою та четвертою статті 28 Закону, врегулювання конфлікту інтересів є безпосередньою сферою відповідальності керівника, рівень якого дозволяє вжити заходи, які б в повній мірі забезпечували запобігання та врегулювання конфлікту інтересів (окрім випадків перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника).

Саме безпосередній керівник або керівник органу, до повноважень якого належить звільнення/ініціювання звільнення з посади, володіє ситуацією у підконтрольній чи підпорядкованій сфері, обізнаний з обсягом повноважень підлеглих осіб та способами реалізації таких повноважень, повноважний ухвалювати рішення щодо підлеглих, а отже, має всі можливості для вжиття ефективних заходів із урахуванням усіх обставин, а також передбачити наслідки таких заходів.

При цьому суд зауважує, що цей процес є вкрай відповідальним, адже неправильно обраний захід може привести не тільки до неефективного врегулювання конфлікту інтересів, а й до кваліфікації таких діянь керівника як неправомірних.

Водночас з обов`язком щодо врегулювання конфлікту інтересів, для керівника Законом встановлена заборона прямо чи опосередковано (тобто через будь-яких інших осіб) спонукати у будь-який спосіб підлеглих до прийняття рішень, вчинення дій чи бездіяльності всупереч закону на користь своїх приватних інтересів або приватних інтересів третіх осіб.

Крім того, рішення про прийняття на роботу доньки ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , вона не приймала, оскільки це повноваження виключно директора або в.о. директора підприємства, про що зазначено в Статуті ПД «Харківський бронетанковий завод» та Інструкції з діловодства. (а.с. 55-105)?

Відповідно до Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24 квітня 2017 року №1395/5 «Про затвердження Методології проведення антикорупційної експертизи», дискреційні повноваження сукупність прав та обов`язків органів держаної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом-нормативно-правового акту.

Доньку ОСОБА_1 прийнято на роботу за наказом в.о. директора О. П. Глушка (Наказ № 279/ВС від 14.02.2023).

І хоча на зворотній стороні Наказу № 279/ВС від 14.02.2023 маються дані про погодження до наказу ОСОБА_1 , однак її підпис свідчить лише про те, що Наказ існує, і всі службові особи повинні його враховувати в своїй роботі.

Відповідно до ст. 27 Закону особи, зазначені у пункті 1 частини першої статті 3 цього Закону, не можуть мати у прямому підпорядкуванні близьких їм осіб або бути прямо підпорядкованими у зв`язку з виконанням повноважень близьким їм особам.

Пряме підпорядкування (абзац третій частини першої статті 1 Закону) - відносини прямої організаційної або правової залежності підлеглої особи від її керівника, в тому числі через вирішення (участь у вирішенні) питань прийняття на роботу, звільнення з роботи, застосування заохочень, дисциплінарних стягнень, надання вказівок, доручень тощо, контролю за їх виконанням.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_2 не підпорядкована та не має прямої організаційної або правової залежності від ОСОБА_1 , оскільки відповідно до Наказу № 279/ВС від 14.02.2023 прийнята на посаду провідного інженера з нормування праці відділу організації праці. (т. 1 а.с. 23)

Отже при розгляді справи судом першої інстанції допущена неповнота та однобічність.

Між тим, згідно чинного законодавства усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на користь особи, яка притягується до відповідальності.

Відповідно до ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

У своєму рішенні по справі «Аллене де Рібемон проти Франції» від 10.02.1995 року ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Постанова судді згідно ст.283 КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, установлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

При винесенні рішення по даній справі, суд першої інстанції не дотримався вимог Закону в цій частині.

Враховуючи вищевикладене, місцевий суд передчасно зробив висновок про винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч. 1,2 ст. 172-7 КУпАП, внаслідок чого прийняв неправильне рішення по справі.

Відповідно до ч.8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.

Таким чином, беручи до уваги фактичні обставини справи та аналіз правових норм, апеляційний суд, в даному випадку, приходить до висновку, що , в даному випадку потенціальний конфлікт інтересів не переріс в реальний.

У зв`язку з вищевикладеними обставинами, здійснюючи перегляд постанови районного суду прийняте рішення у справі не можна визнати законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим воно підлягає безумовному скасуванню, а справа закриттю за відсутності події і складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч. 1,2 ст. 172-7 КУпАП КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Вайленко Г.О. задовольнити.

Постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 31.10.2023 щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності за ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП скасувати, а провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Харківського

апеляційного суду М.Є. Савенко