Провадження № 33/4808/120/24
Категорія ст.130ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Лазарів О. Б.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2024 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Рясного В.Д.

розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника адвоката Морозова В.Ю., який діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 грудня 2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік,-

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 вчинив відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 30 вересня 2023 року о 01-00 год. в м. Івано-Франківську, по вул. Бандери, 50, керував транспортним засобом марки «Kia Sorento» д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння водій відмовився у встановленому законом порядку, чим порушив п.2.5 ПДР України.

Не погодившись з вказаним рішенням суду захисник адвокат Морозов В.Ю., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що постанова суду винесена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, оскільки суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, внаслідок чого прийшов до безпідставного висновку про доведеність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення.

Зазначає, що ОСОБА_1 вину в вчиненні інкримінованого йому правопорушення не визнав, оскільки вважав, що адміністративні матеріали складені відносно нього не відповідають вимогам чинного законодавства, порушують його право на повний, об`єктивний та неупереджений розгляд справи. При винесенні постанови судом першої інстанції невірно були застосовані норми процесуального та матеріального права.

Вважає, що висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення ґрунтуються на власних переконаннях та суперечливих доказах, які містяться в матеріалах справи.

Звертає увагу суду на те, що працівникам поліції стосовно ОСОБА_1 здійснювався психологічний тиск внаслідок якого останнього було дискредитовано та безпідставно складено протокол про адміністративне правопорушення.

Вважає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які свідчать про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом с ознаками алкогольного сп`яніння, оскільки поведінка водія транспортного засобу була повністю адекватна та відповідала обстановці.

Звертає увагу на те, що працівники поліції не пояснили причину зупинки транспортного засобу та не відсторонили ОСОБА_1 від керування транспортом засобом, не роз`яснили належним чином права та порядок проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, не доставили його до медичного закладу з метою проведення відповідного огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Вважає, що долучені до протоколу про адміністративне правопорушення відеозаписи не можуть бути визнані належними та допустимими доказами, оскільки в матеріалах справи відсутні дані щодо засобу фіксації відеозапису, який має фрагментарний характер і не містить повного фіксування обставин події.

Зазначає, що матеріали провадження не містять даних, які підтверджують відсутні отримання ОСОБА_1 посвідчення водія транспортного засобу та наявність в нього права керування транспортним засобами.

Звертаю увагу на те, що під час оформлення протоколу про адміністративне правопорушення не було залучено свідків, не було виписано направлення на медичний огляд до лікарні.

Вважає, що працівники поліції безпідставно зупинили транспортний засіб і не вказали на правові підстави зупинки транспортного засобу.

Просить скасувати постанову суду та провадження в справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В судове засідання апеляційної інстанції захисник адвокат Морозов В.Ю. не з`явився, хоча в установленому законом порядку повідомлявся про розгляд провадження.

Зі змісту доводів особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 вбачається, що він відмовився від правової допомоги адвоката Морозова В.Ю., оскільки уклав договір про надання юридичних послуг із адвокатом Рясним В.Д., а тому просив розглядати апеляційну скаргу за відсутності захисника адвоката Морозова В.Ю.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник адвокат Рясний В.Д. підтримали вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просили скасувати постанову судді про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП, а провадження по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши доводи ОСОБА_1 та його захисника адвоката Рясного В.Д., апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а постанову судді залишити без змін з наступних підстав.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку та інші.

Апеляційний суд також неодноразово звертав увагу на недосконалість КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року та вказував на необхідність здійснення правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.

Апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. («Пономарьов проти України»)

Апеляційний суд вважає, що допущені судом першої інстанції порушення процесуального закону не можуть бути безумовною підставою для скасування судового рішення та ухвалення іншого судового рішення аналогічного за своїм змістом.

Апеляційний суд вважає, що підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції можуть бути тільки істотні порушення вимог процесуального законодавства, які перешкодили суду правильно встановити фактичні обставини та надати вірну оцінку сукупності досліджених доказів та прийти до обґрунтованого висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення.

Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства.

Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття провадження суд не закрив провадження по справі, або коли рішення було ухвалено незаконним складом суду.

Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення.

Так, враховуючи, що в апеляційній скарзі стверджується, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення та вказують на несправедливість призначеного стягнення.

