Справа № 766/5947/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2024 року суддя Херсонського міського суду Херсонської області Л.А. Скрипнік, за участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , особи, що склала протокол ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали, які надійшли з ХРУП ГУНП в Херсонській області стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зі слів офіційно не працевлаштованого, такого, що зареєстрований та мешкає за адресою АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1

за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

До Херсонського міського суду Херсонської області надійшли матеріали справи щодо притягнення ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП

Відповідно до даних протоколу складеного інспектором СРПП Херсонського РУП ГУНП в Херсонській області Антоновим Д.С. серії ААД №192790 від 10.09.2023 р., який було складено о 19 год. 08 хв., ОСОБА_1 10.09.2023 р. о 17 год. 57 хв. у Херсонській області, с. Зимівник, вул. Набережна 2 б керував т/з Citroen Berlingo д.н.з. НОМЕР_2 у стані алкогольного сп`яніння, що було встановлено в результаті освідування з добровільної згоди водія на місці зупинки т/з за допомогою газоаналізатора Drager 6110 у встановленому законом порядку, проба позитивна 0,74 %, тест № 1371, чим порушив вимоги п. 2.9 а Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 , не заперечуючи факту проходження ним тесту на алкогольне сп`яніння, факт керування ним транспортним засобом повністю заперечив, вказавши про те, що тест проходив на вимогу поліцейського, коли його транспортний засіб був припаркований біля його домоволодіння.

Інспектор Антонов Д.С. у судовому засіданні не заперечив факт складання ним розглядуваного протоколу, вказуючи про те, що дійсно матеріали складались біля місця мешкання ОСОБА_1 , де був припаркований його транспортний засіб. Зазначав про те, що факт керування порушником транспортним засобом ним було встановлено зі слів співробітників поліції, які були у іншому екіпажі, які і здійснювали зупинку транспортного засобу, куди він згодом прибув для складання адмінпротоколу.

Інші учасники, зокрема інспектор, який згідно матеріалів справи помітив авто під керуванням ОСОБА_1 за адресою м. Херсон, вул. Набережна 2-б, у судове засідання не з`явився, зі слів ОСОБА_2 вказаний інспектор вибув за місцем роботи до Одеської області.

Суд, заслухавши пояснення особи, що притягається до адміністративної відповідальності а також інспектора, що склав протокол, дослідивши в їх присутності матеріали справи про адміністративне правопорушення, зокрема відеозапис події, приходить до наступних висновків.

Так, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення, визначеного приписами ч.1 ст.9 КУпАП України.

Складом правопорушення є наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

Диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відтак, вказана норма регулює правовідносини щодо керування транспортним засобом у стані сп`яніння та визначає спеціальний суб`єкт водій транспортного засобу.

За положеннями п.1.10 ПДР:

- водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керування транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі;

Визначення терміну «керування транспортним засобом» наведено в п. 27 Пленуму ВСУ від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспортні», за яким керування транспортним засобом- виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора водія під час навчання учнів водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Крім того, в постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі № 404/4467/16-а зазначено, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Таким чином, керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості і транспортного засобу.

Проведення огляду водія на стан сп`яніння здійснюється в порядку, встановленому ст.266 КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 №1452/735(далі - Інструкція) та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 №1103 (далі - Порядок).

За положеннями п.2.5 ПДР саме водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За п.2 розділу І Інструкції встановлено, що огляду на стан сп`яніння підлягають саме водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України(далі поліцейський)є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Пункт 6 розділу І Інструкції встановлює, що огляд на стан алкогольного сп`яніння проводиться зокрема поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я. У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст.266 КУпАП (пункт 7).

Однією з головних умов для огляду водія транспортного засобу на стан сп`яніння є не лише наявність достатніх підстав вважати, що особа перебуває у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану, а й та обставина, що саме ця особа у такому стані керувала транспортним засобом.

Тобто, факт вживання особою алкоголю до проведення огляду або відмови особи у проведенні огляду на стан алкогольного сп`яніння повинен бути в нерозривному зв`язку з керуванням цією особою транспортним засобом.

Між тим, матеріали даної справи не містять належних та достовірних доказів того, що поліцейські зупиняли ОСОБА_1 під час керування транспортним засобом або перебування за кермом автомобіля в стані алкогольного сп`яніння чи з явними ознаками такого.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом.

Однак, відеозапис події правопорушення та фіксації процесу складання працівниками поліції протоколу про адміністративне правопорушення, який оглянуто в судовому засіданні, свідчать про протилежне.

