Номер апеляційного провадження 33/824/1265/2024
Суддя суду першої інстанції Л. В. Казмиренко
Суддя у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
Постанова

Іменем України

01 березня 2024 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Поливач Л. Д., розглянув у судовому засіданні в залі суду в місті Києві, за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Горбового Володимира Анатолійовича, справу про адміністративне правопорушення за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на постанову судді Подільського районного суду м. Києва від 14 грудня 2023 року про притягнення

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 ,

адреса проживання:

АДРЕСА_1

до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП,

у с т а н о в и в:

Відповідно до постанови судді Подільського районного суду м. Києва від 14 грудня 2023 року 09.08.2023 о 01 год 18 хв в м. Києві по проспекту Правди, 45, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки "AUDI", д.н.з. НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, нечітка мова. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився на БК - 472859,472847. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП як відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Не погоджуючись з постановою судді Бешлега Р. Ю. подав 27.01.2024 та 29.01.2024 дві ідентичні за формою та змістом апеляційні скарги, у яких просить скасувати постанову судді Подільського районного суду м. Києва від 14 грудня 2023 року та провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Оскільки чинним законодавством не передбачено подача двох апеляційних скарг, які містять однакові доводи та межі апеляційного оскарження на одне судове рішення від однієї і тієї ж особи, тому апеляційний суд розглядає апеляційні скарги ОСОБА_1 на постанову судді Подільського районного суду м. Києва від 14 грудня 2023 року, подані до суду 27.01.2024 та 29.01.2024, як одну апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Подільського районного суду м. Києва від 14 грудня 2023 року.

Так, в обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, оскільки під час розгляду даної справи суд неповно з`ясував усі фактичні обставини, не дослідив і не дав належної оцінки наявним у справі доказам, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого судового рішення, висновки якого не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджуються належними і допустимими доказами.

Вказано, що судом не дотримано вимог статей 252, 279, 280 КУпАП та було взято до уваги докази, здобуті з порушенням процесуальної процедури їх отримання, ці докази містять суперечності та викликають сумніви у їх достовірності. Також суд не врахував, що у матеріалах справи відсутні докази факту керування ОСОБА_1 автомобілем, в стані алкогольного сп`яніння. Зокрема матеріали справи не містять доказів на підтвердження зупинки працівниками поліції автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , приведення транспортного засобу у рух.

Зазначив, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення. Працівниками поліції не було роз`яснено йому права відповідно до Конституції України, не повідомлено який саме пункт Правил дорожньго руху порушено, не названо своїх прізвищ, посад тощо, а одразу запропоновано пройти огляд на стан сп'яніння.

Звернуто увагу суду на те, що доданий до матеріалів справи відеозапис з боді камер працівників поліції є фрагментованим та не відображає усіх дій від початку події до складення протоколу про адміністративне правпорушення, а тому не може бути належним доказом на підтвердження винуватості ОСОБА_1 .

Загалом вважає, що належних та допустимих доказів, які б об`єктивно доводили факт керування ним транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та вчинення адміністравтиного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП матеріали справи не містять, так як він ек керував автомобілем.

Крім того, просив суд поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді, посилаючись на те, що постанова за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення не була вручена йому у визначений законом строк. Копію оскаржуваної постанови судді від отримав у суді першої інстанції 19.01.2024, апеляційну скаргу подав до суду 27.01.2024.

З метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, права на апеляційне оскарження, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, враховуючи, що ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження пропущено з поважних причин, апеляційний суд вважає за необхідне задовольнити клопотання ОСОБА_1 та поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови судді Подільського районного суду м. Києва від 14 грудня 2023 року, оскільки у матеріалах справи відсутні дані, що спростовували б наведені у клопотанні обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 та його захисника Горбового В. А., які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, показання свідка ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до положень статті 245 КУпАПзавданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Положеннями статті 280 КУпАПпередбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в даному випадку, передбаченого статтею 126 КУпАП, у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Як зазначено вст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Також стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особа, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Проте, всупереч вимогам вказаних правових норм, судом першої інстанції не було в повному обсязі з`ясовані всі обставини справи. Постанова судді суду першої інстанції не відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи та постанови судді, при розгляді даної справи суддя суду першої інстанції не достатньо повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали та дійшов до хибного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Так, згідно пункту 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ч. 1ст. 130 КУпАПкерування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність у діях зазначеної особи складу правопорушення, тобто, сукупності передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення (об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона).

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Склад адміністративного правопорушення - це встановлена адміністративним законодавством сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Цими ознаками є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона і відсутність хоча б однієї з цих ознак означає відсутність складу адміністративного правопорушення в цілому.

Об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАПє керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Суб`єктом даного адміністративного правопорушення може бути лише особа, яка керує транспортним засобом, тобто здійснює усвідомлену і цілеспрямовану діяльність з використання відповідних його функцій.

Згідно з п. 1.10 Правил дорожнього руху водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Отже, обов`язковому з`ясуванню підлягає факт керування особою транспортним засобом, оскільки відповідно до диспозиції ч. 1 ст.130 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

При цьому, основною ознакою суб`єкта зазначеного правопорушення є саме елемент керування особою транспортним засобом, та зазначена обставина обов`язково належить до предмету доказування під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Тобто доказова база має бути спрямована саме на доведення одночасно двох обставин: керування транспортним засобом та перебування особи в цей час в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Відсутність будь - якої складової об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення виключає можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Визначення терміну «керування транспортним засобом» було наведено в п. 27 Пленуму ВСУ від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспортні», за яким керування транспортним засобом- виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора водія під час навчання учнів водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Крім того, в рішенні № 404/4467/16-а від 20 лютого 2019 року Верховний Суд зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування».

Таким чином, керування транспортним засобом - це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості і транспортного засобу.

Із наявного у матеріалах справи відеозапису вбачається, що працівники поліції під`їхали до транспортного засобу марки "AUDI", д.н.з. НОМЕР_2 . На місці водія перебував ОСОБА_1 , автомобіль стоїть із заведеним двигуном та увімкненим світлом. Проте на відеозаписі не зафіксовано, що вказаний трансопртний засіб перебував у русі.

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що того дня перебував у гостях у товариша на території гуртожитку інституту міжнародних відносин КНУ за адресою: м. Київ, вул. Мельника. Через вживання алкогольних напоїв сідати за кермо автомобіля він не міг, тому зателефонував товаришу ОСОБА_3 за номером телефону НОМЕР_3 , який погодився приїхати та відвезти його додому. Однак ОСОБА_3 повідомив, що перебуває на добовому чергуванні та обмежений у часі. Через 40 хвилин після дзвінка ОСОБА_3 приїхав, сів за кермо автомобіля марки "AUDI", д.н.з. НОМЕР_2 , та вони поїхали за адресою місця проживання ОСОБА_1 . По дорозі ОСОБА_3 зателефонували та повідомили про необхідність терміново приїхати на роботу. По приїзду за місцем проживання ОСОБА_1 одразу припаркувати автомобіль не вдалося через відсутність вільних місць. Так як ОСОБА_3 вже чекав колега по роботі на автомобілі, було прийнято рішення залиши автомобіль на виїзді з двору біля АЗС БРСМ, та після звільнення ОСОБА_3 повинен був повернутися, припаркувати автомобіль та допомоги віднести речі до квартири. Очікуючи на ОСОБА_3 та перебуваючи у автомобілі приблизно о першій годині ночі до нього під`їхали працівники поліції, запитали чи є документи та чи вживав він алкогольні напої.

ОСОБА_1 пояснив суду, що віднісся до ситуації несерйозно, оскільки не керував автомобілем та не усвідомлював, що працівники поліції складуть відносно нього протокол про адміністративне правопорушення. З приводу того, що двигун автомобіля був у заведеному стані пояснив, що через задуху ввімкнув кондиціонер, він знаходився у автомобілі, автомобіль стояв і не рухався, оскільки він очікував ОСОБА_3 .

На підтвердження наданих ОСОБА_1 пояснень захисник Горбовий В. А. надав суду докази, серед яких відповідь ПрАТ «Київстар» №8982739/03/03/02 від 21.02.2024 на запит адвоката із відомостями щодо здійснення ОСОБА_1 телефонних дзвінків 08.08.2023, інформаційну довідку №050 від 21.02.2024 про фактичне місце проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , з грудня 2020 року.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , пояснив, що працює в Оболонському управлінні ГУ НП у м. Києві. 08.08.2023 перебував на добовому чергуванні та близько 12 години ночі йому зателефонував його товариш ОСОБА_1 та пояснив, що вживав алкогольні напої і попросив допомогти підвезти його додому на його автомобілі. Вказав, що погодився допомогти, декілька разів телефонуванав ОСОБА_1 , з`ясувати точне місце його перебування. Зустрівшись біля гуртожитку на території інституту міжнародних відносин, він сів за кермо автомобіля "AUDI", д.н.з. НОМЕР_2 , а ОСОБА_4 на пасажирське сидіння та поїхали до ЖК Варшавський, де проживає ОСОБА_1 . Колега по роботі також поїхав до ЖК ОСОБА_5 та повинен був очікувати на нього біля АЗС БРСМ. Оскільки його терміново викликали на роботу, а автомобіль ОСОБА_4 не вдалося відразу припаркувати через відсутність вільних місць, тому залишив автомобіль Романа біля АЗС БРСМ та домовилися з ним, що після звільнення він повернеться та допоможе припаркувти автомобіль та занести речі до квартири ОСОБА_4 . Через певний час йому зателефонував ОСОБА_1 та повідомив, що під`їхали працівники поліції та складають відносно нього протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст 130 КУпАП.

Свідка ОСОБА_2 попереджено судом про кримінальну відповідальність згідно статей 384, 385 КК України за відмову від дачі показань та за завідомо неправдиві показання.

Як зазначалося вище, відповідно до положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Встановлені правила допустимості і відповідності доказів є гарантом їх достовірності та істинності.

При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Переглядаючи справу, апеляційний суд бере до уваги надані ОСОБА_1 пояснення, оскільки вони узгоджуються із встановленими судом дійсними обставинами справи та зафіксованими на відеозаписі обставинами події, яка мала місце 08.08.2023. Вказані пояснення також підтверджуються поясненнями свідка ОСОБА_2 , та наданими захисником Горбовим В.А. доказами, які апеляційний суд бере до уваги.

З переглянутого судом апеляційної інстанції відеозапису з нагрудних камер поліцейських вбачається, що працівники поліції не зупиняли транспортний засіб марки "AUDI", д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , протягом всього періоду спілкування працівників поліції з ОСОБА_1 , останній заперечив факт керування ним транспортним засобом.

Таким чином, будь-яких доказів факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, встановлених за допомогою об`єктивних засобів контролю матеріали справи не містять.

Наведене у своїй сукупності указує на недоведеність у ході провадження у цій справі факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом із ознаками алкогольного сп`яніння.

Таким чином, судом першої інстанції не виконано вимоги ст. 245 КУпАПщодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин даної справи.

Ураховуючи те, що матеріалами справи жодним чином не підтверджується наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме не доведено факт керування транспортним засобом, що є необхідною обставиною для кваліфікації дій за ч. 1 ст. 130 КУпАП, висновок суду першої інстанції про наявність законних підстав притягнення його до адміністративної відповідальності є безпідставним.

Установивши дійсні обставини справи апеляційний суд дійшов висновку, що у даному випадку на момент висловлення поліцейським пропозиції ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, останній не був водієм, оскільки не керував транспортним засобом. Така відмова, за обставин викладених вище, не утворює складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, через відсутність об`єктивної сторони правопорушення, а саме водія.

Розглядаючи справу про притягнення особи до адміністративної відповідальності слід керуватися принципом, згідно з яким винність особи не може ґрунтуватись на припущеннях. Будь-які сумніви у винуватості особи повинні тлумачитися на її користь.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчинення адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, місцевий суд не зазначив з яких підстав та з урахуванням яких належних та допустимихдоказів він дійшов висновку про наявність у діях особи, що притягується до адміністративної відповідальності складу зазначеного правопорушення, не вказав на докази, які підтверджують керування останнім автомобілем в стані алкогольного сп`яніння.

Посилаючись на протокол про адміністративне правопорушення, відеозаписи, суд не звернув уваги, що дані докази не підтверджують ні факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом за адресою і в час, які вказав поліцейський в протоколі, ні факту зупинки транспортного засобу на вимогу поліцейського, ні факту керування автомобілем ОСОБА_1 .

При цьому, суд не звернув уваги, що відмова ОСОБА_1 від пропозиції поліцейського пройти огляд на стан сп`яніння, за умови відсутні доказів про керування ним транспортним засобом в стані сп`яніння чи з ознаками такого сп`яніння, не є порушенням вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху та не утворює складу правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Ураховуючи встановлені під час апеляційного розгляду обставини, з урахуванням положень, викладених у рішенні Європейського суду з прав людини від 20 вересня 2016 року у справі «Карелін проти Росії», відповідно до якого збір судом доказів на підтвердження винуватості особи за відсутністю сторони обвинувачення у справах про адміністративне правопорушення, свідчить про порушення права особи на неупереджений судовий розгляд, за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, апеляційний суд приходить до висновку, що наявними у справі доказами не доведена наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип Верховенства права. Конституція Українимає найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Відповідно до вимогст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У частині 2 статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод зазначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а.

Відповідно доРішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої встатті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям ЄСПЛ.

У своєму рішенні по справі «Аллене де Рібемон проти Франції» від 10.02.1995 ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

ЄСПЛ підкреслює, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

Так, в рішенні від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України» ЄСПЛ висловив позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту. Тобто таких, які не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».

Як визначено пунктом 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey, п. 282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі № 1-135/2018 (5846/17) зазначив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип "in dubio pro reo", згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Частина 1 ст.7 КУпАПпередбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Неврахування цих обставин призвело до хибних висновків судді про доведеність наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно п. 1 ч. 1ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення.

З огляду на обставини, встановлені під час апеляційного розгляду, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга є обґрунтованою, у зв`язку з чим підлягає задоволенню, а постанова судді Подільського районного суду м. Києва від 14 грудня 2023 року підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись статтею 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Подільського районного суду м. Києва від 14 грудня 2023 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Подільського районного суду м. Києва від 14 грудня 2023 року скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАПза відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Л. Д. Поливач