П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2024 м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош О.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), від імені якого діє представник заявника ОСОБА_3 , про перегляд постанови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.02.2023 у справі № 308/7545/22,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 ( ОСОБА_2 ), від імені якого діє представник заявника ОСОБА_3 , звернувся до Ужгородського міськрайонного суду із заявою про перегляд справи та скасування постанови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області.

Заява мотивована тим, що 01.02.2023 було розглянуто справу № 308/7545/22 про притягнення громадянина Австрії ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України відповідно до протоколу про порушення митних правил № 0525/30500/22. Так, громадянина ОСОБА_5 було визнано винним у вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 483 МК Україна та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу та конфіскації майна.

Не погодившись з вищевказаною постановою ОСОБА_6 в особі адвоката Чуба Сергія Володимировича було подано апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої, 26.12.2023 Закарпатським апеляційним судом було прийнято постанову, якою вказану апеляційну скаргу було залишено без задоволення, а постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.02.2023 без змін.

Примусове виконання вищевказаної постанови здійснюється Відділом примусового виконання рішень Управлінням забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції в рамках виконавчого провадження № 74434535. Відповідно до інформації наданої листом від 23.05.2024 № 7-74434535 станом на 23.05.2024 конфіскацією вилучених у ОСОБА_7 товарів, а саме: конфіскація товарів, вилученого згідно з протоколу про порушення митних правил № 0525/30500/22 від 12 травня 2022 року прес-підбирач рулонний марки V6750 серійний номер 811470 1 шт., на користь держави ще не було реалізовано.

В той же час, 5 липня 2023 року Другий сенат Конституційного Суду України у справі №3-46/2022 (95/22, 170/22, 233/22) за конституційними скаргами ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 щодо відповідності Конституції України (конституційності) абзацу другого частини 1 статті 483 МК (щодо індивідуалізації юридичної відповідальності особи за митне правопорушення) ухвалив рішення №5-р(II)/2023 (далі рішення №5-р(II)/2023), яким визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), абзац другий частини 1 статті 483 МК. У вказаному Рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що приписи статті 483 Кодексу не відповідають Конституції України у зв`язку з тим, що «таке законодавче регулювання суперечить засадам демократичного суспільства, базованого на верховенстві права».

Представник із покликанням на ч.1 ст.2,ч.1 ст.9 КУпАП, рішення ЄСПЛ, зазначає, що, перегляд рішень у справах про адміністративні правопорушення може бути здійснено за аналогією закону відповідно до положень кримінального процесуального законодавства.

На переконання представника є підстави для застосування приписів пункту 1 частини 3 статті 459 КПК і перегляду постанови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.02.2023 у справі № 308/7545/22

При цьому у заяві вказано на те, що за приписами ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно рішення Конституційного Суду України № 1-рп/99 від 09.02.1999 року (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права. Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативноправового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього.

Представник зазначає, що від 05.07.2023 положення абзацу другого частини 1 статті 483 МК не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність, отже звернення до суду із заявою про перегляд постанови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.02.2023 у справі № 308/7545/22 за виключними обставинами, як і ухвалення з цього приводу рішення, не залежать від строку, визначеного пунктом 2 резолютивної частини рішення №5-р(II)/2023.

12 травня 2022 року Закарпатською митницею Держмитслужби відносно ОСОБА_7 було складено протокол про порушення митних правил № 0525/30500/22 за вчинення порушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України.

У заяві вказано на те, що як вбачається з рішення Конституційного Суду України № 5-р(ГІ)/2023 від 05 липня 2023 року у справі № 3-46/2022 (95/22, 170/22, 233/22) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), абзац другий частини першої статті 483 Митного кодексу України. Вказане рішення набрало законної сили 05 січня 2024 року. Конституційний Суд України дійшов висновку, що для досягнення легітимної мети суд повинен мати дискрецію. Однак суд під час розгляду справи про порушення митних правил за частиною першою статті 483 Кодексу не може забезпечити індивідуалізації відповідальності через: відсутність у зазначеній статті Кодексу інших видів стягнень; неможливість зміни розміру відсотків, за якими визначено штраф і обов`язковість застосування конфіскації. Неможливість вибору виду та розміру адміністративного стягнення з урахуванням обставин справи, а саме: характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики особи можливості відшкодування заподіяної шкоди, наявності обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, унеможливлює справедливий розгляд справи судом. Таке законодавче регулювання суперечить засадам демократичного суспільства, базованого на верховенстві права (правовладді) (in democratic society quided by the rule of law).