Так, враховуючи, що в своїх доводах ОСОБА_1 та його захисник не погоджується з рішенням суду першої інстанції та стверджують про невинуватість у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд апеляційної інстанції у повному обсязі перевірив вищевказані доводи та прийшов до висновку, що вони повністю спростовуються сукупністю досліджених судом доказів.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що при оформленні поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху патрульна поліція керується Конституцією України, КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом МВС, МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, іншими нормативно правовими актами.

Зі змісту доводів ОСОБА_1 вбачається, що він не заперечує факт керування транспортним засобом та повністю визнає, що відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння, однак вважає свої дії правомірними, оскільки діяв у стані крайньої необхідності. Зокрема, ОСОБА_1 стверджує, що є військовослужбовцем за контрактом і 30 вересня 2023 року в нічний час дійсно був зупинений працівниками поліції, коли керував транспортним засобом марки «Kia Sorento» д.н.з. НОМЕР_1 в м. Івано-Франківську, по вул. Бандери, 50.

Не заперечує, що працівники поліції дійсно запропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, однак він був змушений відмовитись, від проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки не мав на це часу і повинен був терміново по тривозі з`явитися до місця виконання свого бойового завдання.

Перевіряючи вищевказані доводи ОСОБА_1 та його захисника адвоката Рясного В.Д. апеляційний суд вважає звернути увагу на те, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 266 КУпАП у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій.

У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

При цьому, згідно диспозиції даної частини статті, для настання адміністративної відповідальності, особа, яка керує транспортним засобом може відмовитись від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції тільки за наявністю обставин, які передбачені ст.17 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 не діяв у стані крайньої необхідності, не знаходився у стані необхідної оборони і не перебував у стані неосудності.

Так, відповідно до вимог ст.18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Апеляційний суд вважає, що під час судового розгляду дійсно було встановлено, що ОСОБА_1 дійсно є військовослужбовцем за контрактом та 30 вересня 2023 року був зупинений працівниками поліції під час дії тривоги, коли керував транспортним засобом марки «Kia Sorento» д.н.з. НОМЕР_1 та рухався у АДРЕСА_2 , та направлявся до місця виконання своїх військових обов`язків.

Разом з тим, судом першої інстанції було встановлено, що водій транспортного засобу ОСОБА_1 мав явні ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів), що унеможливлювало подальше керування транспортним засобом та виконання ними своїх військових обов`язків.

Зокрема, зі змісту відеозапису, який долучений до матеріалів провадження вбачається, що водій ОСОБА_1 повністю визнавав, що вживав алкогольні напої та перебуває у стані алкогольного сп`яніння, однак вважав, що має право керувати транспортним засобом, оскільки направляється до місця виконання своїх військових обов`язків під час тривоги.

Апеляційний суд вважає, що наявність обґрунтованих підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані алкогольного сп`яніння вимагала від нього виконання вимог п. 2.5 ПДР України з метою забезпечення проведення огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.

Доводи ОСОБА_1 про те, що він не мав часу на проходження огляду на стан сп`яніння не можуть бути визнані такими, що відповідали мотивам, якими він дійсно керувався, вчиняючи правопорушення.

Так, зафіксовані відеозаписом події вчиненого правопорушення свідчать про те, що саме невиконання водієм ОСОБА_1 вимог п.2.5 ПДР України призвело до відсторонення його від керування транспортним засобом, необхідності складання протоколу про адміністративне правопорушення та неможливості вчасно прибути до місця виконання своїх військових обов`язків.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що встановлення законодавцем відповідальності за невиконання вимог п.2.5 ПДР України щодо відмови від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку свідчить про те, що така відмова, за відсутності обставин, які встановлені ст.17 КУпАП, вказує, що водій транспортного засобу, який відмовляється від проходження огляду, дійсно перебуває у стані сп`яніння та не бажає щоб цей факт було доведено належними та допустимими доказами.

Апеляційний суд звертає увагу, що факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`янінням щодо її бажання проходити огляд на стан алкогольного сп`янінням у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи сторони захисту про те, що працівники поліції, були зобов`язані надати ОСОБА_1 виконати свої військові обов`язки і вже після того проводити огляд на стан сп`яніння .

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до вимого ст.266 КУпАП огляд на стан сп`яніння водія транспортного засобу проводиться саме з метою подальшого відсторонення водій від керування транспортним засобом.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Апеляційний суд неодноразово вказував на те, що керування транспортним засобом водієм, який підозрюється в тому, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан сп`яніння.

Апеляційний суд приймає до уваги, що матеріали адміністративного провадження не містять жодних відомостей щодо неправомірних дій працівників поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, апеляційний суд враховуючи, що презумпція невинуватості є одним з основоположних конституційних принципів судочинства, вважає, що доводи апелянта про те, що дії працівників поліції призвели до неможливості виконання ним своїх військових обов`язків та призвели до заподіяння шкоди, можуть бути належним чином перевірені в межах окремого провадження, оскільки свідчать про перевищення посадовими особами своїх повноважень та вчинення правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що матеріали справи містять достатньо доказів, які підтверджують, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом та відмовився від проходження огляду на визначення стану сп`яніння за допомогою приладу Драгер та у медичному закладі, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Статтею 254 КУпАП передбачено, що у випадку виявлення адміністративного правопорушення, складається протокол про адміністративне правопорушення, який є основним процесуальним документом і єдиною підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Апеляційний суд вважає, що обвинувачення висунуте ОСОБА_1 є конкретним, оскільки зі змісту протоколів про адміністративні правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП звинувачується у тому, що відмовився від проходження в установленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння та порушив Правила дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АДД № 419516 від 30.09.2024 року, ОСОБА_1 звинувачується в тому, що в м.Івано-Франківську, вул.Бандери 50, керував транспортним засобом «Kia» д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота,порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження огляду на місці зупинки та в медзакладі водій відмовився.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складені уповноваженою на те особою інспектор взводу №1 роти №2 БУПП в Івано-Франківській області ДПП лейтенант поліції Хомин Ю.В., з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП, підписаний уповноваженою особою та особою, що притягається до

До матеріалів справи долучено направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 30.09.2024 року, згідно якого у ОСОБА_1 виявлені ознаки сп`яніння, також водія направлено у заклад охорони здоров`я КНП" ПОКЦ ПЗ ІФ ОР". Однак, такий огляд у медзакладі не проводився у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 від огляду у вищевказаному медичному закладі відмовився.

Відповідно до вказаного направлення у ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з ротової порожнини, порушення мови, порушення координації рухів.

Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що наявність або відсутність акту огляду та направлення до медичного закладу в матеріалах справи не впливають на правову оцінку дій водія транспортного засобу, який відмовився від проходження відповідного огляду на вимогу поліцейського. При цьому, незначні розбіжності у часі складання вищевказаних документів не заперечують самого факту вчинення правопорушення, яке вважається закінченим з моменту коли водій транспортного засобу відмовився виконувати вимоги.2.5 ПДР України, яким передбачено обов`язок водія транспортного засобу пройти встановлений законом огляд на стан сп`яніння.

Апеляційний суд неодноразово зазначав, що у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі, складання відповідного направлення на огляд водія у медичному закладі не є обов`язковим, оскільки за своїм правовим значенням вищевказаний документ є правовою підставою для проведення огляду лікарем медичного закладу.

Вищевказане направлення повністю узгоджується із даними протоколу щодо наявності певних ознак сп`яніння у водія транспортного засобу.

Згідно рапорту інспектора взводу 1 роти 2 БУПП в Івано-Франківській області старшого лейтенанта поліції Самборської М. вбачається, що 30.09.2023 року близько 01 год. В складі екіпажу Ясень-152 спільно із лейтенантом поліції ОСОБА_2 у Івано-Франківську по вул.Бандери 50, було зупинено транспортний засіб «Кіа» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 . Під час спілкування з водієм виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота,порушення мови,порушення координації рухів.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 не заперечував, що дійсно керував транспортним засобом та був зупинений працівниками поліції у зв`язку з тим що рухався автомобілем у комендантську годину. Однак, вважав що працівники поліції безпідставно запропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння, оскільки він був тверезим і в нього були відсутні ознаки алкогольного сп`яніння. Вважав, що працівники поліції повинні були врахувати, що він діяв під час перебування в стані крайньої необхідності і не мав можливості виконати вимоги працівників поліції та пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку. Вказує, що він є військовослужбовцем, який був повинен був прибути в комендантську годину до місця виконання своїх обов`язків під час тривоги та не мав можливості витрачати час на проведення огляду на стан сп`яніння.

В судовому засіданні апеляційної інстанції були допитані в якості свідків дружина ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , який є товаришем по службі ОСОБА_1 .

