Справа № 642/1034/24
Провадження № 3/642/535/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2024 року м. Харків

Суддя Ленінського районного суду м. Харкова Бородіна О.В., розглянувши матеріал про адміністративне правопорушення, який надійшов з Відділу поліції №2 Харківського РУП №3 ГУНП в Харківській області відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 184 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 199276, 16.02.2024 року приблизно о 14-10 год. за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 ухилилась від виконання покладених на батьків обов`язків згідно ст. 150 СКУ, щодо дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Яка отримала різану рану лівого передпліччя, чим вчинила адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася, про розгляд справи повідомлена належним чиномю.

Згідно з вимогами ч. 2 ст.268 КУпАП участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, при розгляді справи за ст.184 КУпАП не є обов`язковою.

За наведеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків.

Дії ОСОБА_1 за вказаним фактом кваліфіковані за ч. 1 ст. 184 КУпАП, як ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Отже диспозиція вказаної норми є бланкетною, тобто такою, що відсилає до норм іншого законодавчого акту, при формулюванні суті правопорушення вказівка на нормативний акт, який передбачає обов`язки батьків по вихованню дітей, є обов`язковою.

Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства`та ст. 150 Сімейного кодексу України. Так, батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Також, батьки зобов`язані виховувати дитину у дусі прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини, фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.184КУпАП проявляється у невиконанні батьками або особами, що їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей, а саме: залишення впродовж тривалого строку потерпілого без будь-якого нагляду; ухилення від виховання дітей; незабезпечення потерпілим безпечних умов перебування за місцем проживання чи в іншому місці; невжиття заходів щодо їх лікування; безпідставне обмеження в харчуванні, одязі, інших предметах першої необхідності; штучне створення незадовільних побутових умов тощо.

Неналежне виконання обов`язків щодо виховання дітей означає бездіяльність, у результаті якої обов`язки по вихованню виконуються неякісно, не в повному обсязі. Наприклад, схвалюються здійснення підлітком антигромадських вчинків, прививаються погляди, установки, що пропагандують жорстокість, агресивність, ненависть, неповагу до закону; складаються умови, які загрожують життю та здоров`ю неповнолітнього; мають місце постійні чіпляння до дитини з будь-якого приводу і без нього.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності.

Суб`єктом правопорушень є батьки неповнолітнього або особи, що їх замінюють.

При цьому, згідно ч. 1 ст.32 ЦК України неповнолітньою особою - є фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є малолітньою дитиною, а її мати є ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, а згідно з ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності зі законом.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог закону формулювання суті правопорушення повинно бути чітким і конкретним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення його, мотивів і форми вини, а висновки суду щодо оцінки доказів мають вказуватись у вигляді точних і категоричних суджень, які виключали б сумніви з приводу достовірності доказів на обґрунтування висновку про винуватість особи.

Відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Особа, яка складає протокол про адміністративне правопорушення повинна ретельно з`ясувати характер правопорушення та правильно кваліфікувати дії винної особи. У протоколі мають бути зазначені обставини, які свідчать про наявність адміністративного проступку та його характер, а також, обставини, що характеризують особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, оскільки протокол є підставою для провадження у справі про адміністративне правопорушення. Від того, чи правильно він складений, залежить своєчасність, правильність розгляду за суттю справи про адміністративне правопорушення та обґрунтованість застосування стягнення.

Відповідно до п. 9 розділу II Інструкції, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення в ньому зазначаються, зокрема у графі «склад адміністративного правопорушення» суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП, за якою складено протокол.

Диспозиція ч. 1 ст. 184 КУпАП передбачає відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, проявляється у невиконанні батьками або особами, які їх замінюють, обов`язків щодо необхідних умов життя, навчання та виховання дітей.

В той же час, зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Отже, ухилення від виконання батьківських обов`язків, в розумінні ч. 1 ст. 184 КУпАП, це не будь-яка дія, а вважається невиконання обов`язків, чітко передбачених законодавством, і лише тих, які стосуються: 1) забезпечення належних умов життя; 2) навчання дітей; 3) виховання дітей.

У Протоколі суть адміністративного правопорушенн зазначена лише в загальних рисах, без конкретизації конкретних обставин, які б вказували на невиконання ОСОБА_1 обов`язків по відношенню до своєї доньки та не вказано, від яких саме передбачених законодавством обов`язків, з посиланням на норму закону, щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітньої дитини, ухиляється остання.

Будь-яких доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 неналежним чином виконувала обов`язки по вихованню доньки до протоколу не додано і в ньому не наведено, тобто не розкрита об`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення, вчинення якого їй інкримінується, а та обставина, що малолітня ОСОБА_3 поранила руку з необережності канцелярськими предметами, не підтверджує факту невиконання ОСОБА_1 своїх батьківських обов`язків, не свідчить про ухилення від виховання дитини і не є безперечною обставиною, що тягне за собою настання адміністративної відповідальності за ч. 1ст. 184 КУпАП.

Виходячи із практики ЄСПЛ, а також враховуючи вимоги ст. ст.7, 254,279 КУпАП суд повинен розглядати справу не інакше, як на підставі та в межах протоколу про адміністративне правопорушення.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Суд наголошує, що він не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувачення, що є порушеннямст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що у справі відсутні достатні, допустимі та безсумнівні докази вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП за обставин, зазначених у протоколі, яким визначаються межі даного судового розгляду, а отже склад вказаного правопорушення в діях ОСОБА_1 відсутній, а тому провадження по справі підлягає закриттю.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 7, 184, 247, 254, 280, 283, 284 КУпАП, суддя, -

постановив:

Закрити провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст.184 КУпАП, в зв`язку з відсутністю в її діях події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до Харківського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Харкова.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя О.В. Бородіна