А тому, абзац другий частини першої статті 483 Кодексу суперечить приписам частини першої статті8, частин першої, четвертої статті 41, частини другої статті 61, частини першої статті 64 Конституції України

Також з 05.01.2024 року набрав чинності Закон України № 3475-IX від 21.11.2023 року, яким ч.1 ст.483 МК України викладено в новій редакції. Разом з тим нова редакція ч. 1 ст. 483 МК України, зокрема санкція статті, не підлягає до застосування в даному випадку, так як нею встановлюється відповідальність особи з 05.01.2024 року згідно ч.1 ст.483 МК України, абзац другий якої (санкція) повністю визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) рішенням Конституційного Суду України № 5-р(ГІ)/2023 від 05 липня 2023 року у справі № 3-46/2022 (95/22, 170/22, 233/22), чим може бути погіршено становище ОСОБА_7 , що суперечитиме вище зазначеним положенням ст.58 Конституції України, ст.8 КпАП України, ст.3 МК України.

За таких обставин, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, рішення Конституційного Суду України від 05 липня 2023 року по справі №3-46/2022(95/22, 170/22, 233/ 22), та природу походження товарів, одночасне накладення штрафу у розмірі 100 відсотків вартості товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил з конфіскацією цих товарів, в даному випадку не є пропорційним та порушує справедливий баланс між загальними правилами декларування та правом власності особи, що суперечить положенням ст.1 Першого Протоколу, та не забезпечить справедливого балансу між вимогами публічних інтересів та захистом права власності особи, що не узгоджуються з принципом верховенства права.

Враховуючи вищевикладене, представник просить:

постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.02.2023 у справі № 308/7545/22 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 483 МК України в частині конфіскації прес-підбирач рулонний V6750 для рулонів сіна, соломи, серійний номер 811470 в кількості 1 шт. вартістю 41487 Євро (за курсом НБУ на день складення протоколу 1280330 грн. 31 коп.) скасувати;

ухвалити нову постанову, якою визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 483 Митного кодексу України;

повернути власнику вилучений, згідно з протоколом про порушенням митних правил № 0525/30500/22 від 12.05.2022 товар, а саме: прес-підбирач рулонний V6750 для рулонів сіна, соломи, серійний номер 811470 в кількості 1 шт. вартістю 41487 Євро (за курсом НБУ на день складення протоколу 1280330 грн. 31 коп.).

Дослідивши заяву, матеріали справи №308/7545/22, суддя приходить до наступного висновку:

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.02.2023 у справі № 308/7545/22, громадянина Австрії ОСОБА_4 ( ОСОБА_11 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце роботи директор фірми «Max Scheibmayr Landmaschinenhandel/Handelsagent», адреса - 4713 Gallspach, Jahnstrasse 17 ATU 64762812 AUSTRIA, - визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України, та накласти на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 280 330,31 грн., з конфіскацією товару, вилученого згідно з протоколу про порушення митних правил № 0525/30500/22 від 12 травня 2022 року - прес-підбирач рулонний марки V6750 серійний номер 811470 1 шт., на користь держави. Стягнуто з громадянина Австрії ОСОБА_4 ( ОСОБА_11 ); ІНФОРМАЦІЯ_1 ; місце роботи директор фірми «Max Scheibmayr Landmaschinenhandel/Handelsagent», адреса - 4713 Gallspach , Jahnstrasse 17 ATU 64762812 AUSTRIA, на користь держави судовий збір у сумі 496,20 грн. (чотириста дев`ятсот шість гривень 20 коп.).

За результатами розгляду апеляційної скарги, 26.12.2023 Закарпатським апеляційним судом було прийнято постанову, якою вказану апеляційну скаргу було залишено без задоволення, а постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.02.2023 без змін

Відповідно до ч. 2 ст. 63 Конституції України підозрюваному, обвинуваченому і підсудному гарантується право на захист. Однією із найефективніших форм правового захисту прав громадянина є судовий захист. Право на захист у судовому порядку є конституційним і не вимагає додаткового закріплення в інших нормативно-правових актах.