Зокрема , свідок ОСОБА_5 пояснила 30.09.3023 року в нічний час разом ОСОБА_1 їхала у транспортному засобі в якості пасажира, коли їх зупинили працівники поліції та запропонували пройти огляд на стан сп`яніння. ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду оскільки повинен був вчасно прибути до місця виконання своїх обов`язків. Стверджувала, що вона їхала у зв`язку з тим що було оголошено тривогу і її чоловік , який є військовослужбовцем, повинен був прибути до місця виконання своїх обов`язків. Заперечувала факт вживання ОСОБА_1 алкогольних напоїв та стверджувала, що останній перебував у тверезому стані.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив що дійсно є товаришем по службі ОСОБА_1 та під час дії тривоги очікував останнього у встановленому місці. Однак, останній був зупинений працівниками поліції, які вважали що ОСОБА_1 повинен пройти огляд на стан сп`яніння в установленому законом порядку та складала на нього протокол. Стверджував, що він не помітив ознак сп`яніння у ОСОБА_1 .

Разом з тим, вищевказані пояснення ОСОБА_1 та вищевказаних свідків не спростовують правильність встановлених судом першої інстанції фактичних обставин правопорушення .

Так, відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції та відео реєстратора службового автомобіля працівників поліції.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи про недопустимість використання відеозапису в якості належного та допустимого доказу, оскільки вищевказані відеозаписи здійснені у встановленому законом порядку та долучені до матеріалів протоколу про адміністративне правопорушення особою, яка складала вищевказаний протокол.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказані відеозаписи було зроблено з відео реєстратора службового автомобіля працівників поліції, нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

Зокрема, вищевказаними відеозаписами (а.с.7) зафіксовано, як патрульна поліцейська машина наздоганяє та зупиняє транспортний засіб марки «Kia Sorento» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 . Працівником поліції встановлюється особа водія транспортного засобу, який надає відповідні документи та повідомляє працівнику поліції, що він є військовослужбовцем, який їде під час тривоги для виконання військових обов`язків. При цьому на запитання працівника поліції щодо перебування водія у стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 пояснює, що він дійсно вживав алкогольні напої та не заперечує, що перебуває у стані сп`яніння, погоджується з тим, що в нього є наявні ознаки алкогольного сп`яніння. В салоні транспортного засобу перебувала дружина ОСОБА_1 , яка просила працівників поліції дозволити працівникам поліції поїхати їм до місця призначення, визнавала факт перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, подзвонила ОСОБА_4 , який повинен був врегулювати конфліктну ситуацію. При цьому, ОСОБА_1 визнавав, що не має права керувати транспортним засобом та повідомляв про це своїй дружині.

Працівник поліції вказував, що він не може дозволити ОСОБА_1 керувати транспортним засобом, оскільки бачив, що останній на великої швидкості повернув на перехресті, що створювало загрозу безпеці дорожнього руху, вказував на явні ознаки алкогольного сп`яніння у водія транспортного засобу. (ледве стоїть на ногах)

Працівник поліції повідомляв ОСОБА_1 , що він не повинен був керувати транспортним засобом після вживання алкогольних напоїв та мав багато різних альтернативних варіантів для вирішення питання щодо прибуття на місце виконання своїх службових обов`язків та зазначав про те, що останній, перебуваючи у такому стані фізично не може виконувати військові обов`язки.

Відеозаписом було зафіксовано, як працівник поліції пропонує ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу або в медичному закладі та відмову водія від проходження такого огляду. Працівник поліції повідомив про складання протоколу про адміністративне правопорушення, роз`яснив права та обов`язки та повідомив про можливі наслідки.

Працівник поліції повідомляв ОСОБА_1 , що після проходження останнім огляду на стан сп`яніння він має можливість доставити його до місця виконання військових обов`язків.

Так, зафіксовані відеозаписом обставини, які були здійснені поліцейським за допомогою нагрудного відео реєстратора, безумовно стосуються вчиненого правопорушення, що надає можливість повно та об`єктивно дослідити їх, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Досліджені судом відеозаписи мають достатньо високу інформативність, позбавлені упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі.

Апеляційний суд вважає, відповідно до матеріалів справи та відеозаписів з відеореєстраторів працівників поліції вбачається, що правовою підставою для пропозиції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння було саме виявлення працівником поліції явних ознак алкогольного сп`яніння у водія ОСОБА_1 .

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказаними відеозаписами зафіксовані реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, дозволяють встановити психологічне ставлення правопорушника до вчиненого правопорушення та інші обставини, які прямо вказують на нього, як на правопорушника.

Перевіряючи доводи сторони захисту щодо неправомірності зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» з 24 лютого 2022 року запроваджено воєнний стан на всій території України який неодноразово продовжувався та діє на сьогодні.

У зв`язку із запровадженням в Україні воєнного стану тимчасово обмежуються конституційні права і свободи людини та громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також впроваджуються тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб.

За змістом ст. 15 Постанови Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2021 року № 1455 «Про затвердження Порядку встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан» (далі Постанова КМУ) патрулям на території, де встановлено особливий режим, в установленому законодавством порядку надано право перевіряти в осіб документи, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, та перепустки, а в разі їх відсутності - затримувати відповідних осіб та доставляти до органів або підрозділів Національної поліції для встановлення особи; у разі потреби проводити огляд речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, які перевозяться зазначеними особами. Крім того, тимчасово обмежувати або забороняти на вулицях та дорогах, окремих ділянках місцевості та в інших громадських місцях перебування або пересування осіб, рух транспортних засобів, зокрема транспортних засобів іноземних, консульських установ чи представництв міжнародних організацій; виводити осіб з окремих ділянок місцевості та об`єктів, евакуйовувати транспортні засоби, та ін..

Приписами ст. 20 Постанови КМУ визначено, що заходи з контролю в`їзду/виїзду поза межами блокпостів включають: виявлення порушення встановленого порядку переміщення осіб, транспортних засобів, вантажів (товарів) на територію, де встановлено особливий режим; затримання осіб, транспортних засобів, вантажу (товару), проведення їх огляду та передачу їх уповноваженим представникам правоохоронних органів.

Передбачено, що під час здійснення заходів з обмеження свободи пересування громадян України, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів не можуть бути обмежені права і свободи людини і громадянина, передбачені частиною другою статті 64 Конституції України, та повинні бути дотримані вимоги статей 12 і 13 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні (ст. 21 Постанови КМУ).

Апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що при оформленні поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху патрульна поліція керується Конституцією України, КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом МВС, МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, іншими нормативно правовими актами, що набули чинності в умовах введення на території України воєнного стану.

Враховуючи вищевказане, апеляційний суд вважає, що працівники поліції правомірно зупинили транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 В під час дії на території України воєнного стану.

Таким чином, сукупність досліджених судом доказів, поза розумним сумнівом, свідчить про те, що ОСОБА_1 , будучи водієм транспортного засобу, відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення обране судом в мінімальних межах ч.1 ст.130 КУпАП відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

Разом з тим, вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та створює підвищену небезпеку для самого водія та інших учасників дорожнього руху і може призвести до тяжких непоправних наслідків.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що притягнення до адміністративної відповідальності водіїв, які керують транспортним засобом у стані сп`яніння пов`язано із необхідністю створення безпечних умов для учасників дорожнього руху, збереження життя і здоров`я громадян.

Підвищення ефективності впливу на дисципліну учасників дорожнього руху забезпечується чітким визначенням правових санкцій за вчинення такого правопорушення.

Зокрема, встановлена законодавцем санкція за ч.1 ст. 130 КУпАП, якою передбачена відповідальність за керування транспортним засобом у стані сп`яніння, не передбачає призначення іншого стягнення ніж те, яке застосовано судом першої інстанції до правопорушника.

При цьому, апеляційний суд виходить з того, що при визначенні стягнення необхідно враховувати його виховну дію, оскільки покарання, повинно бути направлено не тільки на забезпечення виправлення правопорушника та попередження вчинення ним нових правопорушень, а також повинно бути спрямовано на попередження вчинення правопорушень іншими особами.

Застосовуючи справедливе стягнення за вчинене правопорушення, суд таким чином констатує, що відповідні діяння є суспільно небезпечними та за їх вчинення настають певні негативні наслідки.

Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

Суд першої інстанції, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь її вини, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, призначив ОСОБА_1 справедливе стягнення, яке відповідає вимогам закону.

Керуючись ст. 294 КУпАП ,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника адвоката Морозова В.Ю, який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області щодо ОСОБА_1 за ст.130 ч.1 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв