Справа №373/2129/22 Головуючий у І інстанції Лебідь В.В.
Провадження № 33/824/93/2024 Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП Доповідач у 2 інстанції Шроль В. Р.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2024 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду В.Р.Шроль, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, на постанову судді Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 04 травня 2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, одруженого, водія автотранспортних засобів ТОВ «ТК «Ільта»», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 536 грн. 80 коп. судового збору,

В С Т А Н О В И В :

За постановою ОСОБА_1 визнаний винуватим у тому, що він 17.12.2022 о 01 год. 57 хв. по вул. Сковороди, 67 в м. Переяславі Київської області керував автомобілем марки «Audi A4 Avant», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння очей та обличчя, порушення мови), від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився в присутності свідків, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, просять постанову скасувати та прийняти нову, якою накласти на ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. без позбавлення права керувати транспортними засобами.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суддею винесено рішення формально, без врахування принципу індивідуалізації стягнення, вважаючи, що не було надано належної уваги повному визнанню ним своєї вини, щирому каяттю з приводу вчиненого, а також того, що він працює водієм і це є його єдиним заробітком, крім цього, не враховано, що на його утриманні перебуває дідусь ОСОБА_2 , 1933 р.н., який потребує постійного догляду та необхідності транспортування до лікарні. Вважає, що при призначенні покарання необхідно виходити з принципів співмірності й індивідуалізації покарання, яке за своїм розміром має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, а тому необхідно врахувати наявність пом`якшуючих обставин, відсутність обтяжуючих обставин та з урахуванням аналогії закону застосувати ст. 69 КК України та призначити покарання без позбавлення права керування транспортним засобом на 1 рік. Зазначає, що накладення на нього додаткового адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом є несправедливим.

В судові засідання по розгляду апеляційної скарги 12.06.2023, 17.07.2023, 14.08.2023 , 23.10.2023, 04.12.2023, 22.01.2024 ОСОБА_1 та його захисник не з`явилися. Від ОСОБА_1 надходили клопотання про відкладення апеляційного розгляду на вказані дати.

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, та його захисник також не з`явилися в судове засідання по розгляду апеляційної скарги на 22.02.2024 року.

Від ОСОБА_1 до суду надійшло клопотання про проведення розгляду апеляційної скарги у його відсутність та про звільнення його від адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст.38 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи апеляційної скарги, вважаю апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП настає у разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Вимогами п.2.5 ПДР встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Висновки судді про винуватість ОСОБА_1 у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду стан алкогольного сп`яніння за обставин, викладених у постанові, у апеляційній скарзі не оспорюється.

Доводи апеляційної скарги про безпідставність накладення на ОСОБА_1 додаткового адміністративного стягнення у вигляді позбавлення наданого права керування транспортними засобами строком на один рік є необґрунтованими, з огляду на таке.

Санкцією ч.1 ст.130 КУпАП передбачена відповідальність у вигляді накладення на водіїв штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Санкція ч.1 ст.130 КУпАП є безальтернативною, а Кодексом України про адміністративні правопорушення не передбачено можливості не накладення на особу адміністративного стягнення, яке є обов`язковим, за наявності обставин, що пом`якшують відповідальність, позитивних даних про особу винного, необхідності у силу тих чи інших обставин продовжувати використання наданого права керування транспортними засобами після грубого порушення порядку користування цим правом.

Твердження апеляційної скарги про необхідність застосування аналогії закону, зокрема, ст.69 КК України, суперечить вимогам ч.4 ст.3 КК України, якою заборонено застосування закону про кримінальну відповідальність за аналогією.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладене з дотриманням вимог ст.33 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постановою судді адміністративне стягнення на особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, накладено у межах однорічного терміну з дня його вчинення.

КупАП не передбачає можливості звільнення особи від адміністративної відповідальності у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення на час апеляційного розгляду, тому клопотання ОСОБА_1 про звільнення від адміністративної відповідальності на підставі п.7 ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення на вимогах закону не ґрунтується.

За таких обставин постанова судді є законною.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, залишити без задоволення, а постанову судді Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 04 травня 2023 року щодо ОСОБА_1 - без зміни.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя В. Р. Шроль