Номер провадження: 33/813/1533/24
Номер справи місцевого суду: 946/3240/23
Головуючий у першій інстанції Баннікова Н. В.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.08.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі головуючого судді Дришлюка А.І.

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 02 травня 2024 року по адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 02 травня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено відповідне адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік та стягнено судовий збір на користь держави у розмірі 605,60 грн (а.с. 20).

11 травня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану постанову скасувати та провадження по справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. В обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що постанова суду першої інстанції є необґрунтованою та незаконною, винесена із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи. Таким чином, апелянт звертає увагу суду на те, що з відеозаписів, наявних у матеріалах справи, вбачається розмова представників поліції з ОСОБА_1 , під час якої останній заперечував факту керування транспортним засобом а спричинення ним дорожньо-транспортної пригоди. Також не зафіксовано спростування факту керування т/з іншими особами, зважаючи на те, що ОСОБА_1 зазначав, що авто керувала саме його мати, яка у свою чергу не спростувала вказаного факту. Разом з тим, пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не можуть бути використані судом як належний доказ вчинення апелянтом адміністративного правопорушення, оскільки повним чином спростовані запереченнями апелянта у яких містяться зображення отриманих механічних пошкоджень транспортного засобу, з яких вбачається, що саме двері з боку водія отримали найбільші пошкодження, у зв`язку з якими можливе заклинення механізму. Тому свідчення щодо блокування дверей автомобіля з боку пасажирської сторони не є можливим, оскільки характер понесених пошкоджень не спричинили б механічного блокування. До того ж, свідка ОСОБА_3 не було належним чином приведено до присяги та не допитано в залі судового засідання, до уваги було взято лише письмові пояснення, які не можуть бути прийняті як свідчення свідка. Крім того, апелянт звертає увагу суду, що у матеріалах справи наявний лист ОСОБА_3 від 02.05.2024, який було надіслано на електронну адресу суду без кваліфікованого електронного підпису та без копії документа, що ідентифікує особу, тому неможливо встановити чи дійсно ОСОБА_3 надіслав лист чи ні (а.с. 80-84).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 05.06.2024 року було відкрито апеляційне провадження та справу призначено до розгляду (а.с. 87-88)

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. В матеріалах справи наявне клопотання апелянта щодо розгляду справи за його відсутності (а.с. 83, 90-91).

Відповідно до положень ст. 294 КУпАП, неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Дослідивши матеріали справи, наведенні доводи апелянта, апеляційним судом встановлено наступне.

Приймаючи оскаржуване рішення щодо визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції виходив із того, що вважає доведеним факт перебування останнього за кермом транспортного засобу GEELY JL 7162, днз НОМЕР_1 , 08.05.2023 року о 15.30 годині у Ізмаїл по вул. С.Стрільців,4, під час ДТП та вже в стані алкогольного сп`яніння, який на місці та у медичному закладі від проходження медичного огляду на стан сп`яніння відмовився. Тому, вважає за необхідне дії особи перекваліфікувати з ч.4 на ч.1 ст. 130 КУпАП. На підставі викладеного суд вважає, що вина ОСОБА_1 підтверджена матеріалами справи, а саме: даними з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 227988 від 08.05.2023 р., відеозаписом, поясненнями ОСОБА_3 , ОСОБА_2 тощо.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 227988 вбачається, що 08.05.2023 року близько 15 год. 30 хв. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Gelly JL 7162, державний номерний знак НОМЕР_2 , скоїв дорожньо-транспортну пригоду та після скоєння якої вживав алкогольні напої (горілка), чим порушив вимоги п. 2.10 є Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 4 ст. 130 КУпАП. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці дорожньо-транспортної пригоди та у спеціалізованому медичному закладі відмовився.

