справа № 361/145/24
провадження № 3/361/889/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2024 м. Бровари

Суддя Броварського міськрайонного суду Київської області Сіренко Н.С., розглянувши матеріали, що надійшли з Броварського РУП ГУНП в Київській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

-за ст.185 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 582293 від 02.01.2024 ОСОБА_1 02.01.2024 о 22-20 годині в м. Бровари, вул. Київська, 316, не виконував законні вимоги поліцейського ВРПП ст. сержанта поліції Халалій Ю.М., а саме відповідно до п. 2.1.а) ПДР надати відповідні документи у зв`язку із порушенням ПДР, чим вчинив злісну непокору працівникам поліції - правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП.

ОСОБА_1 у судовому засіданні свою вину заперечив та пояснив, що він надав працівнику поліції документи, після чого до нього питань не було, про складання протоколу про адміністративне правопорушення йому нічого не відомо, так як при ньому даний протокол не складався.

За змістом статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких посадова особа у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, речовими доказами, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд, перевіривши матеріали справи, заслухавши в судовому засіданні пояснення ОСОБА_1 , дійшов висновку, що в діях останнього відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, оскільки, в порушення вимог ст. 251 КУпАП до протоколу про адміністративне правопорушення не долучено жодного доказу вчинення ОСОБА_1 дій, зазначених в протоколі, а протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими доказами не є єдиним доказом на доведення його вини у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 185 КУпАП.

Так, матеріали адміністративного правопорушення за ст. 185 КУпАП містять:

- протокол про адміністративне правопорушення серія ВАД № 582293 від 02.01.2024 про вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, із зазначенням, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності відмовилася поставити свій підпис та від надання пояснень, а також копія цього протоколу;

- рапорт інспектора ВРПП Броварського РУП ГУНП в Київській області Юрія Халалій щодо порушення водієм ОСОБА_1 п. 8.7.3 е) ПДР, під час спілкування поводив себе неадекватно та не виконував законні вимоги працівників поліції, після чого до ОСОБА_1 було застосовано фізичну силу та спецзасоби, а саме сльозогінний газ «Терен-4м» та кайданки, доставлено до приміщення Броварського РУП.

Касаційний адміністративний суд, розглядаючи справу № 524/4668/17 ухвалив Постанову від 28.05.2020, в якій зазначив, що суди обґрунтовано не взяли до уваги рапорт інспектора поліції, зважаючи на те, що він є зацікавленою особою при розгляді цієї справи. Отже, одні лише рапорти працівників поліції не можуть слугувати допустимим та достатнім доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 185 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Отже для притягнення особи до відповідальності за непокору працівникам поліції потрібна наявність одночасно таких умов:

-поліцейський має бути при виконанні службових обов'язків;

-непокора має бути злісною (тобто правопорушник має не виконувати вимоги, які наполегливо та неодноразово озвучені працівником поліції);

-вимога поліцейського має бути правомірною.

Недотримання хоча б одного із наведених критеріїв унеможливлює притягнення особи до адміністративної відповідальності за невиконання вимог поліцейського.

Таким чином, в протоколі про адміністративне правопорушення повинно бути конкретизовано, які саме законні вимоги були висунуті працівниками поліції і в чому саме проявляється злісність непокори.

Між тим, як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серія ВАВ № 102335 від 08.06.2023, в ньому всупереч вимогам ст. 256 КУпАП, не конкретизовано суть адміністративного правопорушення в розумінні диспозиції ст. 185 КУпАП, оскільки не вказано яку наполегливу, неодноразово повторену вимогу чи розпорядження працівника поліції відмовився виконувати ОСОБА_1 .

Як вбачається з роз`яснень, які містяться в абзаці другому п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 26.06.1992 року «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів», злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, члена громадського формування з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку або відмова, виражена в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

Однак із формулювання суті адміністративного правопорушення, яка наведена в протоколі вбачається, що вимога поліцейського щодо пред`явлення для перевірки посвідчення водія не була пов`язана з порушенням останнім громадського порядку, а була висунута як до водія, в зв`язку з нібито, порушенням Правил дорожнього руху.

Зокрема в розділі 2 ПДР закріплено обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів.

Відповідно до п. 2.1 ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортними засобами відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб.

За приписами п. 2.4 ПДР на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у п.2.1 ПДР.

Аналогічні положення закріплені і у статті 16 Закону України «Про дорожній рух».

А саме, водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія і реєстраційний документ на транспортний засіб.

Виходячи з наведених вище правових норм право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у п. 2.1 ПДР документів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Разом з тим, непред`явлення особою, яка керує транспортним засобом працівнику поліції для перевірки посвідчення водія та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, становить собою об`єктивну сторону правопорушення, передбаченого ст. 126 КУпАП.

Вирішення ж питання про відповідальність особи за іншою статтею КУпАП ніж та, що вказана в протоколі про адміністративне правопорушення, враховуючи положення ст.ст.221, 254, 256, 279, 294 КУпАП, виходить за межі компетенції суду.

Будь-яких доказів злісної непокори ОСОБА_1 законній вимозі чи розпорядженню працівника поліції до протоколу не додано, свідки даної події відсутні, відеозапис з бодікамери до матеріалів справи не додається, докази скоєння ОСОБА_1 ПДР також відсутні.

Це в свою чергу свідчить про те, органом, яким було складено протокол про адміністративне правопорушення серія АА № 317228, не дотримано відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

При цьому суддя наголошує, що не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, не може перебирати на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що призведе до порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

У пункті 110 рішення Європейського суду з прав людини «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» (VastbergataxiAktiebolagandVulic v. Sweden № 36985/97) Суд визначив, що "…адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень".

Згідно з ч. 1 ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинності, закріпленому в ст. 62 Конституції України, оскільки доказування є правом особи, а не її юридичним обов`язком.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. При цьому суд не вправі самостійно змінювати, на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Зокрема, у справах, в яких наявність та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішення має пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу правопорушення, і виключають можливу відсутність умислу або інший характер умислу.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь.

Недоведені подія та вина особи, прирівнюється до доведеної невинуватості цієї особи.

За вказаних вище обставин, факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП є недоведеним, а, відповідно, коли вина особи не була доведена належними доказами, поза розумним сумнівом, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 185, 247, 283, 284 КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу даного адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області протягом 10 діб з моменту її винесення.

Суддя Н. С. Сіренко