Справа №: 700/856/23
Провадження № 3-в/700/1/24
П О С Т А Н О В А

іменем України

15 лютого 2024 року суддя Лисянського районного суду Черкаської області Пічкур С. Д, розглянувши матеріали, що надійшли від сектору поліцейської діяльності № 2 Звенигородського районного відділу поліції ГУНП в Черкаській області, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання АДРЕСА_1 , працюючого, до адміністративної відповідальності не притягувався, у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, ч. 4 ст. 130 КУпАП, за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами у справі про адміністративне правопорушення,

установив:

Постановою Лисянського районного суду Черкаської області від 27 вересня 2023 року визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 130 КУпАП та призначено йому адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 грн. (тридцять чотири тисячі гривень), з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 22 грудня 2023 року постанова суду першої інстанції залишена без змін, а апеляційна скарга порушника без задоволення.

ОСОБА_1 16 січня 2024 року подав до суду заяву про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами у справі про адміністративне правопорушення та просить суд скасувати постанову, а провадження у справі закрити. В обґрунтування постанови зокрема вказує, що приписи ч. 2 ст. 250 КУпАП зобовязують прокурора брати участь у розгляді судом лише щодо справ про правопорушення, передбачені статтями 1724-1729, 1729-2 цього Кодексу. А у випадках застосування за адміністративні правопорушення заходів примусового характеру, повяза- них із обмеженням особистої свободи громадян (статті 44, 51, 89, 121, 1224, 123, 130 (частини 2-6), 140, 17210-17220, 173, 1732, 1733, 178, 1832, 185, 1851, 1853, 18510, 187, 2041), прокурор виконує свої повноваження в межах нагляду за додержанням законів (ч. 5 ст. 7 КУпАП), котрий полягає у вчиненні дій, перелічених у ч. 1 ст. 250 цього Кодексу, серед яких участь у розгляді справи й оскарження постанов.

У справі «Михайлова проти України» від 6 березня 2018 року (заява № 10644/08, пункт 65), визнаній Судом керівною щодо справи «Бантиш та інші проти України», висновок щодо порушення вимоги неупередженості суду було зроблено в ситуації, яка характеризувалася таким поєднанням обставин: (1) в суді першої інстанції було проведено усне слухання; (2) жодна особа, яка представляє та обґрунтовує обвинувачення, будь то прокурор чи інша особа, не була присутня на слуханні; (3) заявниця була присутньою на слуханні та не визнала себе винною; (4) суд першої інстанції визнав заявницю винною та засудив її до п`яти днів тримання під вартою за неповагу до суду; (5) відповідно до чинного законодавства рішення не могло бути оскаржене. Про це ЄСПЛ наголосив і в рішенні від 15 червня 2023 року про неприйнятність заяви у справі «Олександр Володимирович Куліш проти України» (заява № 6023/23).

В той же час, ОСОБА_1 не було належним чином повідомлено про час і місце судового засідання, а суд належно повідомив про об`єктивну причину неможливості прибуття на засідання - хворобу. Зазначене клопотання суд не визнав обґрунтованим і розглянув справу без його участі. Та проведено було засідання без участі прокурора.

Наведене дає підстави для висновку, що суд не вжив передбачених законом заходів для забезпечення участі в розгляді справи його захисника.

Таким чином, повною мірою не зміг скористатися правами обстоювати у суді власну позицію на рівних умовах з уповноваженим державним органом, захищатися всіма передбаченими законом засобами, утому числі оспорювати докази, і бути почутим судом.

Також, у ситуації здійснення судового провадження за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та її захисника, участь у справі сторони обвинувачення може слугувати підставою для висновку про недодержання засади рівності учасників судового процесу (ст. 129 Основного Закону) й принципу змагальності, які є невідємною складовою гарантованого ст. 6 Конвенції права на справедливий суд (рішення Європейського суду з прав людини (далі 1 - ЄСПЛ) «Кауфман проти Бельгії», заява № 10938/84; «Руїз-Матеос проти Іспанії», заява № 12952/87; «Надточій проти України», заява № 7460/03).

Розгляд заяви було призначено у судове засідання на 08 лютого 2024 року. ОСОБА_1 про час і місце судового розгляду був повідомлений не тільки поштою, що підтверджується повідомленням про вручення № 06 002 442 750 25, а й СМС повідомленням на номер його телефону згідно заяви.

За клопотанням ОСОБА_1 розгляд заяви було відкладено на 15 лютого 2024 року, про що належним чином було повідомлено правопорушника. Отже, його доводи про випадкове дізнання про судове засідання з мережі Інтернет не витримують критики та спростовуються наявними у справі доказами.

Повторне клопотання про відкладення розгляду справи не може бути задоволене, оскільки повторна неявка порушника не перешкоджає розгляду справи, незважаючи на причини неявки.

На інформацію суду до Звенигородської окружної прокуратури щодо забезпечення участі прокурора в ході розгляду даної справи, надійшла відповідь про відсутність законних підстав для участі прокурора в розгляді даної категорії справ.

Розглянувши заяву та матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Велика Палата Верховного Суду 30 серпня 2023 року винесла постанову у справі №208/712/19 в якій зокрема вказала, що За практикою ЄСПЛ у разі проведення усного судового розгляду справи за будь-яким обвинуваченням, яке у розумінні Конвенції вважається «кримінальним», за участю сторони захисту присутність сторони обвинувачення є, «як правило, необхідною для усунення обґрунтованих сумнівів, які можуть виникнути щодо безсторонності суду» (рішення у справах: «Михайлова проти України» від 06 березня 2018 року, заява № 10644/08, пункт 65; «Карєлін проти росії» від 20 вересня 2016 року, заява № 926/08, пункт 76). Використання Судом словосполучення «як правило» свідчить про те, що необхідність участі сторони обвинувачення у справі про адміністративне правопорушення, на яку поширюються гарантії статті 6 ЄКПЛ, не має абсолютного й безумовного характеру, а її відсутність не завжди свідчить про порушення судом вимоги безсторонності, яке б автоматично призводило до несправедливості судового провадження й нівелювало його результати.

За практикою ЄСПЛ провадження у справі про адміністративне правопорушення за статтею 130 КУпАП, з огляду на суворість передбачених санкцією цієї статті стягнень у виді штрафу і позбавлення права керування транспортними засобами, їх каральну і профілактичну мету, у розумінні Конвенції вважається «кримінальним» (рішення у справах: «Езтюрк проти Німеччини» (Ozturk v. Germany) від 21 лютого 1984 року, заява № 8544/79; «Шмауцер проти Австрії» (Schmautzer v.Austria) від 23 жовтня 1995 року, заява №15523/89; «Маліга проти Франції» (Malige v. France) від 23 вересня 1998 року, заява № 27812/95; «Гурепка проти України» (Gurepka v. Ukraine) від 6 вересня 2005 року, заява № 61406/00).

Згідно з законодавством України керування транспортним засобом у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння є адміністративним правопорушенням. Відтак процедура розгляду відповідних судових справ належить до сфери регулювання не Кримінального процесуального кодексу України, а КУпАП.

У частині першій статті 250 КУпАП для прокурора та його заступника передбачено право брати участь у розгляді справи. Однак процесуального порядку забезпечення такої участі не передбачено ні цим Кодексом, ні Законом України «Про прокуратуру», ані підзаконними нормативно-правовими актами. Законодавець у главі 21 КУпАП «Особи, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення» не включає прокурора до складу учасників цього провадження.

Таким чином, розглянувши справу без участі прокурора, суди першої та апеляційної інстанцій діють в межах вимог КУпАП та інших законів України.

Разом із тим, відповідно до сталої практики ЄСПЛ участь у судовому процесі сторони обвинувачення є, як правило, необхідною у разі проведення судом усного слухання справи, якщо сторона захисту при наданні їй можливості бути присутньою в судовому засіданні від реалізації цього права не відмовиться («Карєлін проти росії» від 20 вересня 2016 року, заява № 926/08, пункт 76; «Озеров проти росії», заява № 64962/01, пункти 52-54).

У справі «Михайлова проти України» від 6 березня 2018 року (заява № 10644/08, пункт 65), визнаній Судом керівною щодо справи «Бантиш та інші проти України», висновок щодо порушення вимоги неупередженості суду було зроблено в ситуації, яка характеризувалася таким поєднанням обставин: (1) в суді першої інстанції було проведено усне слухання; (2) жодна особа, яка представляє та обґрунтовує обвинувачення, будь то прокурор чи інша особа, не була присутня на слуханні; (3) заявниця була присутньою на слуханні та не визнала себе винною; (4) суд першої інстанції визнав заявницю винною та засудив її до п`яти днів тримання під вартою за неповагу до суду; (5) відповідно до чинного законодавства рішення не могло бути оскаржене. Про це ЄСПЛ наголосив і в рішенні від 15 червня 2023 року про неприйнятність заяви у справі «Олександр Володимирович Куліш проти України» (заява № 6023/23).

У даній справі судом усного слухання не проводилось, проте, надано було можливість брати участь у судовому засіданні стороні захисту, але особа даним правом не скористалась. З огляду на викладене, учать прокурора у даній справі не була обов`язковою.

Крім цього, відповідно до положень ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути переглянута лише в апеляційному порядку. Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Главою 24-1 цього Кодексу також передбачено перегляд постанови по справі про адміністративне правопорушення у разі встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом. Проте, навіть у цьому випадку, згідно з положеннями ст. 297-4 КУпАП, заява про перегляд такої постанови подається до Верховного Суду.

Іншого порядку перегляду судових рішень у справах про адміністративне правопорушення (касаційного чи за нововиявленими обставинами) чинним законодавством не передбачено. Повноваженнями переглядати судові рішення, які набрали законної сили, у цій категорії справ місцевий загальний суд не наділений.

Так само, нормами КПК України не передбачено можливості перегляду за нововиявленими обставинами судових рішень у справах про адміністративні правопорушення

Із такою позицією погоджується і Верховний Суд, що вбачається із постанови від 15 жовтня 2019 року, справа №51-4998ска19.

За викладених обставин, суд не має законних підстав для задоволення заяви правопорушника.

Виходячи з викладеного та керуючись ст.ст. 247, 283, 284 КУпАП, суд

постановив:

Відмовити повністю у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами у даній справі про адміністративне правопорушення,

Постанова може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя - С. Д. Пічкур