Справа № 203/851/24
Провадження № 3/0203/495/2024
ПОСТАНОВА

іменем України

06 березня 2024 року суддя Кіровського районного суду м. Дніпропетровська Черваньова Ю.М., розглянувши матеріали, що надійшли від Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , за ч.1 ст.173-2 КУпАП,-

ВСТАНОВИЛА:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ВАД №380969 від 09.02.2024 року ОСОБА_1 21.02.2024 року о 21 год. 00хв. за адресою: АДРЕСА_1 в ході конфлікту зі своєю матір`ю з громадянкою ОСОБА_2 висловлювався в її бік нецензурною лайкою, ображав її, чим скоїв домашнє насильство психологічного характеру та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.

ОСОБА_1 , потерпіла ОСОБА_2 в судове засідання не з`явились, були повідомлені про дату, час та місце судового розгляду належним чином.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини гарантовано кожній фізичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправних зволікань) судового захисту.

В поняття «розумний строк» розгляду справи, Європейський суд з прав людини включає: складність справи; поведінку заявника; поведінку органів державної влади; важливість справи для заявника.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Смірнов проти України» від 08.11.2005 слідує, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Крім того, Європейський суд з прав людини в п. 41 рішення від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatismutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України», заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26.04.2007 та «Трух проти України», заява N 50966/99 від 14.10.2003).

За вказаних обставин, з метою дотримання розумних строків розгляду справи та враховуючи, що особа, яка притягається до відповідальності, не з`явилася в судове засідання при тому, що вона обізнана про наявність протоколу про адміністративне правопорушення, суд вважає можливим розглянути справу без участі правопорушника.

Вивчивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

Частиною першою статті 173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Згідно з п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство діяння (дія або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктом 14 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що психологічним насильством є форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Для визнання факту домашнього насильства необхідна наявність ознак: умисність в намірах досягнення бажаного результату, спричинення шкоди, порушення прав і свобод людини, значна перевага сил того, хто чинить насильство.

Як вбачається з рапорту, складеного інспектором Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області від 21.01.2024 року (а.с.6), телефонний виклик служби "102" був здійснений ОСОБА_1 за фактом вчинення домашнього насильства, вчиненого відносно нього матір`ю ОСОБА_2 . По прибуттю за викликом поліцейські з`ясували, що домашнього насильства не було, мається конфлікт між матір`ю та сином, які мають ознаки алкогольного сп`яніння.

Вказані обставини підтверджуються письмовими поясненнями ОСОБА_2 , яка вказала, що не відчиняла двері сину, оскільки той залишив її біля автовокзалу з тяжкими сумками. ОСОБА_1 , в свою чергу повідомив, що мати не відчиняла йому двері, а він висловлювався на її адресу нецензурною лайкою.

Наведене свідчить про обоюдний конфлікт на побутовому ґрунті, що, у свою чергу, виключає факт домашнього насильства.

Отже, за відсутністю інших доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, вважати його дії такими, що утворюють склад зазначеного адміністративного правопорушення, суд позбавлений можливості.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом.

Згідно ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях та усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зважаючи на те, що згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, суд, оцінивши наявні у справі про адміністративне правопорушення докази, приходить до висновку про недоведеність поза розумним сумнівом вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та відповідно наявності в його діях складу цього правопорушення, у зв`язку з чим справа підлягає закриттю на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП - за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст.221, п.1 ст. 247, 251, 283-285, 294 КУпАП, суддя -

ПОСТАНОВИЛА:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає чинності після закінчення строку на її оскарження.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Скарга на постанову подається до Дніпровського апеляційного суду через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя: Ю.М. Черваньова