Справа № 638/701/24
Провадження № 3/638/1032/24
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 лютого 2024 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі судді Невеніцина Є.В., за участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , потерпілого ОСОБА_2 , розглянувши матеріали, які надійшли з Департаменту патрульної поліції управління патрульної поліції в Харківській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, неодруженого, із середньою технічною освітою, який не є особою з інвалідністю, працює водієм у КП "Тролейбусне депо № 3", проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

12 січня 2024 року до Дзержинського районного суду м. Харкова надійшов матеріал про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 03 січня 2024 року серії ААД № 603969, 03 січня 2024 року о 15 год. 45 хв. ОСОБА_1 , керуючи тролейбусом «Богдан Т 70» номерний знак НОМЕР_1 по пр-т. Перемоги, 6/А у м. Харкові, при перестроюванні не надав переваги в русі автомобілю «Daewoo Lanos», номерний знак НОМЕР_2 , який рухався у попутному напрямку по тій смузі, на яку він мав намір перестроїтися, внаслідок чого відбулось зіткнення, від якого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п. 10.3 ПДР України.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення не визнав та пояснив, що 03 січня 2024 року він керував тролейбусом «Богдан Т 70», маючи намір перестроїтися ліворуч подав відповідний сигнал. В цей час водій автомобілю «Daewoo Lanos» зупинився і ОСОБА_1 почав здійснювати маневр, однак потерпілий декілька разів різко під`їхав, чим лишив останнього змоги перестроїтися. Повторно здійснюючи маневр, водій тролейбусу при перестроюванні пересік розділювальну смугу, в цей час водій автомобілю «Daewoo Lanos» знову різко під`їхав та здійснив зіткнення передньою частиною автомобіля з боковою частиною тролейбуса, який вже перебував на його смузі руху.

Потерпілий ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що 03 січня 2024 року він рухався на автомобілі «Daewoo Lanos», не здійснював жодних маневрів, їхав прямо. Однак, плавно під`їжджаючи до світлофора водій тролейбуса здійснив перестроювання, внаслідок чого відбулось зіткнення.

Заслухавши пояснення учасників, повно та всебічно дослідивши адміністративний матеріал та надані докази, суд дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а провадження по справі підлягає закриттю, з наступних підстав.

Відповідно до п. 10.1 ПДР України перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Пунктом 10.3 ПДР України передбачено, що у разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися.

Пунктом 13.1 ПДР України передбачено, що водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Відповідно до диспозиції статті 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративна відповідальність настає за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна

Відповідно до вимог статті 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням адміністративного судочинства є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинення, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 280 КУпАП).

Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Досліджені в судовому засіданні докази, а саме протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 603969 від 03 січня 2024 року, схема місця ДТП від 03 січня 2024 року, особисті та письмові пояснення потерпілого ОСОБА_2 , особисті та письмові пояснення ОСОБА_1 , рапорт інспектора УПП в Харківській області ДПП Блудова А., не доводять беззаперечно та поза розумним сумнівом факт порушення ОСОБА_1 п. 10.3 ПДР України та відповідно вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

В судовому засіданні було досліджено відеозапис, наданий ОСОБА_1 , з якого вбачається, що водій тролейбуса неодноразово намагався перестроїтися ліворуч, в цей час водій автомобілю «Daewoo Lanos» зупинявся нібито пропускаючи останнього, однак через декілька секунд знову різко під`їжджав, чим заважав водію тролейбуса перестроїтися в ліву смугу проїжджої частини. Повторно здійснюючи маневр, водій тролейбусу при перестроюванні пересік розділювальну смугу, коли на ній не було автомобіля «Daewoo Lanos», в цей час водій автомобілю знову різко під`їхав та здійснив зіткнення передньою частиною автомобіля з боковою частиною тролейбуса, який вже перебував на його смузі руху.

В момент зіткнення тролейбус не рухався та перебував на смузі руху автомобіля «Daewoo Lanos», тобто водій автомобіля «Daewoo Lanos» здійснив зіткнення з тролейбусом, який на той час не здійснював рух.

