Справа № 366/206/24
Провадження № 3/366/338/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.2024 смт. Іванків

Суддя Іванківського районного суду Київської області Слободян Н.П.,

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від відділення поліції №1 Вишгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області (смт. Іванків), про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП,

ВСТАНОВИЛА:

22.01.2024 справа надійшла до суду.

Згідно фабули протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 043819 від 03.01.2024 року, по суті правопорушення зазначено наступне:

12.09.2023 року о 18 год. 38 хв. на а/д Іванків-Радомишль-Степанівка, водій ОСОБА_1 керував автомобілем SKODA FABIA, д.н.з. НОМЕР_1 , повторно протягом року, будучи позбавленим права керування, чим порушив вимоги п. 2.1 «а» Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 5 ст. 126 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що дійсно позбавлений права керування транспортними засобами постановою судді Іванківського районного суду 25.10.2022. З дня позбавлення права керування транспортними засобами він сів за кермо автомобіля 12.09.2023 та рухався автомобільною дорогою сполученням Іванків-Радомишль-Степанівка з смт. Іванків до свого місця проживання в с. Станішівка. До цього дня його працівники поліції не зупиняли, оскільки в період з 25.10.2022 по 12.09.2023 жодним транспортним засобом він не керував.

Дослідивши матеріали справи, суддя приходить до наступних висновків.

Як роз`яснено у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст.283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Як зазначено у ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян в дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення має бути з`ясовано, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення у справі.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

Відповідно до ст.32 Конвенції про захист прав і основних свобод людини питання тлумачення і застосування Конвенції належить до виключної компетенції Європейського суду, який діє відповідно до Конвенції, тобто рішення Європейського суду є невід`ємною частиною Конвенції як практика її застосування і тлумачення.

Так, ч.1 ст.6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

У рішення ЄСПЛ від 30.05.2013 року (заява №36673/04) зазначено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом). Виходячи з практики застосування Європейським судом Конвенції, у випадку, якщо передбачені санкції є достатньо суворими, то судовий розгляд має відповідати принципу справедливості відповідно до статті 6 Конвенції.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із перелічених елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.

При цьому, в процесі доказування вини, доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України»(з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282.

Отже, доказування має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Відповідальність за ч. 5 ст. 126 КУпАП настає у разі повторного протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті.

У свою чергу відповідальність за ч. 2, 3 та 4 ст. 126 КУпАП настає у разі :

керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом;

або керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами;

або керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Згідно п. 1.1 розділу 1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ від 10.10.2006 року № 1306 (далі ПДР України), ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п.1.10 розділу 1 ПДР України водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Згідно п. 2.1 «а» ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі

посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Таким чином, при розгляді справи про адміністративне правопорушення за ч. 5 ст. 126 КУпАП, суддя, крім іншого, повинен встановити, чи доводять наявні в матеріалах справи докази факт керування транспортним засобом та чи особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, повторно протягом року до діянь, які їй інкримінуються у протоколі про адміністративне правопорушення за ч. 5 ст. 126 КУпАП, дійсно була притягнута до відповідальності за ч. 2 або 3 або 4 ст. 126 КУпАП.

Суддею встановлено, що ОСОБА_1 позбавлений права керування транспортними засобами строком на 1 рік постановою судді Іванківського районного суду Київської області у справі № 366/1753/22 від 25.10.2022, яка набрала законної сили 07.11.2022, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що підтверджується доданою до матеріалів справи копією зазначеної постанови.

Згідно з долученою до матеріалів справи копією письмового пояснення ОСОБА_1 від 12.09.2023, останній 12.09.2023 о 18 год. 50 хв. керував транспортним засобом марки SKODA FABIA, д.н.з. НОМЕР_1 та був зупинений працівниками поліції.

З наявної в матеріалах справи постанови про закриття кримінального провадження № 0001702 від 13.09.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України від 26.12.2023 слідує, що кримінальне провадження розпочато за фактом керування ОСОБА_1 транспортним засобом, як особою, яка позбавлена права керування транспортними засобами.

Кримінальне провадження закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

В обґрунтування вчинення повторно протягом року ОСОБА_1 правопорушення за ч. 2 ст. 126 КУпАП до матеріалів справи долучена роздруківка, згідно з якою, 15.10.2023 на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Інших доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 повторно протягом вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП, матеріали справи не містять.

Суддя не може прийняти до уваги зазначену роздруківку, оскільки вона не відповідає критерію належного доказу, оскільки з неї неможливо встановити, з якої інформаційної системи (бази даних) взята ця інформація. Також з неї неможливо встановити, чи набрала постанова від 15.10.2023 законної сили, тобто у встановлений КУпАП строк і порядок не оскаржена в суді першої інстанції в порядку КАС України або не оскаржена в суді апеляційної інстанції.

Крім цього, доказом вчинення адміністративного правопорушення за керування транспортними засобами особою, яка не має права керування транспортними засобами відповідної категорії або взагалі не має права керування транспортними засобами (ч. 2 ст. 126 КУпАП або ж ч. 5 ст. 126) є отриманий у встановленому законом порядку документ з територіального сервісного центру МВС України, який засвідчує, що особа, якій інкримінується вчинення такого правопорушення, на момент, коли відносно неї складають відповідний протокол про адміністративне правопорушення, дійсно не мала права керування транспортними засобами взагалі, або транспортними засобами відповідної категорії (як приклад: особа керувала транспортним засобом категорії «А», при цьому мала посвідчення водія категорії «В» чи ін. (без категорії «А»), або взагалі не мала права керування транспортними засобами).

Разом з цим, суддя не може прийняти до уваги додані до протоколу про адміністративне правопорушення постанову судді від 25.10.2022 у справі № 366/1753/22 за ч. 1 ст. 130 КУпАП та роздруківку з невідомої інформаційної системи, оскільки такі докази не зазначені у графі протоколу про адміністративне правопорушення «До протоколу додаються».

Системний аналіз положень ст. ст. 254, 255 та 256 КУпАП дає підстави стверджувати, що протокол про адміністративне правопорушення є офіційним документом, який відповідним чином повинен бути оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння (діянь), яке (які) містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП та є найважливішим джерелом доказів у справах про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Положення ст. 256 КУпАП є імперативними в частині зазначення відомостей у протоколі про адміністративне правопорушення та підлягають виконанню всіма без виключення посадовими особами, які уповноваженні на складання протоколів про адміністративне правопорушення, що визначені у ст. 255 КУпАП.

При цьому, положення цієї статті є бланкетними, оскільки вичерпно не відображають відомостей, які необхідно зазначати у протоколі про адміністративне правопорушення, для чого слід відсилатись до інших нормативно-правових актів з урахуванням конкретних обставин справи.

Нормативно-правовим актом, який більш детально регулює порядок складення протоколу про адміністративне правопорушення є Інструкція з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затверджена наказом МВС України від 06.11.2015 року № 1376.

Відповідно до п. 9 розділу ІІ цієї Інструкції, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення в ньому зазначаються, зокрема: у графі «до протоколу додається» - пояснення особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, викладені на окремому аркуші, рапорти посадових осіб органів поліції, довідки, акти тощо (у разі складення).

Таким чином, відсутність у графі протоколу про адміністративне правопорушення «До протоколу додаються» переліку доказів, які фактично долучені до матеріалів справи, свідчить про те, що такі докази є такими, що отриманні з порушенням встановленого законом порядку.

До таких висновків прийшов Шостий апеляційний адміністративний суд у постанові від 06.12.2023 у справі № 366/1852/22.

З огляду на встановлені обставини справи, суддя приходить до висновку, що факт повторного протягом року вчинення ОСОБА_1 будь-якого з адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч. 2-4 ст. 126 КУпАП є недоведеним, що виключає в його діях подію і склад правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Згідно з ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (ч. 2 ст. 251 КУпАП).

За ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Спираючись на положення ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява N 16347/02), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява N 36673/04), «Карелін проти Росії» (рішення від 20.09.2016 р. заява N 926/08), а також на встановлені суддею обставини цієї справи, суддя приходить до висновку, що направлені до суду матеріали про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 126 КУпАП та їх аргументація є сумнівними. Наявність цих сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту. Крім цього, суддя не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином неминуче перебиратиме на себе функції обвинувачення, що є недопустимим.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищезазначене, суддя приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутня подія і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, а тому, провадження у справі підлягає закриттю.

На підставі ст.ст. 19, 62 Конституції України, керуючись ст.ст. 7, 126, 245, 247, 251, 256, 268, 280, 283-285 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 визнати невинуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, та на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю у його діях події і складу зазначеного адміністративного правопорушення, закрити провадження у справі.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 цього Кодексу, а також постанов, прийнятих за результатами розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 185-3 цього Кодексу.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Іванківський районний суд Київської області.

Суддя Н.П. Слободян