Справа № 522/3984/23
Провадження № 3-в/522/67/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2024 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду м. Одеси Циб І.В., за участі секретаря судового засідання Шибіна Є.С., заявника ОСОБА_1 та його захисника Тодорової Л.М., розглянувши заяву захисника ОСОБА_1 адвоката Тодорової Л.М. про перегляд постанови Приморського районного суду м. Одеси від 12.07.2023 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, у справі №522/3984/23, провадження №3/522/3661/23, у зв`язку з нововиявленими обставинами,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява захисника ОСОБА_1 адвоката Тодорової Л.М. про перегляд постанови Приморського районного суду м. Одеси від 12.07.2023 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, у справі №522/3984/23, провадження №3/522/3661/23, у зв`язку з нововиявленими обставинами.

В судовому засіданні захисник просила суд задовольнити вказану заяву та зазначила, що під час розгляду матеріалів про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 не був досліджений головний доказ, а саме: Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу від 12.02.2023 року, протокол відносно ОСОБА_1 було складено з грубим порушенням права на захист. Крім того, захисник зазначила, що як вбачається з висновку, ОСОБА_1 самостійно за власним бажанням пройшов медичний огляд на стан сп`яніння у встановлений законом термін, згідно з яким ознак сп`яніння у нього не виявлено та в той же день копію вказаного висновку засобами поштового зв`язку було направлено на адресу патрульної поліції та скаргу на незаконні дії працівників патрульної поліції, лист-скаргу на день звернення до суду проігноровано. Далі, адвокатом, який здійснював захист ОСОБА_1 було проігноровано вказаний висновок та скаргу, та він продовжив стверджувати саме про відсутність факту керування, в той час, як ОСОБА_1 стверджував, що під час керування транспортним засобом був тверезий, на що вказує даний висновок. В подальшому така розбіжність в правовій позиції та затягування розгляду справи призвели до того, що ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та ініційоване питання щодо притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності. Також в судовому засіданні зазначила, що її підзахисний сплатив штраф, через рік після винесення постанови звернувся до відповідного органу для отримання водійського посвідчення, проте вважає, що було порушено честь та гідність ОСОБА_1 як військовослужбовця.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав захисника та просив суд задовольнити заяву.

Суддя, вивчивши заяву та додані до неї документи, заслухавши пояснення учасників, приходить до висновку, що заяву за нововиявленими обставинами слід залишити без задоволення, з таких підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Даною нормою забезпечений захист від будь-якого прояву свавілля з боку держави.

Ці положення конституційної норми розповсюджуються і на діяльність суду.

Повноваження суду при розгляді конкретної справи визначені відповідним процесуальним законом, а у справах про адміністративні правопорушення КУпАП, який містить норми як матеріального, так і процесуального права.

Відповідно до положень ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути переглянута лише в апеляційному порядку. Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Главою 24-1 цього Кодексу також передбачено перегляд постанови по справі про адміністративне правопорушення у разі встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом.

Іншого порядку перегляду судових рішень по справах про адміністративне правопорушення (касаційного чи за нововиявленими обставинами) чинним законодавством не передбачено. Повноваженнями переглядати судові рішення, які набрали законної сили, у цій категорії справ місцевий загальний суд не наділений.

Відповідно до положення Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» № 475/97 від 17.07.1997 року вірно зазначено, що з рішення Європейського суду з прав людини «Швидка проти України» від 30.10.2014 року вбачається, що лише ті адміністративні правопорушення, санкція яких передбачає стягнення у вигляді позбавлення волі (зокрема, адміністративний арешт), вважаються по суті, кримінальним, а тому таким, що вимагає забезпечення всіх гарантій статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини «Гурепка проти України» від 08.04.2010 року, «Корнєв і Карпенко проти України» від 21.10.2010 року, «Лучанінов проти України» від 09.06.2011 року, «Зайцева проти Латвії» заява № 65022/01, пп. 55 та 56, ECHR 2007-ІХ).

Питанням визначення критеріїв, згідно яких правопорушення можна вважати незначним, присвячена пояснювальна записка до Протоколу № 7 ЄСПЛ (ратифіковано Законом N 475/97-ВР від 17.07.97 року), в якій зазначено, що при вирішенні питання про визнання правопорушення незначним важливим критерієм є те, чи карається воно позбавленням волі чи ні (п.21 Пояснювальної доповіді до Протоколу № 7 до Конвенції). Санкція за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, не передбачає такого виду покарання, як адміністративний арешт.

Суд зазначає, що застосування аналогії права в даному випадку є неприйнятним, оскільки це порушувало б загальні принципи судочинства, зокрема принцип правової визначеності.

Згідно з положеннями ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Враховуючи наведене та виходячи з практики ЄСПЛ суд прийшов до висновку про неможливість діяти у спосіб, не передбачений процесуальним законом, тобто в даному випадку здійснити перегляд судового рішення в порядку, не визначеному КУпАП.

Таким чином, повноваженнями переглядати судові рішення, які набрали законної сили, в цій категорії справ місцевий суд не наділений.

З урахуванням наведеного, посилання в заяві на інший кодекс України, зокрема на КПК України, та застосування на підставі нього аналогії закону, є безпідставними.

У рішенні у справі «Мельник проти України» (Melnyk v. Ukraine) від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03., ЄСПЛ нагадує, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі Golder v. the United Kingdom від 21 лютого 1975 року, серія A № 18, п. 36), не є абсолютним.

Слід зазначити, що одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Враховуючи викладене, суд вважає, що подану заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 130, 278, 284, 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву захисника ОСОБА_1 адвоката Тодорової Л.М. про перегляд постанови Приморського районного суду м. Одеси від 12.07.2023 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП у справі №522/3984/23, провадження №3/522/3661/23, у зв`язку з нововиявленими обставинами, залишити без задоволення.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Приморського районного суду

м. Одеси Ірина ЦИБ