КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження 33/824/779/2024 Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
ЄУН: 361/9502/23 Суддя у І інстанції: Писанець Н.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 березня 2024 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Васильєва М.А.

за участю:

захисника Грицаєнко О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника Грицаєнко Олени Петрівни в інтересах ОСОБА_1 на постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 8 грудня 2023 року, якою

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою суду ОСОБА_1 визнаний винуватим у тому, що 14 жовтня 2023 року о 16.15 год. у Київській області с. Семиполки, вул. Київське шосе, 231, керував транспортним засобом «Сузуки Нью СХ» державний номерний знак НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у присутності двох свідків за допомогою приладу «Drager Alkotest 6820», результат 1,72 проміле, чим порушив вимоги п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду, захисник Грицаєнко О.П. в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 8 грудня 2023 року скасувати, прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та призначити покарання у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень.

Одночасно, в апеляційній скарзі ставиться питання про поновлення строку на апеляційне оскарження зазначеної постанови, в обґрунтування вимог якого сторона захисту зазначає, що вперше апеляційна скарга подана до місцевого суду у строк, передбачений положеннями ч. 2 ст. 294 КУпАП, проте, за відсутності копії договору про надання правничої допомоги, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатським об`єднанням «ДЖІ ЕН ЕС ПАРТНЕРС», постановою Київського апеляційного суду від 8 січня 2024 року подана апеляційна скарга була повернута особі, яка її подала. При цьому захисник зазначає, що копія такого договору надавалась стороною захисту при розгляді справи судом першої інстанції, проте з невідомих причин у матеріалах справи він відсутній.

На переконання апелянта, така помилка захисника під час подання апеляційної скарги не може бути підставою для відмови особі у прийнятті до розгляду апеляційної скарги після її повторного подання, оскільки ОСОБА_1 не повинен нести негативні наслідки за неналежне виконання адвокатом покладених на нього обов`язків.

У даному випадку, як зазначає захисник, пропуск строку на апеляційне оскарження стався в результаті помилкових дій захисника, а отже не з вини самого ОСОБА_1 та є обставиною, що перебувала поза межами його дій та волі. При цьому, як зазначає апелянт, дана справа має для ОСОБА_1 вкрай важливе значення, оскільки стосується питання позбавлення його права керування транспортним засобом на цілий рік, що матиме для останнього та його родини дуже негативні наслідки. Окрім того, в даному випадку тривалість пропуску троку на апеляційне оскарження є незначною та складає менше 1 місяця.

Всі вищезазначені обставини у сукупності, на переконання апелянта, свідчать про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови та наявність підстав для його поновлення.

Що стосується доводів на обґрунтування апеляційних вимог, то захисник не погоджується з прийнятим судовим рішення в частині позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортним засобом на 1 рік та зазначає, що у письмових поясненнях по суті правопорушення, поданих до суду 4 грудня 2023 року, а також безпосередньо під час судового засідання у справі 8 грудня 2023 року ОСОБА_1 свою вину у вчиненні даного правопорушення визнав і щиро розкаявся, просив врахувати його соціальний статус (пенсіонер), матеріальне становище, життєві обставини, в яких він наразі перебуває, факт відсутності порушень Правил дорожнього руху та норм законодавства у минулому, застосувавши більш м`яке покарання, ніж передбачено санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП. Однак судом першої інстанції вказані обставини враховано не було та застосовано до ОСОБА_1 санкції за вчинене порушення, виходячи з того, що норми КУпАП не передбачають можливості застосування більш м`якого покарання.