Судом досліджені фотографії, надані потерпілим ОСОБА_2 , з яких вбачається, що автомобіль «Daewoo Lanos» своєю правою передньою частиною зіткнувся з лівою боковою частиною тролейбуса «Богдан Т 70», що підтверджує вищенаведені висновки суду щодо механізму настання дорожньо-транспортної пригоди та руху транспортних засобів до їх зіткнення.

На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, надано протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 603969 від 03 січня 2024 року. Суд зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення є доказом у справі, але не може бути єдиною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за відсутності доказів, якими підтверджуються обставини, викладені у протоколі.

На підтвердження викладених у протоколі обставин до справи долучено схему місця ДТП від 03 січня 2024 року та письмові пояснення ОСОБА_2 .

Потерпілий ОСОБА_2 надав в судовому засіданні вищевказані пояснення, які є аналогічними його письмовим поясненням. Вказані пояснення потерпілого суд оцінює критично у зв`язку з наступним.

Аналізуючи наданий в судовому засіданні відеозапис та характер механічних пошкоджень транспортних засобів, суд дійшов висновку, що зіткнення відбулося між передньою правою частиною автомобіля «Daewoo Lanos» та боковою лівою частиною тролейбуса, що свідчить про неспроможність пояснень потерпілого ОСОБА_2 про те, що саме водій ОСОБА_1 , керуючи тролейбусом, здійснив зіткнення.

Клопотань про призначення відповідних судових експертиз для встановлення механізму отримання транспортними засобами механічних пошкоджень, траєкторії руху автомобілів при цьому, учасники розгляду не заявили.

Таким чином, обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 603969 від 03 січня 2024 року не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.

Доказів на спростування доводів ОСОБА_1 , які б беззаперечно та поза розумним сумнівом доводили вчинення останнім даного правопорушення, зокрема даних відеозапису, матеріали справи не містять. Клопотань про виклик в судове засідання певних осіб для їх допиту у якості свідків учасники розгляду також не заявляли.

Суд наголошує, що не вправі самостійно збирати докази, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суд керується основними конституційними засадами судочинства, визначеними статтею 129 Конституції України, до яких відноситься забезпечення доведеності вини і змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також статтею 62 Конституції України та загальними принципами права, згідно яких усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України», статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди уповноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.1998 року, п. 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

У рішенні ЄСПЛ від 21.07.2011 по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту.

У справах «Малофєєва проти Росії»(«Malofeyevav.Russia», рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії»(«Karelinv.Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Європейський суд з прав людини зазначає, що рівень певності, якого має досягти суддя за системою «внутрішнього переконання» чи системою «поза межами розумного сумніву», який є важливим для постановлення справедливого рішення, не повинен досягатися шляхом примусу до зізнання. Таким чином буде дотримано цілковитої поваги до презумпції невинуватості та статусу осіб, що притягується до відповідальності є ключовими поняттями для демократичної концепції судового розгляду.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Відповідно до статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції України є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з прецедентною практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), п. 43 (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

За змістом вимог статті 256, частини 1 статті 257 КУпАП питання наявності або відсутності складу адміністративного правопорушення суд вирішує лише в межах протоколу, складеного відносно конкретної особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, адже відповідно до статті 254 КУпАП, яка знаходиться в главі 19 розділу IV «Провадження в справах про адміністративні правопорушення», для суду протокол про адміністративне правопорушення є документом, який порушує адміністративне провадження, і єдиною процесуальною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП розпочате провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Склад правопорушення - це наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу загалом.

Відповідно до частини 3 статті 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. У відповідності із статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах та в порядку, встановленому законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності із законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Оцінивши усі наявні у справі докази з точки зору їх допустимості, достовірності та достатності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про недоведеність порушень ОСОБА_1 вимог п. 10.3 ПДР України та відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, а тому провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Керуючись ст. 124, 247, 283, 284, 285, 289, 294 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду у десятиденний строк з дня її винесення шляхом подачі апеляційної скарги через Дзержинський районний суд м. Харкова.

Постанова набирає законної сили після закінчення десятиденного строку її оскарження.

Суддя Є.В. Невеніцин