Провадження № 33/812/114/24 Категорія: ст. 130 ч. 1 КУпАП
Головуючий у першій інстанції Гриненко М. В.
Доповідачка апеляційного суду Ямкова О. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд

у складі: головуючої судді Ямкової О. О.,

за участю: секретаря Богуславської О. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за клопотанням про поновлення строку та апеляційною скаргою захисника Маркіна С. І. на постанову судді Ленінського районного суду міста Миколаєва від 23 січня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який тимчасово проживає за адресою: АДРЕСА_1

- визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно постанови судді, 12 жовтня 2023 року близько 20 години 43 хвилини в місті Миколаєві по вулиці О. Янати, 2а водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «VOLKSWAGEN CRAFTER», державний номер НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння (звужені зіниці очей, які не реагують на світло, тремтіння пальців рук, бліде обличчя). Водію було запропоновано пройти медичний огляд в установленому законом порядку для визначення стану наркотичного сп`яніння в медичному закладі, від чого ОСОБА_1 відмовився, що зафіксовано за допомогою технічних засобів відеозапису. Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 адвокат Маркін С. І. просить поновити йому строк на апеляційне оскарження, постанову скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Апелянт вважає, що постанова є необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню. Посилається на судову практику КАС в складі ВС та ЄСПЛ.

На його думку суддею не враховані суттєві порушення, що були допущені представниками поліції при збиранні доказів у справі, а саме: в протоколі зазначено про наявність двох свідків, яких на місці події не було, тобто протокол про адміністративне правопорушення складено без залучення понятих; відсутнє роз`яснення прав водієві та не зазначено технічний засіб, яким було здійснена фіксація події; не відображено в протоколі про вимогу водія надати йому дані технічного засобу, за допомогою якого йому запропоновано пройти огляд на місці події, у зв`язку з чим він наполягав на його проходженні у медичному закладі, в чому йому представниками поліції відмовлено; не вказано судом і пункт ПДР України, який було порушено ОСОБА_1 , як не зазначено про те, що ОСОБА_1 не є суб`єктом правопорушення, передбаченого статтею 130 КУпАП.

Зазначене призвело до помилкового притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, оскільки він не вчиняв адміністративного правопорушення.

Вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд вважає за необхідне його поновити, оскільки захисника, як учасника справи, не повідомляли про дату та час її слухання, внаслідок чого ним пропущено строк не з його вини.

Справа у суді апеляційної інстанції розглянута за відсутності ОСОБА_1 та його захисника, які повідомлені про дату та час її слухання належним чином у відповідності до положень статті 294 КУпАП, заяв та клопотань про її відкладення з будь-яких поважних причин, суду не надали.

Перевіривши наведені захисником в апеляційній скарзі доводи, та вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до вимог статті 251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є доказом в справі про адміністративне правопорушення.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 керував автомобілем з явними ознаками наркотичного сп`яніння: звужені зіниці очей, які не реагують на світло, тремтіння пальців рук, бліде обличчя. Від проходження огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння відмовився, що зафіксовано поліцейськими за допомогою технічних засобів відеозапису у відповідності до статті 266 КУпАП. Посилань на свідків події протокол про адміністративне правопорушення не містить, як не містить будь-яких даних про них, на що посилався адвокат у змісті скарги.

Тому при вирішенні справи, в обґрунтування своїх висновків суддя правильно послався на дані протоколу про адміністративне правопорушення та відеозапис з нагрудного відеореєстратора поліцейського, які згідно до вимог статті 251 КУпАП є доказами у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

За положеннями пунктів 1.4, 2.12, 3.17 Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735 (далі Інструкція), у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Проведення лабораторних досліджень в медичному закладі є обов`язковим для визначення факту перебування особи в стані наркотичного сп`яніння.

Зміст висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння повідомляється оглянутій особі в присутності поліцейського, який її доставив, про що робиться запис у згаданому вище висновку.

Отже, проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі в присутності представника поліції з відібрання у особи, що оглядається, зразків біологічного середовища відповідає вимогам п. 2.12 вищезазначеної Інструкції.

За такого доводи захисника ОСОБА_1 адвоката Маркіна С. І. про не надання йому технічного засобу для проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки суперечать об`єктивній стороні правопорушення, яка підтверджена матеріалами адміністративної справи, а посилання на незалучення поліцейськими свідків для визначення у нього такого стану не відповідають положенням вищезазначеної Інструкції, де визначення ознак щодо можливості знаходження водія у стан сп`яніння відноситься до виключної компетенції поліцейських, а перевірка наявності чи відсутності у водія такого стану в порядку медичного огляду у відповідному медичному закладі. Тому, у випадку наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу знаходиться у стані сп`яніння, водій, на вимогу поліцейських за положеннями пункту 2.5 ПДР України, зобов`язаний пройти медичний огляд.

Не є слушними твердження адвоката про бажання ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі та відмову поліцейських у його супроводі до закладу охорони, які не відповідають змісту відеозапису самої події (а.с.3), з якого вбачається, що ОСОБА_1 спочатку погоджується проїхати до медичного закладу, а по дорозі до медзакладу пояснює поліцейськими, що йому ніколи, та він відмовляється від поїздки та проходження огляду у закладі охорони здоров`я (запис о 21 годині 17 хвилині), незважаючи на зміст роз`яснення йому наслідків відмови від проходження огляду на стан сп`яніння.

За таких обставин мотиви відмови водія від виконання вимоги поліцейських у відповідності до пункту 2.5 ПДР України правового значення не мають. Наслідком відмови від проходження огляду у встановленому законом порядку є складення відносно водія протоколу про адміністративну відповідальність, передбачену частиною 1 статті 130 КУпАП. Така відмова за внесеними змінами до статті 266 КУпАП та Інструкції № 1452/735, які є чинними, як на час події, так і на час розгляду справи, фіксується поліцейськими за допомогою технічних засобі відеозапису, а за їх відсутності у присутності двох свідків.

Тому посилання захисника на те, що ОСОБА_1 не є суб`єктом правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, не ґрунтується на законі. Таким же помилковим є твердження про відсутність вказівки на порушення водієм ОСОБА_1 пункту 2.5 ПДР України, про що зазначено і у протоколі про адміністративне правопорушення, і у постанові судді.

Як вбачається з відеозапису з нагрудного відеореєстратора поліцейськими водію ОСОБА_1 декілька разів роз`яснювалися підозри стосовно його перебування у стані сп`яніння, роз`яснювалися його права та порядок проходження огляду, на що водій у категоричній формі відмовився від його проходження, посилаючись, зокрема, на необхідність виконання доручення у місті Одесі (а.с.3).

Доводи апелянта щодо неналежності доказів без вказівки на ідентифікаційні дані пристрою, на який була здійснена відеофіксація події, не мають правового значення для кваліфікації дій за частиною 1 статті 130 КУпАП.

За такого підстави вважати, що протокол про адміністративне правопорушення складено необґрунтовано, як вважає апелянт, - відсутні.

Не є слушним зазначення апелянтом змісту постанови КАС, яка стосується справ щодо оспорення постанов про накладення адміністративного стягнення, які винесені поліцейськими без складення протоколу про адміністративне правопорушення, так як розглянута в порядку адміністративного судочинства, а не в порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення, які розглядаються та переглядаються виключно судами в установленому КУпАП порядку.

В цілому зміст поданої апеляційної скарги свідчить про те, що її написано за матеріалами інших справ про адміністративні правопорушення, які є відмінними від змісту, кваліфікації дій та наданих доказів у справі, що переглядається судом апеляційної інстанції.

Таким чином та з огляду на наведене, встановлено, що ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП, а висновки судді суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення ґрунтуються на належних та допустимих доказах, які знаходяться в матеріалах справи, та спростовують доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі.

Тому прийняте судом рішення є законним та не підлягає скасуванню, про що просить апелянт.

Стягнення за вчинення адміністративного правопорушення призначено ОСОБА_1 з урахуванням вимог ст. 33 КУпАП, а вид стягнення та розмір штрафу визначений відповідно до санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В :

Поновити захиснику Маркіну С. І. строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Маркіна С. І. залишити без задоволення, а постанову судді Ленінського районного суду міста Миколаєва від 23 січня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуюча О. О. Ямкова