Проте, на переконання апелянта, така позиція суду не відповідає нормам Конституції України, практики Європейського суду з прав людини та порушує принцип верховенства права, оскільки судом першої інстанції не було враховано, що санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП має бути застосована з урахуванням принципу верховенства права, обставин, що пом`якшують відповідальність та інших умов, в іншому випадку відповідальність становитиме для ОСОБА_1 надмірний та несправедливий тягар, а окрім того, для призначення більш м`якого покарання, ніж передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, мала бути застосована за аналогією ст. 69 КК України. А тому, з посиланням на положення ст.ст. 23, 24, 33 КУпАП, ст. 8 Конституції України, рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст. 69 КК України від 2 листопада 2004 року за № 15-рп/2004, ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори», практику Європейського суду з прав людини, захисник вважає, що при накладенні стягнення має бути врахований характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, проте дані обставини залишились поза увагою суду першої інстанції. Сторона захисту вважає, що у даному випадку не були враховані наявні обставини, що пом`якшують відповідальність ОСОБА_1 за вчинене правопорушення, якими є щире розкаяння і вчинення порушення у стані сильного хвилювання в результаті особистих обставин. Також не було враховано особу порушника та його життєву ситуацію, а саме те, що ОСОБА_1 є пенсіонером, проживає разом з дружиною - ОСОБА_2 , яка ніде не працює. Для забезпечення своєї родини, як вказує апелянт, ОСОБА_1 співпрацює з ТОВ «ВІКНА СТОЛИЦІ», як монтажник конструкції ПВХ, допомагаючи з замірами і монтажем вікон по Києву та Київській області, що передбачає постійне пересування власним автомобілем в різні точки міста та області, інколи також розвезення на власному автомобілі працівників Товариства на об`єкти. Саме тому, як зазначає захисник, залишитися без права керування транспортним засобом на цілий рік означає для ОСОБА_1 втратити можливість пересуватися і виконувати діяльність у Товаристві.

Сторона захисту просить врахувати вчинення ОСОБА_1 правопорушення в стані сильного хвилювання в результаті тяжких особистих обставин, оскільки за поясненнями ОСОБА_1 , наданими ним в суді першої інстанції, він 14 жовтня 2023 року перебував на рибалці, планував повернутися додому 15 жовтня 2023 року, тому після вдалої риболовлі випив трохи наливки з товаришем, після чого відчув себе зле, зрозумів, що піднявся тиск, прийняв пігулку і, злякавшись серцевого нападу та не маючи мобільного зв`язку ні з рідними, ні з будь-якими особами, які б могли йому допомоги, прийняв рішення включити аварійну сигналізацію, потихеньку їхати до траси, де планував попросити про допомогу.

Окрім того, захисник просить врахувати, що:

- ОСОБА_1 з дружиною проживають у м. Києві, однак додатково мають у власності житловий будинок з надвірними спорудами у с. Самійлівка Козелецького району Чернігівської області, за яким вони з дружиною регулярно доглядають, вирощують сезонні овочі та фрукти, приїжджають з онуками на відпочинок. Дружина ОСОБА_1 не водить автомобіль, а отже, враховуючи значну територіальну віддаленість вказаного житлового будинку від їх дому, у разі позбавлення його права керування транспортним засобом його родина не зможе їздити до вказаного будинку, що також негативно вплине на їх нормальне життя;

- залишитися без можливості керувати автомобілем у ці вкрай складні для країни часи воєнного стану означає не мати можливості за виникнення такої необхідності вивезти дружину, а також інших рідних та близьких у безпечне місце у випадку посилення загрози з боку російської федерації, тотальних блекаутів, тощо;

- зять ОСОБА_1 - ОСОБА_3 в кінці листопада 2023 року мав інфаркт нервових волокон лівого ока, в результаті чого частково втратив зір та на даний момент не може керувати транспортним засобом. Донька ОСОБА_1 - ОСОБА_4 не водить автомобіль, а тому її родина, що включає в себе також двох неповнолітніх дітей 11 та 17 років, також наразі потребує допомоги ОСОБА_1 , як водія, зокрема, необхідно періодично возити зятя до лікарні на додаткові обстеження та лікування;

- ОСОБА_1 раніше не притягувався до адміністративної відповідальності за аналогічні чи навіть подібні порушення, ніколи не був учасником ДТП. Вчинене порушення не завдало нікому шкоди, ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, співпрацював з працівниками правоохоронних органів в процесі складення протоколу.

А тому, як наголошує захисник, позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортним засобом на рік фактично призведе до значних негативних наслідків для його родини та рідних, а отже є непропорційним, несправедливим і становить для останнього надмірний і невиправданий тягар, що, на переконання сторони захисту, свідчить про наявність підстав для скасування постанови, у той же час як стягнення у вигляді штрафу буде достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети як-то виховного впливу та запобіганню вчинення нових правопорушень та пропорційним вчиненому адміністративному правопорушенню.

