Справа № 950/1107/24
Номер провадження 3/950/643/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2024 року м. Лебедин

Суддя Лебединського районного суду Сумської області Чхайло О. В., при секретарі судового засідання Сивоконь А.І., з участю представника особи, що притягується до адміністративної відповідальності адвоката Васильця С.О., розглянувши матеріали, які надійшли від відділення поліції № 3 (м. Лебедин) Сумського РУП ГУНП в Сумській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1

за ч. 1 ст. 130 КУпАП;

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серія ААД № 655895 від 30.03.2024 ОСОБА_1 звинувачується в тому, що він 30.03.2024 в 00:28 год. по пров. Тракторний м. Лебедин Сумської області керував автомобілем Renault Megan, номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9 Правил дорожнього руху. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився на місці зупинки ТЗ за допомогою газоаналізатора «Драгер», результат якого склав 0,87%о.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 зазначив, що при складанні вказаного протоколу поліцейським не дотримано ряд положень закону і наявними у справі матеріалами вина особи, що притягується до відповідальності, не доводиться, зокрема, ОСОБА_1 не було запропоновано пройти повторний огляд на стан сп`яніння в лікарні тоді як з результатом огляду на місці зупинки останній не погодився. Доказів на підтвердження протилежного матеріали справи не містять. У зв`язку з наведеним просить провадження у справі закрити.

Заслухавши представника особи, що притягується до адміністративної відповідальності, дослідивши зібрані в ході судового розгляду докази, суд вважає, що провадження у справі підлягає закриттю, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 245 КУпАП своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом є завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні.

Ухвалюючи рішення, суд вважає, що досліджені судом докази не доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, яке ставиться йому в вину.

Так, в матеріалах справи мається протокол про адміністративне правопорушення, складений щодо останнього за ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 3), акт огляду (а.с. 5) та направлення на огляд водія на стан сп`яніння (а.с. 6), з яких вбачається, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, був зупинений працівниками поліції. Після проходження ним огляду на місці зупинки за допомогою газоаналізатора «Драгер» встановлено, що останній перебуває в стані сп`яніння, результат огляду 0,87%о.

Однак, суд не може погодитися з вказаними висновками та при прийнятті рішення враховує наступне.

Аналізуючи положення Кодексу України про адміністративні правопорушення у взаємозв`язку з положеннями відомчих інструкцій, які регулюють питання проходження огляду на стан сп`яніння та оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до висновку, що огляд особи на стан сп`яніння повинен проводитися співробітниками поліції у певній послідовності, що встановлена в Законі, а саме починатися з відсторонення водія, щодо якого є підстави вважати, що він знаходиться в стані алкогольного сп`яніння, після цього - пропозиція проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою спеціального технічного засобу. В разі відмови особи від освідчення на місці або незгоди з результатами такого огляду, водієві повинно бути забезпечено право проходження огляду в найближчому закладі охорони здоров`я.

Одже, поліцейський повинен забезпечити водієві транспортного засобу проходження повторного огляду в закладі охорони здоров`я у разі незгоди водія з результатом огляду, проведеного на місці зупинки.

В той же час судом встановлено, що ОСОБА_1 був позбавлений можливості скористатися таким правом, що є порушенням положень ст. 266 КУпАП та Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 р. N 1452/735.

Так, порушення порядку огляду на стан сп`яніння знайшло своє підтвердження в наступному.

З направлення (а.с. 6) вбачається, що ОСОБА_1 був направлений поліцейським для проведення медичного огляду в Лебединській ЦРЛ.

В судовому засіданні захисник зауважив, що з результатом огляду, проведеного на місці зупинки, ОСОБА_1 не погодився, але попри незгоду останній не був доставлений працівниками поліції для проходження огляду на стан сп`яніння до закладі охорони з незрозумілих причин.

В той же час вищезгадане направлення до Лебединської ЦРЛ свідчить про те, що водій з проведеним на місці оглядом не погодився.

Доказів на підтвердження протилежного суду надані не були та матеріали справи не містять.

Крім цього, суд звертає увагу й на сам акт огляду, складений поліцейським на місці, зі змісту якого неможна дійти висновку, що огляд проведено саме відносно ОСОБА_1 , оскільки зазначений акт не містить жодних відомостей щодо прізвища, ім`я та по батькові оглянутої особи.

Таким чином, результат огляду ОСОБА_1 , отриманий поліцейським на місці складання протоколу, суд не враховує при ухваленні рішення у даній справі.

Інші докази на підтвердження винуватості ОСОБА_1 суду надані не були.

Сам же протокол про адміністративне правопорушення не може бути тим беззаперечним доказом, оскільки викладені в ньому обставини повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, що притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у органу, який розглядає матеріали справи.

Конституційний Суд України зауважує, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості; презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу (абз. 1-3 п. 4 рішення ВП КСУ від 26.02.2019 № 1-р/2019).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях відзначає, що принцип презумпції невинуватості вимагає, зокрема, щоб при виконанні своїх обов`язків судді не починали розгляду справи з упередженням щодо вчинення підсудним правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується; тягар доведення лежить на стороні обвинувачення, і будь-який сумнів тлумачиться на користь обвинуваченого; сторона обвинувачення має повідомити підсудного про висунуте проти нього обвинувачення (для того, щоб він міг підготувати і представити свій захист відповідно) та надати суду докази, достатні для його засудження (пункт 77 рішення у справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» (Barbera, Messegue and Jabardo v. Spain) від 6 грудня 1988 року, пункт 97 рішення у справі «Яношевич проти Швеції» (Janosevic v. Sweden) від 23 липня 2002 року).

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Оцінивши всі наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд вважає необхідним провадження у ній закрити на підставі ст. 247 КУпАП, оскільки вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не є доведеною.

Керуючись ст. ст. 9, 130, 247, 245, 251, 252, 280 КУпАП;

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подачі до Сумського апеляційного суду скарги через Лебединський районний суд Сумської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя: Олександр ЧХАЙЛО