В якості додатків до протоколу було долучено письмові пояснення свідків дорожньо-транспортної пригоди, а саме ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , про наявність яких також міститься відповідна відмітка в протоколі. Згідно письмових пояснень ОСОБА_2 остання почувши гучний звук, вийшла з магазину та побачила як з водійського сидіння зазначеного в протоколі транспортного засобу вийшов чоловік приблизно 40 років, у шортах темно-синього кольору та у светрі темно-сірого кольору, при цьому на пасажирському сидінні сиділа жінка, як потім стало відомо мати водія, яка в свою чергу не могла вийти з автомобіля, оскільки двері з її сторони не відчинялися (а.с. 4). Зазначені пояснення свідка ОСОБА_2 також зафіксовано на відеозапис долучений до матеріалів справи (диск 3, відео 3), де в ході спілкування з працівником поліції остання повідомила вказані обставини подій та відповідно погодилася надати письмові пояснення. При цьому, згідно пояснень останньої, водій на момент дорожньо-транспортної пригоди був з явними ознаками алкогольного сп`яніння.

Також в матеріалах справи наявні пояснення іншого свідка дорожньо-транспортної пригоди, а саме ОСОБА_3 , який згідно пояснень в день складення протоколу про адміністративне правопорушення близько 15 год. 30 хв., рухався на транспортному засобі Renault Magnum по вул. Січових Стрільців в м. Ізмаїл в напрямку пр. Незалежності, коли побачив як зі сторони пл. Незалежності на великій швидкості транспортний засіб Gelly JL 7162державний номерний знак НОМЕР_2 , заїхав на вул. Січових Стрільців, де водій не справився з керуванням, виїхав на тротуар та збив світлову опору. Після зупинки даного автомобіля, згідно слів свідка, з водійської сторони вийшов чоловік з явними ознаками алкогольного сп`яніння, на пасажирському сидінні сиділа жінка, яка не могла вийти з авто, у зв`язку із тим, що заклинило двері (а.с. 3). Зазначені пояснення також містять фіксування на відеозапис, долучений до матеріалів справи, а саме диск 1 відео 1.

Разом з тим, з відеозапису, який міститься на диску 1 зафіксовано пояснення безпосередньо особи відносно якої складено протокол, згідно яких останній повідомив, що керував зазначеним в протоколі транспортним засобом (відео 1 09 хв. 20 сек.), повідомляючи також про вжиття алкогольних напоїв після настання дорожньо-транспортної пригоди (відео 1, 06 хв. 50 сек.), у зв`язку із чим працівником поліції неодноразово пропонувалося ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння безпосередньо на місці або ж проїхати до медичного закладу (диск 1, відео 1, 06 хв. 20 сек., 06 хв. 40 сек., 07 хв. 50 сек.), проте особа від проходження такого огляду відмовилася, неодноразово пояснюючи, що в цьому немає сенсу, оскільки він вживав алкоголь (диск 1 відео 1 09 хв. 40 сек.).

Окрім наведеного, з долученого відеозапису подій, а саме диск 4 відео 3, вбачається, що після настання дорожньо-транспортної пригоди та відкриття дверці з пасажирської сторони, яку від удару було заблоковано, на сидінні сиділа жінка, яка потім виявилася матір`ю ОСОБА_1 з пораненнями в області голови, та яка на питання поліцейського чи вона була за кермом транспортного засобу відповіла відмовою, натомість про факт перебування останньої за кермом транспортного засобу, згідно долучених відеозаписів подій, стверджував безпосередньо ОСОБА_1 . При цьому, доводи апелянта в цій частині ґрунтуються лише на запереченні факту керування, будь-яких доказів на підтвердження вказаного апелянтом надано не було.

Зазначене в своїй сукупності підтверджує факт перебування ОСОБА_1 за кермом транспортного засобу Gelly JL 7162 державний номерний знак НОМЕР_2 , під час настання дорожньо-транспортної пригоди, в тому числі й безпосередньо факту перебування особи в стані алкогольного сп`яніння на момент вчинення даного дтп, за що передбачена відповідальність за ч 1 ст. 130 КУпАП, а саме керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. При цьому, сам факт перебування особи в стані алкогольного сп`яніння на момент настання дорожньо-транспортної пригоди та як наслідок в подальшому дії суду першої інстанції відносно перекваліфікації дії ОСОБА_1 з ч. 4 на ч. 1 ст. 130 КУпАП, апелянтом не спростовуються.

Відповідно до вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Таким чином, враховуючи вищенаведене в своїй сукупності, оскільки наведені доводи апелянта не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи та не спростували правильні по суті висновки суду першої інстанції щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення та оскаржуваної постановиІзмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 02 травня 2024 року без змін.

На підставі викладеного та керуючись 294 КУпАП України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 02 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк