ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 641/930/24 Головуючий суддя І інстанції Маньковська О. О.
Провадження № 33/818/915/24 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2024 року м. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.С., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та її захисника адвоката Герасименя О.Ю., а також потерпілих ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24 квітня 2024 року, стосовно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, мешканка м. Харкова,

- визнана винною у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення, у виді штрафу у розмірі 850 грн.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп.

Постановою встановлено, що ОСОБА_1 27.01.2024 року о 22 год. 30 хв. в м. Харкові на перехресті вул. Морозова та вул. Матросова, біля буд. 90, керуючи автомобілем «Деу», державний номерний знак НОМЕР_1 не була уважною, не вибрала безпечну швидкість руху, втратила керування автомобілем, в результаті чого здійснила наїзд на бордюрний камінь. При ДТП транспортний засіб отримав механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків. Своїми діями ОСОБА_1 порушила п.п. 2.3Б, 12.1 Правил дорожнього руху.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила судову постанову скасувати, а провадження у справі закрити за відсутності складу адміністративного правопорушення, посилаючись на те, що вона не порушувала швидкісний режим та рухалась зі швидкістю 20 км/год. Вказувала, що її засліпив дальнім світлом фар рухаючись назустріч вантажний автомобіль, а тому вона застосувала екстрене гальмування, однак з причин, які від неї не залежали, відбулось ДТП, тобто наїзд на бордюрний камінь. Наголошувала, що бордюрний камінь не постраждав, у потерпілих до неї відсутні будь-які претензії, а тому вважала, що, враховуючи те, що пошкодження отримав лише її автомобіль, справа підлягає закриттю. Також посилалася на практику інших судів щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 124 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та її захисника Герасимені О.Ю., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, пояснення потерпілих, які також підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні Правил дорожнього руху України, передбачених п.п. 2.3(б), 12.1.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

Зокрема, відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення (арк. 3), ОСОБА_1 керуючи автомобілем не була уважною, не вибрала безпечну швидкість руху, втратила керування автомобілем в результаті чого здійснила наїзд на бордюрний камінь. При ДТП транспортний засіб отримав механічні пошкодження, чим були завдані матеріальні збитки.

З відомостей цього протоколу вочевидь вбачається, що його копія була отримана ОСОБА_1 , про що міститься її особистий підпис у протоколі, а тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що остання ознайомлена з його змістом.

Належить взяти до уваги те, що протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії посадової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством ані ОСОБА_1 , ані її захисником не оскаржувалися, тобто останні не зверталися із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва для ініціювання проведення службової перевірки, не зверталися з позовом до суду в порядку КАС України на дії працівників поліції, а також не зверталися із відповідними заявами у порядку, передбаченому КПК України до правоохоронних органів, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом доводів апелянта щодо незаконності дій працівників поліції.

Отже, враховуючи відсутність будь яких скарг ОСОБА_1 , а також відповідних висновків інших компетентних органів щодо незаконності дій працівників поліції під час складення ними протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в протоколі та схемі відповідають дійсності, тому можуть слугувати доказами у справі.

Відповідно до диспозиції ст. 124 КУпАП, порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження, в тому числі, транспортних засобів, тягне за собою настання адміністративної відповідальності.

Відповідно до відомостей матеріалів справи вбачається, що автомобіль під керуванням ОСОБА_1 , в результаті наїзду на бордюрний камінь, отримав механічні пошкодження, що підтверджується відомостями протоколу огляду місця ДТП та Схеми місця ДТП (арк. 6-12).

Тобто твердження апелянта про те, що бордюрний камінь не отримав пошкоджень не впливає на кваліфікацію дій ОСОБА_1 , оскільки її автомобіль отримав пошкодження саме внаслідок ДТП.

Поряд з цим, ОСОБА_1 в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції зазначала, що вона рухалась зі швидкістю 20 км/час, тобто не порушувала швидкісний режим, який встановлений в межах населеного пункту.

Однак, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснила, що покриття дороги на місці події було вологим після дощу, а також після штучного ремонту асфальтового покриття на ньому містилась асфальтна крошка. Після початку нею екстреного гальмування саме ця крошка перешкодила належному зчепленню коліс з асфальтним покриттям, а вона прийняла всі дії, які від неї залежали.

Тобто, ОСОБА_1 повинна була вибрати таку швидкість руху, щоб в екстреному випадку вона могла зупинити автомобіль, яким вона безпосередньо керувала, саме на цій ділянці дороги.

Поряд з цим, ОСОБА_1 пояснила, що під час керування автомобілем на вулиці був туман, а її автомобіль не має протитуманних фар.

Суд апеляційної інстанції враховуючи такі пояснення дійшов висновку, що водій ОСОБА_1 повинна була рухатись з такою швидкістю, щоб безпечно керувати транспортним засобом та мати можливість безпечно зупинити автомобіль у разі виникнення екстреного випадку.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 хоча і рухалась, згідно з її поясненнями, зі швидкістю 20 км/год, однак і ця швидкість руху була занадто швидкою для результативного екстреного гальмування саме на цій ділянці проїжджої частини, а тому внаслідок не обрання останньою безпечної швидкості руху сталася ДТП.

Крім того, належить врахувати, що справи про адміністративні правопорушення за ст. 124 КУпАП розглядаються за правилами, визначеними в КУпАП. Відповідно до вимог чинного КУпАП, в Україні не здійснюється розгляд справи за прецедентним правом, а тому посилання сторони захисту на рішення місцевих судів в інших справах не спростовує існування вини ОСОБА_1 у цій справі, а тому до таких тверджень суд апеляційної інстанції ставиться критично.

Оцінюючи відомості, що містяться в матеріалах цієї справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 допустила зіткнення з бордюрним камнем внаслідок неуважності та не обрання безпечної швидкості руху саме на цій ділянці проїжджої частини.

Будь-яких фактичних відомостей для скасування оскаржуваної постанови - апелянтом не наведено, що об`єктивно свідчить про відсутність будь-яких підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до вимог п. 1.3 ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до вимог п. 2.3(б) ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі

Відповідно до вимог п. 12.1 ПДР України, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і сан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п.п. 2.3(б), 12.1 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ст. 124 КУпАП до адміністративної відповідальності, а тому посилання на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання ОСОБА_1 задовольнити, поновивши їй пропущений процесуальний строк на оскарження постанови судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24 квітня 2024 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24 квітня 2024 року щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП - залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков