Головуючий у суді першої інстанції: Вознюк С.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа №359/10553/23

провадження №33/824/890/2024

22 лютого 2024 року суддя судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду Шкоріна О.І.,

за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - адвоката Ковальчук Надії Олександрівни, за участю потерпілої особи - ОСОБА_1 , за участю захисника потерпілої особи - адвоката Білоус Тетяни Григорівни,

розглянув адміністративну справу відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою : АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи: НОМЕР_1 , передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської областівід 12 грудня 2023 року,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2023 рокуОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП,накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн., та стягнуто судовий збір на користь держави.

Згідно із постановою судді, 17 жовтня 2023 року о 06 год. 40 хв. гр. ОСОБА_1 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , влаштував конфлікт з сестрою в ході якого виказував на її адресу образи та завдав фізичного болю, чим вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, відповідальність за що передбачена ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваної постанови, просив її скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити. Апелянт вважає оскаржувану постанову такою, що прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права.

В апеляційній скарзі посилається на те, щов матеріалах справи відсутні будь-які докази, які вказують на доведеність дій ОСОБА_1 стосовно його сестри ОСОБА_1 . Між ОСОБА_1 та ОСОБА_1 (сестрою) існує майновий спір, який переріс у довготривалий сімейний конфлікт, через звернення до поліції ОСОБА_1 намагається психологічно натиснути на брата ОСОБА_1 , через притягнення його до адміністративної відповідальності.

За обставинами подій, описаними у протоколі від 20 жовтня 2023 року, не видається можливим зробити висновок про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, оскільки в ньому не зазначено не лише про характер вчиненого психологічного насильства відносно ОСОБА_1 , а й про завдання внаслідок цього шкоди її фізичному або психічному здоров'ю.

Конфлікт, який склався між ОСОБА_1 та ОСОБА_1 за відсутності доказів на підтвердження завдання шкоди фізичному та психологічному здоров`ю потерпілого не охоплюється складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, оскільки завдання шкоди в даному випадку є обов`язковою ознакою об`єктивної сторгони даного проступку. Будь-яких інших доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 17 жовтня 2023 року адміністративного правопорушення, передбачено ч.2 ст.173-2 КУпАП, за обставин викладених у протоколі, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять.

Крім того, зазначає апелянт про те, що в порушення ч.2 ст.254 КУпАП протокол складений пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, що є самостійною підставою для закриття провадження. Порушення процедури та порядку оформлення протоколу призводить до порушення порядку притягнення особи до відповідальності, що в свою чергу унеможливлює вважати всі дії сторони обвинувачення та докази у даній адміністративній справі такими, що здобуті законним шляхом.

Також звертає увагу, що у матеріалах протоколу відсутні додатки, які б були належними та допустимими доказами у цій справі та свідчили про винуватість ОСОБА_1 у скоєнні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП. Суд першої інстанції проігнорував стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом», згідно якого при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «Розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдення.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_1 - адвокат Ковальчук Н.О. підтримала доводи апеляційної скарги та зазначала, що між ними є тривалий конфлікт, який виник через спадкування.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її захисник - адвокат Білоус Т.Г. повністю заперечували проти доводів апеляційної скарги та просиливідмовити в її задоволенні.

Переглянувши справу за апеляційною скаргою, заслухавши пояснення, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги. При цьому, він не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, також апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права, свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи. При розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд, окрім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно вимог ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд, з урахуванням вимог ст.252 КУпАП , оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 173-2 КУпАП, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 17 жовтня 2023 року своїми діями скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.173-2 КУпАП, оскільки дійсно вчинив дії, які свідчать про домашнє насильство. Разом з тим, суд першої інстанції вважав за необхідне виключити з фабули адміністративного правопорушення, викладеного у протоколі, вказівку на вчинення ОСОБА_1 фізичного насильства відносно ОСОБА_1 , оскільки в матеріалах провадження відсутні докази того, що ОСОБА_1 застосував таке насильство до потерпілої (звернення до сімейного лікаря, висновок експерта).

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Диспозиція ч.1 ст.173-2 КУпАП полягає у вчиненні домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто, умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само у невиконанні термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або у неповідомленні уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких із зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч.1 ст.173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Пунктом 17 ст.1 вказаного Закону передбачено, що фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

З системного аналізу діючого законодавства встановлено, що ознаками завдання шкоди психічному здоров`ю потерпілого - звернення за психологічною допомогою, наявність скарг психосоматичного характеру, страхи, необумовлена тривожність, відчуття безпорадності, залякування, погрози виконання певних дій потерпілою під тиском кривдника, надмірне збудження, безсоння тощо.

Під домашнє насильство психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, підпадають такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.

За ч.2 ст.173-2 КУпАП відповідальність настає за ті самі дії, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1 ст.173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство, не виконала терміновий заборонний припис, який стосовно неї був винесений, або не повідомила уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

В судовому засіданні ОСОБА_1 (потерпіла) пояснила, що за життя їх батько залишив заповіт на все майно, яке йому належало, на її користь. Вона проживає разом з матір'ю, яка потребує стороннього догляду. Там же проживає її брат ОСОБА_1 17 жовтня 2023 року вона зібралася на роботу, вийшла до коридору. В цей час до будинку зайшов її брат ОСОБА_1 , який схопив її за куртку, потягнув в кімнату матері, наполягав, щоб матір вигнала її з будинку. При цьому ображав, називав образливими, лайливими словами, принижував, залякував. Такі події відбуваються доволі часто, у зв`язку з чим вона намагається кожного разу записувати події на телефон.Про події, які мали місце 17 жовтня 2023 року, вранці, працівникам поліції вона повідомила, повернувшись з роботи.

Пояснення потерпілої ОСОБА_1 свідчать про вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства у формі психологічного насильства відносно своєї сестри..

Судом установлено, що протягом року ОСОБА_1 притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення 21 лютого 2023 року домашнього насильства. Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 квітня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП. Цим судовим рішенням установлено, що 21 лютого 2023 року ОСОБА_1 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , висловлювався грубою нецензурною лайкою у бік своєї сестри, погрожував фізичною розправою, виганяв із оселі.

Судом першої інстанції належним чином були досліджені всі докази, що містяться в матеріалах справи та обгрунтовано зазначено, що вина ОСОБА_1 повністю підтверджується зібраними доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАБ №977469 від 20 жовтня 2023 року; протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 17 жовтня 2023 року від ОСОБА_1 та її письмовими поясненнями, які вона підтвердила в судовому засіданні.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що уповноваженою особою на складання протоколу були порушені вимоги ч.2 ст.254 КУпАП, а саме складено протокол після спливу 24 годин з моменту події, яка мала місце, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування постанови суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

З матеріалів справи вбачається, що дійсно з заявою до поліції ОСОБА_1. звернулася 17 жовтня 2023 року.

Лише 20 жовтня 2023 року інспектором СПДН Бориспільського РУП ГУНП в Київській області від ОСОБА_1 відібрані пояснення по факту, викладеному у заяві ОСОБА_1 .

Таким чином, наявні підстави вважати, що особу, яка вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст.173-2 ч.2 КУпАП встановлено 20 жовтня 2023 року. В цей же день відносно ОСОБА_1 складено протокол.

Отже, відсутні підстави вважати, що протокол складений з порушенням положень ч.2 ст.254 КУпАП.

Інші доводи, зазначені ОСОБА_1 в апеляційній скарзі , мають формальний характер та спрямовані на ухилення від адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, а будь-яких інших доказів щодо відсутності вини останнього у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, матеріалами справи не знайшли свого підтвердження.

Отже, висновок судді місцевого суду щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-3 КУпАП, та про визнання його винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, є обґрунтованим та базується на сукупності доказів, досліджених судом першої інстанції і перевірених в ході апеляційного перегляду справи.

Суд першої інстанції згідно з вимогами ст.ст.245, 252, 280 КУпАП всебічно, повно і об`єктивно з`ясував обставини вчиненого правопорушенння і виніс постанову, зміст якої відповідає вимогам ст.283 КУпАП, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2023 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: О.І. Шкоріна