ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №766/8438/23

Пров. №3/766/903/24

08.04.2024

Суддя Херсонського міського суду Херсонської області Черниш О.Л., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання, яке зазначене у протоколі про адміністративне правопорушення: АДРЕСА_1

в с т а н о в и л а:

До Херсонського міського суду Херсонської області із відділу поліції №2 Херсонського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Херсонській області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 114474 за ч.1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_1 .

Згідно змісту протоколу суть правопорушення полягає в наступному: «20.09.2023 об 11:20 год. у м. Херсоні по вул. Кирила і Мефодія, 23, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Деу ланос д.н. НОМЕР_1 в стані наркотичного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння проводився в медичному закладі КНП ХОЗ НПД у лікаря-нарколога зі згоди водія у встановленому законом порядку. Стан наркотичного сп`яніння підтверджується висновком №208 від 05.10.2023, чим порушив вимоги п.2.9(а) Правил дорожнього руху».

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином- шляхом направлення СМС-повідомлення.

Відповідно до приписів ч.2 ст.268 КУпАп участь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, при розгляді справ про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, не є обов`язковою.

Суддя вирішила розглядати справу без участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, за матеріалами справи про адміністративне правопорушення

Відповідно до вимог статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний серед іншого з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно вимог ст.ст. 245, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідивши наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 18.07.2019 у справі № 216/6226/16-а (2-а/216/33/17), притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а не підтвердження здійснення правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до відповідальності.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган(посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки(відеозапису), яка використовується при нагляді за використанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожньому руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей, а також іншими документами

Частина перша ст.130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу на швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу на швидкість реакції.

Згідно вказаної норми об`єктивною стороною адміністративного правопорушення є наявність одночасно двох обставин - керування транспортним засобом і перебування у стані сп`яніння (алкогольного чи наркотичного).

Оскільки за конструкцією норми ст.130 КУпАП відповідальності підлягають саме особи, які керують транспортним засобом, то вказана обставина підлягає першочерговому з`ясуванню.

Визначення терміну «керування транспортним засобом» було наведено в абзаці третьому пункту 27 Пленуму ВСУ від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Для притягнення до відповідальності за ст.130 КУпАП (абзац четвертий п.27 того ж Пленуму) не має значення протягом якого часу особа, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

В п.38 постанови від 20 лютого 2019 року по справі №404/4467/16-а(2-іс/811/17), провадження № К/9901/21130/18 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі.

Виходячи з наведеного знаходження за кермом транспортного засобу, яке не є в стані руху (знаходиться в нерухомому стані), особи в нетверезому стані не є доказом вчинення останнього адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Згідно змісту протоколу про адміністративне правопорушення місцем складання протоколу є приміщення по вул. Філатова,30 у м. Херсоні(відділ поліції №2), місцем вчинення адміністративного правопорушення є - м. Херсон, вул. вул. Кирила та Мефодія,23.

Згідно наявного у справі рапорту поліцейського (без дати його складання) інспектора УПП в Одеській області старшого лейтенанта поліції Дмитра Кравчука «під час несення служби у складі екіпажу «Фенікс -103» об 11 год. 20 хвилин за адресою: м. Херсон, вул. Кирила та Мефодія, буд.23, було зупинено транспортний засіб DAEWOO Lanos д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якого під час спілкування було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, які не реагують на світло, блідість обличчя, незв`язне мовлення, та в подальшому ОСОБА_1 було запропоновано пройти медичне освідування водія на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку…».

Як вбачається із рапорту у ньому не зазначена дата зупинки транспортного засобу.

Згідно доданих до матеріалів справи відеозапису (диск з написом «Колпакчи.130») з бодікамери патрульних поліцейських, відеозапис зроблено 06.10.2023, розпочинається відеозапис о 17:06:19, ніякого руху та зупинки транспортного засобу не відбувається. Відеозапис не є цілісним, а складається з шести відрізків) розпочинається о 17:06:15 з того, що до двору приватного будинку підходять поліцейські, з двору виходить чоловік, у якого запитують паспорт, після чого поліцейський у ОСОБА_2 з`ясовує чи керував він транспортним засобом «надцятого» (цифра чітко не промовляється) числа, при цьому місяць та рік взагалі не згадуються. Далі поліцейський з`ясовує, що це був за транспортний засіб і чи пам`ятає чоловік номер транспортного засобу, з`ясовує звідки рухались і куди. Відеозапис закінчується 06.10.23 о 17:36:03 на тому, що поліцейські та чоловік, який вийшов з двору, сідають в автомобіль та рухаються.

Таким чином, доданий до протоколу відеозапис не містить ні руху 20.09.2023 транспортного засобу, про який йдеться у протоколі, ні керування ним певною особою, ні зупинки транспортного засобу, ні виявлення у водія ознак наркотичного сп`яніння, про які зазначено у рапорті, ні проведення огляду у медичному закладі на стан наркотичного сп`яніння ОСОБА_3 .

Отже, матеріали справи не доводять, що 20 09. 2023 об 11.20 год ОСОБА_1 керував транспортним засобом Деу ланос д.н. НОМЕР_1 в стані наркотичного сп`яніння.

Згідно зі ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. За змістом цієї норми на особу не може бути покладений і обов`язок доводити свою невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі зазначив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип in dubio pro reo, згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України від 23.02.2006 "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Зокрема, в контексті рішення ЄСПЛ "Надточій проти України" (рішення від 15.05.2008 року, заява N 7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні "кримінальному обвинуваченню" у значенні ст. 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Частина 1 ст. 6 Конвенції передбачає, що "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення". Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції "кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку". А згідно з положеннями ч. 3 ст. 6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Отже, в розумінні наведеного Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення.

У відповідності до стандарту доказування «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»), який застосовується при оцінці доказів, докази можуть «випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення у справі «Коробов проти України»).

Вищевикладене свідчить про те, що Національною поліцією не дотримано відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Склад адміністративного правопорушення це сукупність законодавчо-визначених ознак, наявність яких дає підстави дійти висновку у кожному конкретному випадку щодо належної правової кваліфікації дій особи, та як наслідок прийняти рішення щодо можливості притягнення такої особи до юридичної відповідальності.

Відсутність (недоведеність) хоча б однієї із ознак складу адміністративного правопорушення унеможливлює прийняття рішення про притягнення особи до відповідальності та застосування щодо неї заходів державного примусу, зокрема накладення стягнення у виді штрафу.

Оскільки матеріали справи не містять доказів керування транспортним засобом ОСОБА_1 20.09. 2023, то відсутня об`єктивна сторона правопорушення, а відповідно і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 Кодексу України про адміністративне правопорушення провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 9, 245, 252, 280, п.1 ч.1 ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя, -

постановила:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Херсонського апеляційного суду через Херсонський міський суд Херсонської області особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом 10 (десяти днів з дня винесення постанови.

У разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

СуддяО. Л. Черниш