Номер справи 220/865/24
Номер провадження 3/220/461/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2024 року Суддя Великоновосілківського районного суду Донецької області Якішина О.М., розглянувши матеріали, що надійшли з Відділення поліції №1 Волноваського районного відділу поліції ГУНП в Донецькій області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 , водія, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

09.05.2024 р. о 18 год. 13 хв. водій ОСОБА_1 на 147 км. а/д Н-15 Запоріжжя-Донецьк, Волноваського району Донецької області керував транспортним засобом автомобілем «Jeep Cherokee», номерний знак НОМЕР_3 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме сильний запах з порожнини роту. Від проходження огляду на встановлення стану алкогольного сп`яніння на місці за допомогою газоаналізатора «Драгер-6810» та від проходження такого огляду у закладі охорони здоров`я водій відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 , якому було повідомлено про день та час розгляду справи, що підтверджується його підписом в протоколі про адміністративне правопорушення не з`явився. Крім того, ОСОБА_1 також повідомлявся про день та час розгляду справи шляхом направлення телефонограмами на номер телефону зазначений у протоколі, яка ним була отримана. Надав суду письмові пояснення, в яких просить розглянути справу без його участі та в яких зазначив, що з протоколом про адміністративне правопорушення він не погоджуюсь з наступних підстав. Як зазначено в протоколi, він керував транспортним засобом 09.05.2024 року о 18-13 год., хоча фактично вищевказаним автомобілем він керував на вищевказаній дорозі о 17-55 год., і в цей час був зупинений працівниками поліції. Також в адміністративному протоколі зазначено, що він керував автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме сильний запах з порожнини роту, проте жодної з вказаних ознак він не мав, що підтверджується у тому числі і вказаним адміністративним протоколом, де лише зазначено, що у нього був сильний запах з порожнини рота, що цілком можливо, оскільки напередодні він вживав їжу, у тому числі і часник. Щодо відмови від проходження огляду на встановлення стану алкогольного сп`яніння на місці за допомогою газоаналізатора Аlсоtest 6810 Drager та проходження такого огляду у закладі охорони здоров`я, то відповідно до Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. А, оскільки у нього не було жодної з передбачених Інструкцією ознак алкогольного сп`яніння, то, відповідно, поліцейський і не мав права вимагати від нього проходження огляду на встановлення стану алкогольного сп`яніння. Тому він і відмовився виконувати явно протиправну вимогу поліцейського. Крім того, у адміністративному протоколі зазначено, що він керував автомобілем JEEP CHEROKEE н.з. НОМЕР_4 , хоча фактично на автомобілі був встановлений номерний знак НОМЕР_5 . Також, у вказаному протоколі зазначено місце його проживання як: АДРЕСА_2 , хоча фактично він мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відміткою у паспорті. Крім того, у вищевказаному протоколі, у графі свідки чи потерпілі, замість П.І.Б., місця мешкання (перебування) та підпису, як того вимагає КУпАП та Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення: безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, зазначено «відеозапис з нагрудної бодікамери №11», який свідком чи потерпілим аж ніяк бути не може. Також, у вказаному протоколі зазначено, що він отримав тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, хоча, фактично, ніякого тимчасового дозволу він не отримував і належне йому посвідчення водія працівниками поліції не вилучалось. Також зазначив, що поліцейськими не було його поінформовано про конкретну причину зупинки, а права йому було роз`яснено більш як через 30 хвилин з моменту зупинки автомобіля, чим його було позбавлено можливості користуватися правовою допомогою. Під час складання вказаного адміністративного матеріалу поліцейський неодноразово вимикав службову камеру, знімав її з одягу та залишав у автомобілі, а сам у цей час відводив його вбік, погрожував великими проблемами по військовій службі, у разі якщо він не погодиться з порушенням, якого фактично не було, також пропонував «вирішити це питання» за 70 тис. грн., обіцяв, що справу буде закрито у суді. Крім того, долучені до адміністративного протоколу акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння, які б формально підтверджували відмову від проходження огляду, були складені працівником поліції вже після складання адміністративного протоколу. До того ж, складене направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння, не відповідає дійсності, оскільки у ньому зазначено, що його на огляд у заклад охорони здоров`я доставив поліцейський СРПП ВП №1 Волноваського РВ ГУНП в Донецькій області старший сержант поліції ОСОБА_2 , хоча ніхто і нікуди його не доставляв і місце пригоди він не покидав увесь час оформлення адміністративного матеріалу. Вказаний адміністративний протокол він змушений був підписати лише тільки тому, що у нього було обмаль часу, а поліцейський повідомив, що у разі відмови від підписання протоколу його буде затримано на 3 години. Вказані обставини події також підтверджуються показами свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , яких він викликав по телефону на місце події, після того, як працівник поліції почав примушувати його підписувати протокол про адміністративне правопорушення, якого, фактично, не було, та відеозаписом з телефону ОСОБА_3 .

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд дійшов наступних висновків.

Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Об`єктивна сторона зазначеного правопорушення виражається у наступних діях:

1) керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; 2) передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів; 3) відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, відмова водія від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є порушенням п. 2.5 Правил дорожнього руху України та самостійною підставою притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, не зважаючи на підстави такої відмови.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП, підтверджується матеріалами адміністративної справи, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №799255 від 09.05.2024 року, в якому зафіксований факт порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху України;

- копією постанови від 09.05.2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 121-3 КУпАП з накладенням на нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1190,00 грн.;

- довідкою до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №799255 від 09.05.2024 р., з якої вбачається, що за обліком Національної автоматизовано-інформаційної системи МВС України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення передбаченого ст.130 КУпАП не притягувався;

- відеозаписом, який міститься в матеріалах справи, на якому зафіксований факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як за допомогою алкотестеру «Драгер», так і у закладі охорони здоров`я.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За приписами ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Зазначені вище докази суд вважає належними та допустимими. Наданий суду відеозапис є безперервним та в достатній мірі відтворює обставини скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КупАП, і сумнівів щодо його достовірності та допустимості не викликає, оскільки не містить ознак фальсифікації та фабрикації, а обставини, які на ньому відображені, зафіксовані послідовно та узгоджуються з матеріалами справи. Крім того, суд звертає увагу на те, що на відеозаписі відображено час відеозйомки з зазначенням години, хвилин та секунд і час закінчення першої частини відеозапису повністю співпадає з часом початку наступного відеозапису, що свідчить про його безперервність. Посилання ОСОБА_1 на те, що поліцейський неодноразово вимикав службову камеру, знімав її з одягу та залишав у автомобілі, а сам у цей час відводив його вбік, погрожував великими проблемами по військовій службі, не підтверджено матеріалами справи.

Суд вважає неналежними доказами вини ОСОБА_1 долучені до протоколу направлення до Добропільської міської лікарні на огляд з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.05.2024 р., в якому зафіксовані виявлені у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, згідно якого огляд в медичному закладі не проводився, та акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, з якого вбачається, що огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 із застосуванням газоаналізатора «Драгер-6810» не проводився.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що виходячи з аналізу п.п. 7-10 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, направлення на огляд видається в разі згоди водія на проходження такого огляду у закладі охорони здоров`я. Інструкція не містить норми, яка б зобов`язувала працівників поліції видавати таке направлення в разі відмови водія від проходження огляду.

Оскільки ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місця зупинки транспортного засобу, так і у закладі охорони здоров`я, не оспорюючи факт вживання алкогольних напоїв, наявність або відсутність відповідного направлення не впливає на обставини, встановлені судом.

Сукупність належних та допустимих доказів свідчить про беззаперечну доведеність вини ОСОБА_5 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, який на вимогу працівника поліції відмовився від проходження медичного огляду на стан сп`яніння, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Твердження ОСОБА_1 про те, що поліцейським при складенні протоколу про адміністративне правопорушення допущені порушення, не заслуговує на увагу, оскільки до протоколу долучений відеозапис на якому відображені обставини, які узгоджуються з матеріалами справи.

З відеозапису вбачається, що поліцейським було повідомлено ОСОБА_1 про наявність від нього характерного запаху алкоголю, що і стало підставою для вимоги поліцейського про проходження ОСОБА_1 огляду на виявлення стану алкогольного сп`яніння. При цьому ознаки алкогольного сп`яніння виявляються саме поліцейським, а тому на вимогу поліцейського водій зобов`язаний пройти огляд на виявлення стану алкогольного сп`яніння і відмова від такого огляду є підставою для притягнення водія до адміністративної відповідальності, не зважаючи на підстави такої відмови.

Посилання ОСОБА_1 на безпідставність зупинки транспортного засобу суд не приймає до уваги, оскільки під час дії воєнного стану на території України поліцейські залучені до операції з оборони України, в тому числі шляхом перевірки документів громадян. Таким чином, у поліцейських наявні диспозитивні повноваження на перевірку документів водіїв, у зв`язку з чим посилання з цього приводу є безпідставними.

Що стосується доводів ОСОБА_1 щодо невірного зазначення в протоколі часу події, номерного знаку його автомобіля, адреси його місця проживання, а також зазначення в іншій графі про долучення відеозапису суд зазначає, що вказані неточності, не є істотним порушенням при оформленні протоколу і не впливають на встановлені судом обставини та кваліфікацію дій ОСОБА_1 .

Проте суд зазначає, що, як вбачається з відеозапису, автомобіль під керуванням ОСОБА_1 було зупинено о 17-55 год., о 18-13 год. поліцейським висунуто епершу з неодноразових вимог до ОСОБА_1 про проходження огляду. Номер автомобіля зазначено у протоколі відповідно до реєстраційного посвідчення на транспортний засіб, наданого ОСОБА_5 , а адреса місця проживання вказана поліцейським у протоколі зі слів самого ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 268 КУпАП при складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі. Такі права ОСОБА_1 поліцейським було роз`яснено і наміру скористатись допомогою адвоката останній не висловив. Більш того, зазначив, що адвокат йому не потрібен, що підтверджується відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, а тому доводи про те, що його було позбавлено можливості користуватися правовою допомогою, є безпідставними і спростовуються дослідженими судом доказами.

З протоколу про адміністративне правопорушення також вбачається, що посвідчення водія у ОСОБА_1 працівниками поліції не вилучалось, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом не видавалось, оскільки ОСОБА_1 категорично відмовився видавати працівникам поліції посвідчення водія.

Надані ОСОБА_1 відеозапис та письмові показання свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в яких вони пояснили, що по прибуттю на місце пригоди та спілкуванні з ОСОБА_1 жодних ознак алкогольного сп`яніння у останнього не було, про що свідки повідомили поліцейських та попрохали їх дати ОСОБА_1 можливість «продути» газоанатізатор «Драгер», але працівники поліції свідкам в цьому відмовили і сказали, що вже складають адміністративний протокол відносно ОСОБА_1 , не спростовують встановлені судом обставини, оскільки сам ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду. Вимоги свідків до поліцейських провести огляд ОСОБА_1 , тим паче після складання протоколу про адміністративне правопорушення, не мають жодного юридичного значення.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 1.3 ПДР України зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Даних, які б спростовували докази вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, суду не представлено.

На переконання суду сукупності наявних в матеріалах справи доказів достатньо для доведення поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

ЄСПЛ вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 33 КпАП України, при накладенні стягнення за правопорушення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Враховуючи характер скоєного ОСОБА_1 правопорушення, ступінь його вини, особу порушника, стосовно якого даних, які б з негативного боку його характеризували, суду не надані, останній є військовослужбовцем, відсутність обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, суд піддає ОСОБА_1 адміністративному стягненню у межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.

Крім того, згідно ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку покладено таке стягнення.

Відповідно до вимог п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», з особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 605,60 грн.

Керуючись ст.ст. 33, 221, 283, 130 ч.1 КпАП України, Законом України «Про судовий збір» -

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 визнати винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП та піддати адміністративному стягненню у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави на розрахунковий рахунок - UA 0026001, код класифікації доходів бюджету - 22030106, МФО-899998, код отримувача (ЄДРПОУ) 37993783, отримувач коштів ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, Банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код суду (ЄДРПОУ) - 02895834, судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Постанова може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Великоновосілківський районний суд Донецької області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя О.М. Якішина