ОСОБА_1 , який повідомлений про день та час апеляційного розгляду справи в судове засідання не з`явився, будь-яких заяв чи клопотань не надходило.

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 294 КУпАП, неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, при належному їх повідомленні, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, захисника Грицаєнко П.П., яка підтримала доводи апеляційної скарги та клопотання про поновлення строку, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши доводи апеляційної скарги та клопотання про поновлення строку, слід дійти такого висновку.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Суд може поновити строк на апеляційне оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, якщо його було порушено з поважних причин.

Перевіркою матеріалів встановлено, що у провадженні місцевого суду перебували матеріали у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За участю ОСОБА_1 та його захисника Грицаєнко О.П. відбувався розгляд справи, за результатами якого 8 грудня 2023 року винесена оскаржувана постанова.

З досліджених матеріалів справи встановлено, що вперше апеляційна скарга захисником Грицаєнко О.П. в інтересах ОСОБА_1 подана до місцевого суду шляхом поштового направлення 16 грудня 2023 року (ас. 36-44).

Постановою Київського апеляційного суду від 8 січня 2024 року подана апеляційна скарга повернута особі, яка її подала, з огляду на відсутність копії договору про надання правничої допомоги, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатським об`єднанням «ДЖІ ЕН ЕС ПАРТНЕРС».

Вдруге апеляційна скарга з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження з додатками захисником Грицаєнко О.П. в інтересах ОСОБА_1 подана шляхом поштового направлення до місцевого суду 11 січня 2024 року (ас. 53-80).

З огляду на викладене, з метою забезпечення права ОСОБА_1 на апеляційне оскарження судового рішення, апеляційний суд доходить висновку про задоволення клопотання захисника Грицаєнко О.П., яке міститься в апеляційній скарзі, а поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Броварського міськрайонного суду Київської області від 8 грудня 2023 року.

Що стосується доводів апеляційної скарги, то апеляційний суд доходить такого висновку.

Апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, як указано у ст. 294 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Суд (суддя), у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Дані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані, висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст.ст. 283, 284 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і висновок суду в частині обставин вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, як і доведеність його винуватості у вчиненні даного правопорушення, не оспорюється в апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду.

Висновки судді місцевого суду в постанові від 8 грудня 2023 року про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на належних і допустимих у розумінні ст. 251 КУпАП доказах.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, і даний вид стягнення, що визначений законодавцем, як основний у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн., так і додатковий у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік, є безальтернативними, про що обґрунтовано зазначено у судовому рішенні.

У цьому разі загальні засади призначення адміністративного стягнення (ст. 33 КУпАП) не наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення у межах, установлених цим Кодексом. Законодавство про адміністративні правопорушення, на відміну від Закону України про кримінальну відповідальність, не передбачає накладення адміністративного стягнення більш м`якого, ніж передбачено законом.

Окрім того, ч. 4 ст. 3 КК України чітко передбачено, що застосування закону про кримінальну відповідальність за аналогією заборонено, а тому, з огляду на те, що єдині доводи сторони захисту в частині можливості врахування судом даних про особу ОСОБА_1 , який вину у вчиненні даного правопорушення визнав і щиро розкаявся, є пенсіонером, матеріальне становище, життєві та особисті обставини, в яких він, наразі, перебуває, факт відсутності порушень Правил дорожнього руху та норм законодавства у минулому, вчинення адміністративного правопорушення в результаті тяжких особистих обставини, та призначення йому більш м`якого стягнення, є безпідставними та не ґрунтуються на вимогах закону.

Таким чином, адміністративне стягнення на ОСОБА_1 , всупереч доводам апеляційної скарги захисника, накладено у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП.

За встановлених обставин апеляційний суд доходить висновку, що судове рішення постановлено з дотримання вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП, а тому апеляційна скарга захисника Грицаєнко О.П. задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Клопотання захисника Грицаєнко Олени Павлівни задовольнити та поновити їй строк на апеляційне оскарження постанови Броварського міськрайонного суду Київської області від 8 грудня 2023 року щодо ОСОБА_1 .

Постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 8 грудня 2023 року, якою ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника Грицаєнко Олени Павлівни - залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду М.А.Васильєва