Провадження №3/461/53/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2024 року суддя Галицького районного суду м. Львова Стрельбицький В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали адміністративної справи, які надійшли з Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, непрацюючої, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

19.11.2023 о 00 годин 40 хвилин у м. Львові на пл. Міцкевича, 4, водій ОСОБА_1 , в порушення вимог п. 2.9 а Правил дорожнього руху, керувала транспортним засобом BMW д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку, із застосуванням приладу Alcotest Drager (0049) Результат 1,12 проміле (тест №1657).

ОСОБА_1 подала до суду письмові пояснення, згідно яких 19.11.2023, у вечірній час, вона користувалася автомобілем марки «БМВ 328», номерний знак НОМЕР_1 , яким фактично користується її товариш ОСОБА_2 , з яким вона домовилися, що автомобілем поїде у ресторан «Спліт» з подругою ОСОБА_3 , після чого подзвонить щоби він приїхав до ресторану та відвіз їх по домівках, оскільки вона може вжити алкогольні напої. Коли вона приїхала до ресторану «Спліт», автомобіль припаркувала на пл. Міцкевича, у місці де, на її думку, не було заборон та пішла у ресторан.

Коли вона виходила з подругою з ресторану, подзвонила до ОСОБА_4 та попросила приїхати та вони пішли до автомобіля. Як тільки вони сіли у салон автомобіля щоби дочекатися ОСОБА_4 , до них підійшли працівники патрульної поліції та повідомили, що автомобіль знаходиться у пішохідній зоні, що є порушенням ПДР. Також, працівники патрульної поліції перевірили її на стан алкогольного сп`яніння, що дало позитивний результат. Працівникам поліції вона нічого не пояснювала, постійно дзвонила до ОСОБА_4 щоби він скоріше їхав. Коли він приїхав, працівники поліції вже склали протокол про керування нею автомобілем у стані алкогольного сп`яніння. Автомобілем у стані алкогольного сп`яніння у ту ніч вона взагалі не керувала, хоча зі сторони працівників патрульної поліції були натяки переставити автомобіль у дозволене місце, але вона не погоджувалася.

Захисник адвокат Вишневський М.С. подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності сторін, згідно якої просить провести розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 та її захисника. Крім того, подав до суду клопотання про закриття провадження у справі у якому зазначив наступне.

Згідно матеріалів даної справи, 19.11.2023 о 00.55 год., відносно ОСОБА_1 інспектором взводу 1 роти 1 батальйону 2 Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Дорошем Максимом Володимировичем складено протокол про адміністративне правопорушення, серія ААД № 568008. У протоколі вказано, що 19.11.2023 о 00.40 год., у м. Львові на пл. А.Міцкевича,4, ОСОБА_1 керувала ТЗ «БМВ 328», н.з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Такими діями порушила вимоги п. 2.9. а ПДР, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не визнає, оскільки вона не керувала автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, як зазначено у протоколі.

Захисник вказує, що з пояснень ОСОБА_1 вбачається, що 19.11.2023, у вечірній час, вона користувалася автомобілем марки «БМВ 328», номерний знак НОМЕР_1 , яким фактично користується її товариш ОСОБА_2 . З ним була домовленість про те, що ОСОБА_1 автомобілем поїде у ресторан «Спліт» з подругою ОСОБА_3 , після якого подзвонить до ОСОБА_4 щоби він приїхав до ресторану та відвіз їх по домівках. ОСОБА_1 приїхала до ресторану «Спліт», автомобіль припаркувала на пл. Міцкевича, у місці де, на її думку, не було заборон та пішла у ресторан. Коли ОСОБА_1 виходила з подругою з ресторану, подзвонила до ОСОБА_4 та попросила приїхати, а вони пішли до автомобіля. Як тільки вони сіли у салон автомобіля щоби дочекатися ОСОБА_4 , до них підійшли працівники патрульної поліції та повідомили, що автомобіль знаходиться у пішохідній зоні, що є порушенням ПДР. Також, працівники патрульної поліції перевірили її на стан алкогольного сп`яніння, що дало позитивний результат. Працівникам поліції ОСОБА_1 нічого не пояснювала, постійно дзвонила до ОСОБА_4 щоби той скоріше їхав.

Наведені пояснення ОСОБА_1 підтвердив у своєму письмовому поясненні ОСОБА_2 .

На доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення, до суду направлено відеозапис, хоча у протоколі про притягнення до адміністративної відповідальності не назначено, що проводився відеозапис та наявний такий доказ. При перегляді відеозапису видно, що початок подій не фіксувався. На відеозапису зафіксовано як ОСОБА_1 знаходилася у салоні автомобіля, моменту керування автомобілем не зафіксовано. Тобто, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини, за твердженням захисника, не знайшли свого належного підтвердження із наявних у справі доказів. Доказів зупинки та керування автомобілем ОСОБА_1 працівниками патрульної поліції не надано.

У протоколі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності працівник патрульної поліції ОСОБА_5 послався на положення п.2.9а Правил дорожнього руху України, якими водієві заборонено керувати транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Однак, інспектором не враховано положення п. 1.10 Правил дорожнього руху України, яким встановлено, що водій є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія відповідної категорії. Тобто, на час приїзду працівників патрульної поліції, ОСОБА_1 не мала статусу водія.

З огляду на наведене, посилаючись на положення нормативних актів наведених у відповідному клопотанні, просить провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 закрити, у зв`язку з відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи, надані суду клопотання та пояснення, приходжу до наступного висновку, виходячи з доводів та мотивів наведених нижче.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 130 КУпАП України встановлено відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно п. 2.9а Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП, огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

За вимогами пунктів 6, 7 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 р. за № 1413/27858, огляд на стан сп`яніння проводиться:

- поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби);

- лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 КУпАП.

Пунктом 7 розділу 2 зазначеної Інструкції визначається, що установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

Оцінивши доводи захисника, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, вважаю, що у діях ОСОБА_1 наявний склад вказаного вище адміністративного правопорушення, що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №568008 від 19.11.2023, актом огляду на стан сп`яніння та результатами огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, із застосуванням приладу Alcotest Drager (0049), відповідно до яких результат 1,12 проміле (тест №1657), відеоматеріалами долученими до протоколу, рапортом поліцейського взводу 2 роти 1 батальйону 1 УПП у Львівській області від 19.11.2023, а також постановою серії ЕАТ №8167488 від 19.11.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Як встановлено судом, зокрема з долучених до протоколу відеоматеріалів, працівниками поліції в цілому було дотримано вимоги ст. 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року №1452/735.

Оцінюючи доводи сторони захисту про те, що до матеріалів справи не долучено належних та допустимих доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, суд виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законом порядку. Зокрема, згідно акту огляду на стан сп`яніння та результатами огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, із застосуванням приладу Alcotest Drager (0049), їх результат 1,12 проміле (тест №1657).

Також, ОСОБА_1 та її захисник не заперечують те, що 19.11.2023 о 00 годин 40 хвилин у м. Львові на пл. Міцкевича, 4, ОСОБА_1 , знаходилась на місці водія у транспортному засобі BMW д.н.з. НОМЕР_1 , а перед цим вживала алкогольні напої.

За версією сторони захисту ОСОБА_1 ввечері 18.11.2023 на автомобілі BMW д.н.з. НОМЕР_1 прибула до ресторану, попередньо домовившись із своїм знайомим ОСОБА_6 , що він забере їх з подругою після візиту до ресторану, оскільки вона планувала там вживати алкогольні напої. Після виходу з ресторану, ОСОБА_1 сіла у автомобіль, але ним не керувала та чекала Н.Партику. В цей же час до неї підійшли працівники поліції, які безпідставно склали на неї протокол про адміністративне правопорушення.

Отже, захист вважає, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад інкримінованого правопорушення, адже вона автомобілем після вживання алкогольних напоїв не керувала.

На підтвердження цих доводів захисником надано письмові пояснення Н. Партики про те, що у його фактичному користуванні перебуває автомобіль марки БМВ 328, реєстраційний номер НОМЕР_1 , власницею якого є його матір - ОСОБА_7 . Цим автомобілем інколи користується його подруга - ОСОБА_1 . 19 листопада 2023 року, у вечірній час, ОСОБА_1 користувалася цим автомобілем і у них була попередня домовленість, що вона поїде у ресторан «Спліт» щоби відпочити з подругою, після чого подзвонить, щоби він приїхав і відвіз її з подругою додому, оскільки вона може вжити алкогольні напої. Після 24 год., точної години не пригадує, ОСОБА_1 йому подзвонила та попросила приїхати до ресторану «Спліт». Поки він викликав таксі та доїхав до центру міста, пройшов певний час. Коли приїхав, ОСОБА_8 з подругою знаходились у автомобілі та розповіла, що працівники патрульної поліції безпідставно склали на неї протокол за керування автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, хоча вона цього не робила. Працівників патрульної поліції в той час вже не було, тож він відвіз ОСОБА_8 з подружкою додому. Зі слів ОСОБА_8 вона в той вечір, після відвідування ресторану «Спліт», взагалі не керувала автомобілем.

Суд критично ставиться до наведених пояснень, як і до пояснень самої ОСОБА_1 , з огляду на наступне.

Н. Партика не був безпосереднім свідком подій з приводу яких складено протокол та прибув на місце вчинення правопорушення лише після його складення. Крім того, даний свідок у своїх поясненнях зазначив, що знає про те, що ОСОБА_1 не керувала автомобілем у стані алкогольного сп`яніння лише з її слів. Суд також ставить під сумнів сам факт попередньої домовленості ОСОБА_9 зі ОСОБА_1 щодо його приїзду до ресторану. Так, з пояснень ОСОБА_9 неможливо встановити як він узгоджував такі дії зі ОСОБА_1 з огляду на те, що остання залишила ресторан під час дії комендантської години. Тобто незрозуміло чи мав ОСОБА_9 право чи повноваження порушувати комендантську годину задля дотримання. домовленості зі ОСОБА_1 .

Суд розцінює пояснення ОСОБА_1 щодо заперечення вчинення нею факту правопорушення як намагання уникнути відповідальності за скоєне.

При цьому, такі пояснення спростовані вищенаведеними доказами.

У постанові Верховного Суду по справі №813/2451/17 від 27.02.2018 р. зазначено, що сам факт будь-якого правопорушення має бути підтверджено виключно допустимими доказами.

Так, з постанови серії ЕАТ №8167488 від 19.11.2023 встановлено, що ОСОБА_1 19.11.2023 о 00:40:56 у місті Львові на пл. А. Міцкевича, керуючи ТЗ о 00 год. 40 хв., не виконала вимогу дорожнього знаку 5.36 пішохідна зона та здійснила в`їзд в дану зону, чим порушила п. 8.4. г ПДР порушення вимог інформаційно-вказівних знаків. Тобто неведена постанова свідчить про те, що ОСОБА_1 керувала транспортним засобом на пл. А. Міцкевича, саме 19.11.2023 о 00 год. 40 хв. Слід відзначити, що дана постанова вручена ОСОБА_1 , що підтверджено її особистим підписом. Крім того, дана постанова не оскаржувалась та набрала законної сили.

Також, факт керування ОСОБА_1 автомобілем у час наведений у протоколі підтверджується рапортом поліцейського С. Волюватого, долученого до протоколу. У цьому контексті, суд приймає до уваги те, що рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень, а тому він оцінюється з іншими вищенаведеними доказами у своїй сукупності.

Суд погоджується з додами сторони захисту про те, що протокол про адміністративне правопорушення не містить даних про пристрій на який здійснено відеозапис та долучення відеоматеріалів до протоколу. Натомість, за переконанням суду, у даному конкретному випадку цей факт не робить сам відеозапис очевидно недопустимим доказом. При цьому суд виходить з того, що дійсно такий відеозапис не зафіксував сам факт керування автомобілем, а фактично відтворює спілкування ОСОБА_1 та пасажирки даного транспортного засобу з працівниками поліції. Отже, даний відеозапис може бути прийнятий до уваги для перевірки фактів наведених у протоколіз огляду на те, що, як наведено вище, статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Слід відзначити, що у даному відеозаписі ОСОБА_1 перебуває на сидінні для водія автомобіля та не заперечує факт керування. Крім того, відеозаписом зафіксовано процедуру проходження тесту на стан сп`яніння. Також поліцейський довів до відома ОСОБА_1 факт застосування відповідного пристрою відеофіксації. Крім того, вказані відеоматеріали спростовують пояснення ОСОБА_1 про натяки на її адресу з боку поліцейських щодо того, аби вона переставила автомобіль, адже на цих відеозаписах чітко зафіксовано, що поліцейські неодноразово звертають увагу ОСОБА_1 на неможливість і неприйнятність подальшого її руху на даному транспортному засобі, саме через перебування у стані сп`яніння.

Крім того, згідно із п. 9 ч. 1 ст. 31 ЗУ «Про Національну поліцію», поліція може застосовувати превентивні заходи застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Згідно з пунктом 2 Розділу І «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026 (далі Інструкція № 1026), застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення.

Пунктами 4, 5 Розділу ІІ Інструкції № 1026 установлено, що під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського. У випадках, пов`язаних з необхідністю якісної фіксації подій, поліцейські можуть тримати портативний відеореєстратор у руках. Дозволяється закріплення портативного відео реєстратора на екіпіруванні (шоломі) або зброї, якщо їх конструкцією передбачені відповідні кріплення.

Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Хоч наявні у матеріалах справи відеозаписи є фрагментарними, водночас на таких належним чином зафіксовано обставини, що підлягають з`ясуванню та дають можливість встановити та перевірити, у сукупності з іншими доказами, наявність чи відсутність у діях особи складу інкримінованого адміністративного правопорушення.

Окрім того, дані з відеозапису, узгоджуються з іншими дослідженими доказами. На відеозапису зафіксовано пропозицію поліцейських ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, саму процедуру огляду та обставини складання протоколу.

Суд також не вбачає у діях працівників поліції порушення вимог Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МОЗ та МВС України від 09 листопада 2015 року № 1452/735 та вимог КУпАП.

З огляду на наведені доводи та мотиви, суд відхиляє доводи сторони захисту зазначені у клопотанні про закриття адміністративного провадження.

Оцінюючи доводи сторони захисту та дотримуючись стандартів мотивування судами своїх рішень, суд у даній справі також враховує позиції Європейського суду з прав людини неодноразово висловлені у відповідних рішеннях про те, що не можна тлумачити п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент під час обґрунтування судами своїх рішень.

На переконання суду позиція захисту спрямована лише на уникнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП, та не відображає фактичних обставин справи.

Суд вважає, що здобуті та досліджені в ході розгляду у суді даної справи докази є достатніми для ухвалення законного та об`єктивного рішення у справі та належної перевірки доводів учасників процесу, а також доказів у справі.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинено і обвинувачена особа є винною у його вчиненні.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих суду доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення (в даному випадку суть правопорушення наведена у протоколах працівниками поліції) має пояснювати усі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення, тобто в даному випадку версії працівників поліції. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення (у даному випадку уповноважених представників поліції) була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за інкримінованим обвинуваченням.

Крім того, у п. 2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно закону. У розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, притягнення особи до адміністративної відповідальності розцінюється як «кримінальне обвинувачення», оскільки адміністративні правопорушення та стягнення мають ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції.

Зважаючи на суть правопорушення, його характер, санкцію, наведені положення можуть бути застосовані і у даній справі.

Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Оцінюючи вищеописані зібрані по справі, досліджені та перевірені в судовому засіданні докази, суд визнає їх такими, що знаходяться у об`єктивному взаємозв`язку з інкримінованим правопорушенням, не спростовані в ході судового розгляду, передбачені як джерела доказування чинним законодавством та зібрані у відповідності процесуальними нормами, відтак вважає повністю доведеним факт вчинення особою інкримінованого адміністративного правопорушення.

Суд приходить до висновку про те, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинено і обвинувачена особа є винною у його вчиненні, тобто вина ОСОБА_1 доведена поза розумним сумнівом.

Таким чином, аналізуючи докази по даній справі з точки зору їх допустимості, об`єктивності та достатності, приходжу до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доведена належними та допустимими доказами.

Беручи до уваги те, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, суд дійшов висновку, що необхідним та достатнім у даному випадку є адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Крім того, ст.40-1 КУпАП передбачено, що судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з правопорушника стягується 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому з особи яка притягається до відповідальності на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 605,60 гривень.

Керуючись ст.ст. 130, 283, 284 КУпАП,

постановив:

ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень 00 копійок, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави в особі Державної судової адміністрації України 605 гривень 60 копійок судового збору.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя В.В. Стрельбицький