Номер провадження: 33/813/421/24
Головуючий у першій інстанції Деркачов О. В.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Назарової М.В.,

за участю секретаря Лупши В.В.,

захисника Грицюка О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань

апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

на постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2023 року,

у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в:

Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3000 тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 51000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 10 років.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 536,80 грн.

ОСОБА_1 постановою суду визнано винуватим у тому, що він17 жовтня 2023 рокуо 21 годині 10 хвилин, в порушення п.2.9.«а» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, керував в стані алкогольного сп`яніння автомобілем марки «Volkswagen Passat», н/з НОМЕР_1 , по вул. Миколаївська дорога, в м. Одесі. 23 червня 2023 року та 20 вересня 2023 року ОСОБА_1 також було притягнуто до відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 130 КУпАП. За вказане передбачена відповідальність ч. 3 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Не погоджуючись із вказаною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувсядо суду із апеляційною скаргою, в якій просить постанову Суворовського районного суду м. Одеси скасувати, а справу закрити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що постанова суду є незаконною, при її ухваленні судом не досліджено всіх обставин справи, які мають суттєве значення для її правильного вирішення, зокрема, судом проігноровано ряд фактів, наявність яких виключає подію та склад адміністративного правопорушення при зазанчених у протоколу обставинах, судом не взято до уваги невідповідність фабули протоколу вимогам п. 6 Розділу 10 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожного руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07 листопада 2015 року; протокол складено за відсутності свідків, наявність яких передбачена пунктом 8 Порядку направлення водії траснпортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17 грудня 2008 року, що є чинним та має вищу юридичну силу, ніж Інструкція; у доданому до протоколу про адміністративне правопорушення направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення алкогольного спяніння не зазначено ознаки алкогольного спяніння, які є підставою для припущення про можливий стан алкогольного сп`яніння і таке направлення не відповідає обставинам справи та не кореспондується з іншими доказами по справі, зокрема відеозаписом, які в суді досліджені не були; суд не викликав до судового засідання працівника поліції для встановлення обставин, що мають значення для вирішення справи, зокрема, щодо доставлення його до медичного закладу для проходження огляду, оскільки порядок проходження такого огляду як в медичному закладі так і на місці зупинки йому роз`яснено не було, від проходження огляду він не відмовлявся, а пройшов його пізніше після складення протоколу; поліцейським йому не було роз`яснено на місці зупинки та під час складення та вручення протоколу права і обов`язки передбачені ст. 256 КУпАП, а також права на надання пояснень на окремому аркуші, а не в самому протоколі; суд не звернув уваги, що в протоколі не зазначено ознаки, які б давали поліцейському підстави вважати, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння, а зазначено висновок про те, що він керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, в той час як він заперечує наявність таких ознак, від проходження огляду в медичній установі не відмовлявся, а навпаки погодився, однак у зв`язку з необхідністю потурбуватися про свою дружину, співробітники поліції відмовили йому у допомозі та надали неправильні роз`яснення щодо можливості пройти огляд без супроводу поліцейського самостійно та без обмеження в часі, що він і зробив; жодних порушень ПДР не скоював, а відтак вважає, що витребування в нього документів та подальша перевірка на стан алкогольного сп`яніння була проведена з порушенням його законних прав та інтересів, на що звернув увагу Верховний Суд у рішенні в справі № 686/11314/17.

Вважає, що відмова від проходженя огляду на стан алкогольного сп`яніння відбулася в результаті неналежного роз`яснення йому встановленого законом порядку, а тому відсутні підстави вважати, що цю відмову вчиненою з його вини та з метою ухилення від відповідальності відсутні, а отже в його діях відстуній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Крім того зазначив, що суддя, який виніс оскаржувану постанову, протиправно перейняв на себе обов`язок доказування, тобто функцію обвинувачення, яку б мав виконувати відповідний прокурор залучений судом, проте суд не виконав свій конституційний обов`язок та не залучив такого прокурора до участі у справі, а отже був у однієї особі і обвинувачем і суддею.

Одночасно ОСОБА_1 звернувся до суду з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якому ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови, посилаючись на те, що постанова суду винесена без його присутності, про її існування він дізнався 18 грудня 2023 року, коли отримав повний текст постанови суду.

Вивчивши клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, виходячи з наступних підстав.

Частиною 2 ст. 294 КУпАП встановлено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основною засадою судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на справедливий і публічний розгляд її справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Право на судовий захист є конституційним правом людини (ст. 55 Конституції України), яке не може бути обмежене, крім випадків, передбачених Конституцією України (ст. 64). Однією з гарантій реалізації цього права є апеляційне та касаційне оскарження судових рішень як одна з основних засад судочинства в Україні, що може бути обмежене лише законом (п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України).

Згідно зі ст. 289 КУпАП апеляційний суд має право поновити строк оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення в разі наявності поважних причин пропуску зазначеного строку з боку особи, яка оскаржує постанову суду першої інстанції.

Оскаржувана постанова Суворовського районного суду м. Одеси прийнята 28 листопада 2023 року, участі у розгляді справи ОСОБА_1 не брав, копію постанови йому надіслано 07 грудня 2023 року та, як ним зазначено, отримано засобами поштового зв`язку 18 грудня 2023 року, а апеляційну скаргу подано 19 грудня 2023 року.

Зазначені обставини свідчать про те, що доводи апелянта, викладені в клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження, знаходять своє підтвердження, тому існують підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови районного суду, як пропущеного з поважних причин.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_1 адвокат Грицюк О.О. підтримав доводи апеляційної скарги.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, що не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника Грицюка О.О., перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 280 КУпАП зазначається, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Апеляційний суд вважає, що висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується розглянутими в судовому засіданні доказами.

Згідно зі ст. 245 КУпАП України завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У відповідності до змісту статті 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають в стані алкогольного чи іншого сп`яніння, підлягають оглядові на стан сп`яніння, який проводиться за допомогою спеціальних технічних засобів працівником поліції, під час якого поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків, або у разі незгоди такої особи пройти вказаний огляд або у разі незгоди особи з результатами огляду огляд проводиться в закладі охорони здоров`я.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Згідно п. 2, 3 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі - Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку) (п. 6 Розділу І Інструкції).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (п. 7 Розділу І Інструкції).

Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частиною третью вказаної норми встановлена відповідальність за дії, передбачені частиною першою цієї статті, вчинені особо, яка двічі протягом року піддавалася адміністративному стягненню на керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських прератаів, що зниджують її увагу а швидкість реакції, за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно із пунктом 2.9 (а) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі Правила, Правила ПДР), водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Всі обставини правопорушення за ч. 3 ст. 130 КУпАП та елементи складу даного правопорушення повинні встановлюватися та перевірятися доказами, наданими сторонами в даній справі, саме в ході її судового розгляду.

Визнаючи винним правопорушника ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП, суд вважав доведеною його вину зібраними в справі доказами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 536099 від 17 жовтня 2023 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1 17 жовтня 2023 року о 21 годині 10 хвилин, в порушення п.2.9.«а» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, керував в стані алкогольного сп`яніння автомобілем марки «Volkswagen Passat», н/з НОМЕР_1 , по вул. Миколаївська дорога, в м. Одесі. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився зі згоди водія на місці зупинки у встановленому законодавством порядку із застосуванням спеціального технічногоприладу «AlcotestDrager», результат 0,21 ‰, чим порушив п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 3 ст. 130 КУпАП (а.с.2);

- відповідним актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 4);

- відеозаписом з нагрудної камери інспектора поліції, з якого вбачається як факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, так і проходження тесту на стан сп`яніння, із дотриманням інспектором поліції вищевикладеної процедури проходження ОСОБА_1 відповідного огляду, з результатами якої останній погодився (а.с. 6);

- довідкою т.в.о. заступника начальника ВАП УПП в Одеській області ДПП від 20 жовтня 2023 року про те, що ОСОБА_1 протягом року притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпроАП (а.с. 5);

- результатом спеціального технічного засобу газоаналізатору «Драгер», тест від 17 жовтня 2023 року, відповідно до якого в організмі ОСОБА_1 зафіксована концентрація алкоголю в кількості 0,21 ‰ (проміле) (а.с. 3).

З відеозапису події вбачається, що ОСОБА_1 було запропоновано пройти на місці зупинки транспортного засобу огляд на стан сп`яніння за допомогою газоаналізатора Драгер, на що ОСОБА_1 погодився, за результатами якого встановлено цифровий показник 0,21 проміле в крові (час відеозапису 21:29 хв.). Поліцейський повідомив ОСОБА_1 про результат тесту, який є підставою для складення відносно нього протоколу про адміністартивне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. А також роз`яснив, що у разі незгоди з результатом тесту, огляд на стан сп`яніння буде проведено у медичному закладі, однак, ОСОБА_1 з результатом тесту погодився, не наполягав на проходженні огляду в медичному закладі (час відеозапису 21:23, 21:34хв.). Процедуру проходження відповідного огляду на стан сп`яніння та його результати зафіксовані.

ОСОБА_1 надавати пояснення під час складення протоколу про адміністративне правопорушення відмовився (час відеозапису: 22:04 хв.)

Отже, матеріали по документуванню адміністративного правопорушення складено відповідно до вимог статті 256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07 листопда 2015 року № 1395 із наступними змінами, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України від 06 листопада 2015 року № 1376 з наступними змінами, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735 із наступними змінами.

Апеляційний суд відхиляє доводи ОСОБА_1 щодо порушення поліцейським процедури та порядку складення протоколу про адімінстративне правопорушення, зокрема, те, що поліцейським йому не було роз`яснено на місці зупинки та під час складення та вручення протоколу права і обов`язки передбачені ст. 256 КУпАП, а також права на надання пояснень на окремому аркуші, а не в самому протоколі; в протоколі не зазанчено ознаки, які б давали поліцейському підстави вважати, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння, а зазначено висновок про те, що він керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, в той час як він заперечує наявність таких ознак, від проходження огляду в медичній установі не відмовлявся, а навпаки погодився, однак у зв`язку з необхідність потурбуватися про свою дружину, співробітники поліції відмовили йому у допомозі та надали неправильні роз`яснення щодо можливості пройти огляд без супроводу поліцейського самостійно та без обмеження в часі, що він і зробив, оскільки наведені доводи спростовуються матеріалами справи та відеозаписом складення протоколу про адміністративне правопорушення. До того ж, на відеозаписі сам ОСОБА_1 підтвердив, що йому добре роз`яснені всі права, чого не було під час складення інших протоколів.

Як було зазначено вище, з відеозапису складення протоколу вбачається, що як під час складення відповідного протоколу, так і під час ознайомлення із його змістом, ОСОБА_1 будь-яких заперечень щодо викладених у протоколі обставин не висловлював, патрульним поліцейським на місці зупинки йому були роз`яснені його права, було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу на, що ОСОБА_1 погодився, після чого він пройшов тест на газоаналізаторі «Драгер», результат якого показав, що в організмі ОСОБА_1 виявлено вміст алкоголю в кількості 0,21 ‰, результат якого він не оспорював, вказавши (мовою оригіналу): «Що мені спорити» і проїхати до медичного закладу відмовився, також відмовився надаввати пояснення по суті правопорушення (час: 21:33, 21:34, 21:58, 22:04 хв.).

Також, не знайшли свого підтвердження доводи ОСОБА_1 , що він погодився пройти медичний огляд у закладі охорони здоров`я, та відмовився у зв`язку із необхідністю потурбуватися про свою дружину, наведені обставини відсутні на відеозаписі складення протоколу, і на такі він не посилався.

Щодо складення протоколу про адіміністартивне правопорушення за відсутності свідків, то наведені доводи також судом відхиляються, зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 266 КУпАП, відповідно до якої під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Аналогічні положення містяться у п. 4 розділі X «Особливості оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 130 КУпАП» Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року № 1395.

Щодо доводів про відсутність у доданому протоколі про адміністративне правопорушення направлення водія на огляд з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння ознаків алкогольного сп`яніння, то наведені доводи судом до уваги не приймаються, оскільки відповідне направлення не зазначено у графі протоколу про адміністративне правопорушення «До протоколу додаються» і таке в матеріалах справи відсутнє.

Фабула протоколу про адміністративне правопорушення відповідає вимогам чинного законодавства, містить виклад фактичних обставин, місце скоєння, суть адміністративного правопорушення та опис установлених обставин.

Отже, вважати, що працівники поліції діяли протиправно, немає підстав, оскільки їх дії не були оскаржені в установленому законом порядку, і з відео не вбачається порушення порядку складення протоколу.

Аналізуючи досліджені докази, оцінюючи їх у сукупності, апеляційний суд доходить до переконання, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП, повністю доведена, є встановленою згідно з критерієм її доведеності «поза розумним сумнівом». Так, стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява № 10705/12) ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою». Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» не виключає будь-який сумнів взагалі, оскільки завжди можна припустити можливість існування навіть дуже маловірогідних обставин чи їх збігів. Проте, цей стандарт доказування означає, що особу необхідно виправдати не при наявності будь-якої «тіні» сумнівів, а при наявності лише «розумного сумніву». При цьому розумним є сумнів, який має під собою причину та здоровий глузд і випливає зі справедливого та розумного розгляду всіх доказів у справі або з відсутності доказів у справі. Цей сумнів не є ні смутним, ні гіпотетичним чи уявним або надуманим. А саме таким, який ґрунтується на конкретних обставинах або інших вагомих причинах, які б змусили розумну людину вагатися вдатися до певних дій у питаннях, що мають значення для неї.

Апеляційним переглядом встановлено, що судом першої інстанції відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що відсутні передбачені законом підстави для скасування постанови судді та закриття провадження по справі відповідно до вимог п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст. 285, 294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Суворовського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2023 року.

Апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду М.В. Назарова