Так, стаття 55 Конституції України містить норму, що встановлює право кожного: звертатися до суду для оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб; звертатися за захистом своїх прав до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини; після використання всіх національних засобів правового захисту звертатися за захистом своїх прав і свобод до відповідних міжнародних судових установ чи до відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна та будь-якими, незабороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з КУпАП та інших законів України. КУпАП нормативно не врегульовано порядок перегляду рішень суду за виключними обставинами.

При цьому слід зазначити, що відповідно до ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути переглянута лише в апеляційному порядку. Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Главою 24-1 КУпАП також передбачено перегляд постанови по справі про адміністративне правопорушення у разі встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом.

Іншого порядку перегляду судових рішень по справах про адміністративне правопорушення (касаційного чи за виключними обставинами) чинним законодавством не передбачено.

Повноваженнями переглядати судові рішення, які набрали законної сили, у цій категорії справ місцевий загальний суд не наділений.

З матеріалів справи вбачається, що своїм правом оскаржити постанову судді в апеляційній інстанції заявник скористався. Слід зазначити, що відповідно до положень КУпАП, постанова за результатами розгляду апеляційної скарги набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Зі змісту заяви, що предметом розгляду, вбачається, що як на підставу звернення до суду із такою, адвокат вказує на рішення Конституційного Суду України № 5-р(ГІ)/2023 від 05 липня 2023 року у справі № 3-46/2022 (95/22, 170/22, 233/22) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), абзац другий частини першої статті 483 Митного кодексу України (казане рішення набрало законної сили 05 січня 2024 року).

Велика Палата Верховного Суду постанові від 18.11.2020 (справа № 4819/49/19) вказала, що аналіз норм розділу XII Конституції України ("Конституційний Суд України") та Закону України від 13липня 2017 року N 2136-VIII "Про Конституційний Суд України" дає підстави дійти висновку про те, що рішення КСУ має пряму (перспективну) дію в часі і застосовується щодо тих правовідносин, які тривають або виникли після його ухвалення. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення рішення КСУ, однак продовжують існувати після його ухвалення, то на них поширюється дія такого рішення КСУ. Тобто рішення КСУ поширюється на правовідносини, які виникли після його ухвалення, а також на правовідносини, які виникли до його ухвалення, але продовжують існувати (тривають) після цього. Водночас чинним законодавством визначено, що Конституційний Суд України може безпосередньо у тексті свого рішення встановити порядок і строки виконання ухваленого рішення. Встановлена КСУ неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи має значення, перш за все, як рішення загального характеру, яким визначається правова позиція для вирішення наступних справ, а не як підстава для перегляду справи із ретроспективним застосуванням нової правової позиції і зміни таким чином стану правової визначеності , вже встановленої остаточним судовим рішенням.

Слід зазначити, що на момент ухвалення рішення КСУ на яке покликається заявник, адміністративно-процесуальні відносини у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності вже припинилися. Вказане означає, що дія рішення Конституційного Суду України не може поширюватися на ці правовідносини, оскільки вони виникли і закінчилися до його ухвалення. Це узгоджується з позицією Великої палати Верховного суду від 18.11.2020 у справі № 4819/49/19 (провадження № 13-76зво20), де суд з цих же підстав відмовив у задоволенні заяви про перегляд ухвали Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 25.10.2019 за виключними обставинами.

Крім того, у тексті рішення Конституційного Суду України від 05.07.2023 № 5-р(II)/2023 (справа №3-46/2022 (95/22, 170/22, 233/22) відсутні положення, які б дозволили зробити висновок про його поширення на правовідносини, які припинилися на момент його ухвалення. Натомість у резолютивній частині цього рішення чітко вказано про те, що абзац другий частини першої статті 483 Митного кодексу України втрачає чинність через шість місяців із дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Рішення Конституційним Судом України від 05.07.2023 № 5-р(II)/2023 (справа №3-46/2022 (95/22, 170/22, 233/22) поширюється на правовідносини, які виникнуть після 05 січня 2024 року.