За встановлених обставин, на переконання суду, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять беззаперечних та достатніх доказів на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом за викладених в протоколі обставин.

При цьому суд зауважує про те, що згідно дослідженого відеозапису, транспортний засіб припарковано біля домоволодіння за адресою мешкання ОСОБА_1 , де він перебуває біля транспортного засобу. Сама по собі згода ОСОБА_1 на проходження освідування на стан алкогольного сп`яніння, що і зафіксовано наявним в матеріалах справи відеозаписом, жодним чином не свідчить про доведеність обставини керування викладеної у протоколі.

При цьому, з рапорту інспектора Моловино В. вбачається, що ним, під час перебування в складі екіпажу «Фенікс -103» було помічено транспортний засіб Citroen д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , саме за адресою місця проживання останнього, при цьому із рапорту достеменно неможливо встановити, де саме відбувалось керування ОСОБА_1 транспортним засобом, чи було вказаний транспортний засіб зупинено інспектором. Вказівка у рапорті на адресу місця мешкання ОСОБА_1 , на переконання суду, належним чином не підтверджує факт керування ним траспортним засобом, про що вказано у протоколі.

Інший рапорт, вже інспектора Антонова Д.Ю, було складено зі слів екіпажу «Фенікс-103», як зазначено у самому ж рапорті «в ході телефонної розмови».

При цьому інших доказів, які б підтверджували викладені у протоколі обставини з приводу керування ОСОБА_1 транспортним засобом, зокрема пояснення самої особи, що притягається до адміністративної відповідальності, матеріали справи не містять, з приводу чого у судовому засіданні не заперечував інспектор.

Суд також звертає увагу на те, що відсутність заперечень на відеозапису з боку ОСОБА_1 на проходження освідування на алкогольне сп`яніння та його вказівка у протоколі про згоду із ним, з огляду на позицію останнього у судовому засіданні та досліджені судом матеріали справи у їх сукупності, поруч із вищевказаними рапортами, які мають бути оцінені судом у сукупності із усіма матеріалами справи, із урахуванням місця розташування транспортного засобу, який припарковано біля домоволодіння особи, стосовно якої склали протокол, не можуть слугувати єдиними належними доказами, що поза розумним сумнівом доводять факт керування транспортним засобом.

Відповідно до диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП суб`єктом правопорушення може бути лише водій транспортного засобу, що виключає наявність в діях ОСОБА_1 складу вказаного правопорушення.

Суд звертає увагу на те, що обов`язок збирання доказів у справах про адміністративні правопорушення покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.

Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст. 62 Конституції України.

Розглядаючи дану справу, апеляційний суд враховує практику ЄСПЛ, зокрема у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav.Russia», рішення від 30.05.2013, заява №36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelinv.Russia», заява №926/08, рішення від 20.09.2016), в яких Суд, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зазначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в ст.62 Конституції України презумпції невинуватості.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям ЄСПЛ.

У своєму рішенні у справі «Аллене де Рібемон проти Франції» від 10.02.1995 ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

ЄСПЛ підкреслює, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

Так, в рішенні від 21.07.2011 у справі «Коробов проти України» ЄСПЛ висловив позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту. Тобто таких, які не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».

За відсутності доказів керування особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, транспортним засобом при обставинах, вказаних у протоколі, така особа у розумінні диспозиції ст.130 КУпАП не є суб`єктом вчинення даного адміністративного правопорушення, так як відсутні докази керування ним транспортним засобом як і взагалі вказівка про те, що такий транспортний засіб було співробітниками поліції зупинявся, і як наслідок не може нести відповідальність.

Аналіз наведених обставин дає підстави стверджувати про недотримання поліцейськими вимог нормативних документів, які регламентують порядок виявлення та фіксації проходження водієм огляду на стан сп`яніння, а також оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

За встановлених обставин, суд вважає, що належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суду надано не було та, як наслідок, не було доведено наявності в його діях складу зазначеного адміністративного правопорушення.

З урахуванням наведеного, встановлені судом обставини справи виключають кваліфікацію дій ОСОБА_1 , як порушення водієм вимог пункту 2.9 а Правил дорожнього руху України, в частині керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі наведеного, керуючись ч.1 ст. 130, ст. ст. 247, 251, 252, 280, 283, 284 КУпАП, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Херсонського апеляційного суду.

Суддя Л.А. Скрипнік