КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/824/1590/2024 Головуючий в суді ІІ інстанції Сушко Л. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Сушко Л.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 31 січня 2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка зареєстрована та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №719254 від 01.12.2023 року - 01.12.2023 року приблизно о 12 год. 15 хв., керуючи автомобілем «Мазда», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись провулком Ринковим у м. Києві, виїжджаючи з прилеглої території, не надала перевагу у русі автомобілю «Хонда», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався по проїзній частині, внаслідок чого відбулось зіткнення та пошкодження вказаних транспортних засобів, чим порушила вимоги п. 10.2 Правил дорожнього руху України, тобто скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 31 січня 2024 року притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605 грн 60 коп..

Не погоджуючись з вказаною постановою, 22 лютого 2024 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу,в якій просила скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою закрити провадження по адміністративній справі у зв`язку з відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення.

Разом з апеляційною скаргою ОСОБА_1 подала клопотання, у якому порушує питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку зазначала, що повний текст оскаржуваної постанови отримала 15 лютого 2024 року, з яким у подальшому звернулась до Північного міжрегіонального центру з надання безоплатної правової допомоги з метою призначення адвоката для захисту своїх прав та інтересів. 16 лютого 2024 року, Північним міжрегіональним центром з надання безоплатної правової допомоги, було видане доручення №04-0010617, яке було в подальшому направлено призначеному адвокату Константинову О.Г. на електронну пошту до виконання. Крім того зазначає, що у період з 09 лютого 2024 року по 21 лютого 2024 року, відбувалися повітряні тривоги по всій території України та обстріли, що є загальновідомим фактом та значною мірою унеможливлювало вчасно подати апеляційну скаргу по справі, а відтак вважає, що строк на апеляційне оскарження постанови пропущений з поважних підстав.

Доводи своєї апеляційної скарги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що у графі протоколу про адміністративне правопорушення «Свідки чи потерпілі», не зазначено потерпілого ОСОБА_2 , пояснення якого містяться у матеріалах справи та відсутній його підпис, місце проживання, замість чого міститься запис про обставини події, що є недопустимим у розумінні інструкції з оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення.

Доводи своєї апеляційної скарги особа, яка притягається до адміністративної відповідальності обґрунтовує також тим, що у графі протоколу про адміністративне правопорушення «Тимчасово вилучені документи» міститься запис «Дія», у той час як у графі «Тимчасовий запис на право керування транспортним засобом отримав(ла)» відсутній запис про вилучення посвідчення водія.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 та її захисник - адвокат Константинов О.Г. доводи апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити.

Потерпілий ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню, разом з тим апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, доводи ОСОБА_1 про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду міста Києва від 31 січня 2024 року, на думку апеляційного суду, є обґрунтованими.

У матеріалах справи наявна розписка ОСОБА_1 про отримання копії постанови суду першої інстанції 15 лютого 2024 року (а.с. 12).

Крім того, ОСОБА_1 додала до апеляційної скарги копію доручення для надання безоплатної вторинної правничої допомоги, яка датована 16 лютого 2024 року, що підтверджує доводи про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження ОСОБА_1 (а.с. 19).

Відтак, суд апеляційної інстанції приймає до уваги аргументи, які наведено у клопотанні про поновлення строку.

Враховуючи зазначене, з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, права на апеляційне оскарження, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, з огляду на викладені обставини суд апеляційної інстанції вважає за необхідне клопотання задовольнити, поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду міста Києва від 31 січня 2024 року як такий, що пропущений з поважних причин.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постанова суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вище вимогам.

Як убачається з матеріалів справи та судового рішення, при розгляді даної справи суд першої інстанції достатньо повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали та дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у матеріалах справи адміністративної справи доказах.

Статтею 124 КУпАП передбачається відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Відповідно до п. 10.2 Правил дорожнього руху України, виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній, а з`їжджаючи з дороги - велосипедистам і пішоходам, напрямок руху яких він перетинає.

Проте, вимоги вказаних пунктів ПДР ОСОБА_1 дотримано не було.

У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, ОСОБА_1 реалізувала своє право володіти та керувати транспортним засобом, тим самим погодилась нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно з встановленими нормами закону держави Україна.

Вина ОСОБА_1 у порушенні п.10.2 ПДР України, за обставин, викладених у постанові, всупереч доводів апеляційної скарги, підтверджується наявними у справі доказами, а саме, даними, які містяться:

- у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №719254 від 01.12.2024 року, з якого вбачається, що 01.12.2023 року приблизно о 12 год. 15 хв., керуючи автомобілем «Мазда», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись провулком Ринковим у м. Києві, виїжджаючи з прилеглої території, не надала перевагу у русі автомобілю «Хонда», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався по проїзній частині, внаслідок чого відбулось зіткнення та пошкодження вказаних транспортних засобів, чим порушила вимоги п. 10.2 Правил дорожнього руху України, тобто скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП (а.с. 2);

- на схемі дорожньо-транспортної пригоди, яка була складена безпосередньо на місці пригоди в присутності водіїв, вона підписана учасниками пригоди без зауважень та доповнень, а тому вважається такою, що відповідає фактичним обставинам події, в якій відображено розташування транспортних засобів відносно проїжджої частини, місце зіткнення транспортних засобів, розмітку частини дороги, де відбулось зіткнення (а.с. 3);

- у письмових поясненнях потерпілого ОСОБА_2 , з яких вбачається, що водій автомобіля «Мазда 3», не переконавшись у відсутності перешкод, виїжджаючи із двору, в`їхала у його транспортний засіб «Хонда» (а.с. 24).

- у письмових поясненнях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , з яких вбачається, що вона виїжджала із двору, де в два ряди запарковані машини, пропускаючи інших водіїв, та не побачила, як випадково з`явилась машина, яка рухалась з недозволеною швидкістю та не дотримувалася правил дорожнього руху і яка вже мала пошкодження в місці зіткнення до ДТП. Зазначає, що неодноразово зверталась до органів поліції, щоб ті поставили знак, який забороняє паркування на виїзді.

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.

Найважливішим джерелом доказів у справах про адміністративні правопорушення є протокол про здійснення адміністративного правопорушення.

Кодекс України про адміністративні правопорушення, а саме - ст. 256 детально регламентує питання, що пов`язані зі складанням протоколу про адміністративне правопорушення.

Протоколи про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали по документуванню адміністративного правопорушення складено відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Протоколи підписані особою, яка його склала, ОСОБА_1 , крім того, їй було роз`яснено права, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що у графі протоколу про адміністративне правопорушення «Свідки чи потерпілі», не зазначено потерпілого ОСОБА_2 , пояснення якого містяться у матеріалах справи та відсутній його підпис, місце проживання, замість чого міститься запис про обставини події, що є недопустимим у розумінні інструкції з оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки такі доводи не свідчать про наявність підстав для скасування постанови суду, адже відсутність запису про потерпілу особу не впливає на допустимість протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №719254 від 01.12.2023 року, як доказу, тому що в частині обставин вчинення адміністративного правопорушення вказаний протокол відповідає вимогам ст. 256 КУпАП.

Крім того, у матеріалах справи наявні пояснення потерпілої особи ОСОБА_2 , які підтверджують наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про те, що у графі протоколу про адміністративне правопорушення «Тимчасово вилучені документи» міститься запис «Дія», у той час як у графі «Тимчасовий запис на право керування транспортним засобом отримав(ла)» відсутній запис про вилучення посвідчення водія, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки такі доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо необхідності притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, яке спричинило дорожньо-транспортну пригоду з механічними пошкодженнями та матеріальними збитками.

При цьому, невизнання ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні правопорушення, суд апеляційної інстанції вважає спробою уникнення від адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Разом з тим, ОСОБА_1 не була позбавлена можливості зазначити у протоколі про адміністративне правопорушення ті зауваження, які вважала за потрібні, однак свою незгоду із викладеними у протоколі відомостями не зазначила.

Інших вагомих та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції було прийнято законне і обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, з наведенням обґрунтованої мотивації прийнятого рішення.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що обраний судом першої інстанції вид адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн, відповідає обставинам справи, вимогам ст.ст. 23, 33 КУпАП.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що постанова Шевченківського районного суду міста Києва від 31 січня 2024 року є законною та обґрунтованою, а тому, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду міста Києва від 31 січня 2024 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 31 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено «12» липня 2024 року.

Суддя Київського апеляційного суду Л.П. Сушко