Встановлена КСУ неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, має значення, перш за все, як рішення загального характеру, яким визначається правова позиція для вирішення наступних справ, а не як підстава для перегляду справи із ретроспективним застосуванням нової правової позиції і зміни таким чином стану правової визначеності, вже встановленої остаточним судовим рішенням (п.9.9 постанови Верховного Суду від 29 жовтня 2019 року у справі № 922/1391/18).

Поряд з цим, статтею 459 КПК України, на яку посилається адвокат у своїй заяві, дійсно передбачено перегляд судових рішень, які набрали законної сили, за виключними обставинами, але це стосується лише вироків та ухвал, які ухвалені або постановлені у кримінальних провадженнях, а діюча норма КПК України не розповсюджується на судові рішення, ухвалені в порядку КУпАП та МК України.

Застосування аналогії права в даному випадку є неприйнятним, оскільки це порушувало б загальні принципи судочинства, зокрема принцип правової визначеності.

Так, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року (№3236/03) у справі «Пономарьов проти України», жодна із сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язково рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її рішення.

Посилання заявника на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Швидка проти України» є недоречним, оскільки ця справа стосувалася порушення права заявниці на апеляційне оскарження постановив суду у справі про адміністративне правопорушення, гарантованого ст. 2 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Однак ні в указаній статті, ні в указаній справі не йдеться про можливість оскарження постанов про накладення адміністративного стягнення за нововиявленими обставинами.

Зазначені висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду в ухвалі від 15 жовтня 2019 року, провадження №51-4998ска19.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що постанова Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.02.2023 у справі № 308/7545/22, не може бути предметом перегляду за виключними обставинами.

При цьому, відповідно до ст. 461 КПК України заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами може бути подано, зокрема з підстави, визначеної пунктом 1 частини третьої статті 459 цього Кодексу, - протягом тридцяти днів із дня офіційного оприлюднення відповідного рішення Конституційного Суду України.

У даному випадку, заявник звернувся до суду із відповідною заявою про перегляд судового рішення 28.05.2024 року, тоді як сам зазначає, що рішення Конституційного Суду України № 5-р(ГІ)/2023 від 05 липня 2023 року у справі № 3-46/2022 (95/22, 170/22, 233/22) набрало законної сили 05 січня 2024 року.

Ухвалене 05 липня 2023 року Другим сенатом Конституційного суду України Рішення №5-р(ІІ)/2023 було оприлюднено в Офіційному Віснику України 29.08.2023, а відтак останнім днем строку звернення до суду із заявою про перегляд судового рішення за виключними обставинами є 28.09.2023, тоді як в даному випадку заяву було подано до суду лише 27.05.2024, тобто з пропуском строку.

Вказане свідчить про звернення ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), від імені якого діє представник заявника ОСОБА_3 , до суду поза строками передбаченими ст. 461 КПК України.

Оскільки в КУпАП та МК Україні відсутні норми, що регулюють порядок перегляду за виключними обставинами судових рішень ухвалених в справах про адміністративні правопорушення, заяву адвоката необхідно повернути особі, яка її подала.

Слід також зазначити, що доступ до суду як складова права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута (Рішення Суду у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

Так, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року (№ 3236/03) у справі «Пономарьов проти України», жодна із сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язково рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її рішення.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - остаточності рішень суду.

..Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, а не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (рішення від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України», п.40).

З урахуванням викладеного, постанова Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.02.2023 про накладення на гр. Австрії ОСОБА_4 ( ОСОБА_11 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 ,стягнення передбачене ч.1 ст. 483 МК України не може бути предметом перегляду за виключними обставинами судом першої інстанції, а тому заяву про перегляд постанови суду за виключними обставинами належить повернути особі, яка її подала.

Враховуючи викладене, заяву ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), від імені якого діє представник заявника ОСОБА_3 , про перегляд постанови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.02.2023 у справі № 308/7545/22, підлягає поверненню особі, яка її подала.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 283,284 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Матеріали заяви ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), від імені якого діє представник заявника ОСОБА_3 , про перегляд постанови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.02.2023 у справі № 308/7545/22, - повернути особі, яка її подала.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В. Фазикош