Справа № 163/716/23 Провадження №33/802/175/24 Головуючий у 1 інстанції:Павлусь О. С.
Доповідач: Гапончук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

судді - Гапончука В.В.,

за участю

представника митного органу - Пойди Г.І.,

захисника ОСОБА_1 - Петришака А.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за апеляційною скаргою захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , - адвоката Петришака Андрія Ярославовича на постанову Любомльського районного суду Волинської області від 18 січня 2024 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, що проживає по АДРЕСА_1 , непрацюючого, РНОКПП НОМЕР_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст.471 МК України,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Любомльського районного суду Волинської області від 18 січня 2024 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст.471 МК України, і накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 (п`ять тисяч сто) гривень, з конфіскацією в дохід держави: 4-х монет 1 рубль «300 років дому Романових », країна: російська імперія, час створення: 1913 рік, вартістю по 6000,00 гривень кожна; 1-ї монети 1 рубль, країна: російська радянська федеративна соціалістична республіка, час створення: 1922 рік, вартістю 10000,00 гривень; 1-ї монети 25 копійок, країна: російська імперія, час створення: 1896 рік, вартістю 2000,00 гривень; 1-ї монети 50 копійок, країна: російська імперія, час створення: 1912 рік, вартістю 2000,00 гривень; 3-х монет 50 копійок, країна: російська імперія, час створення: 1913 рік, вартістю по 2000,00 гривень кожна; 1-ї монети 1 рубль, країна: російська імперія, час створення: 1891 рік, вартістю 4000,00 гривень; 1-ї монети 1 рубль, країна: російська імперія, час створення: 1893 рік, вартістю 4000,00 гривень, вилучених за протоколом про порушення митних правил №0082/20500/23.

Вилучені за протоколом №0082/20500/23 монети 1 рубль, країна: російська радянська федеративна соціалістична республіка, час створення: 1921 рік - 2 штуки; монета 1 рубль, країна: союз радянських соціалістичних республік, час створення: 1924 рік - 1 штука, які зберігаються на Волинській митниці, повернуто ОСОБА_1 .

Згідно протоколу про порушення митних правил ОСОБА_1 , слідуючи 12 лютого 2023 року приблизно о 17 годині 28 хвилин з України в Республіку Польща через митний пост «Устилуг» Волинської митниці по спрощеній формі митного контролю (зелений коридор) водієм автомобіля «Фольксваген Кадді», номерний знак НОМЕР_2 , не задекларував за встановленою формою точних та достовірних відомостей про переміщувані ним обмежені до вивезення за межі митної території України згідно із ч.6 ст.372 МК України культурні цінності - 11 старовинних монет російської імперії та 1 монету російської радянської федеративної соціалістичної республіки, на які також не мав свідоцтва на право вивезення (тимчасового вивезення) культурних цінностей з території України, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.3 ст.471 МК України.

Не погоджуючись з постановою суду захисник подав апеляційну скаргу в якій вважає, що рішення Любомльського районного суду Волинської області є необґрунтованим і незаконним у зв`язку з неповним встановленням необхідних для вирішення справи обставин, недоведеністю встановлених обставин, невідповідності висновків суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального або процесуального права. Просить постанову скасувати та постановити нову, якою провадження щодо ОСОБА_1 закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів поданої апеляційної скарги та матеріалів справи, заслухавши захисника, який апеляційну скаргу підтримав та просив рішення місцевого суду скасувати, а провадження у справі закрити, представника митниці, яка скаргу заперечила та просила постанову залишити без змін, апеляційний суд приходить до наступного.

Згідно з ст.486 МК України, завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону.

Відповідно до вимог ст.489 МК України, при розгляді справи про порушення митних правил суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні; чи підлягає вона адміністративній відповідальності; чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність; чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В силу ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Дані вимоги Закону суддею першої інстанції в повному обсязі дотримані.

Апеляційний суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови судді, оскільки викладений у судовому рішенні висновок підтверджується зібраними та перевіреними в судовому засіданні доказами.

Частиною 3 статті 471 МК України передбачено, що недекларування товарів (крім валютних цінностей), що підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території та які переміщуються громадянами, - тягне за собою накладення штрафу у розмірі трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією таких товарів або без такої.

Відповідно до п.1 ст.197 МК України у випадках, передбачених законом, на окремі товари встановлюються обмеження щодо їх переміщення через митний кордон України. Пропуск таких товарів через митний кордон України та/або їх випуск залежно від вимог відповідного закону здійснюються митними органами на підставі отриманих від державних органів, інших установ та організацій відповідних дозвільних документів.

На підставі ч.6 ст.372 МК України, тимчасове вивезення (пересилання) громадянами-резидентами за межі митної території України культурних цінностей здійснюється з поданням відповідних документів, які підтверджують право вивезення за межі митної території України культурних цінностей та дотримання заборон та/або обмежень згідно із законами України щодо тимчасового вивезення таких товарів за межі митної території України.

Згідно ч.2 ст.373 МК України, порядок вивезення (пересилання) громадянами за межі митної території України дорогоцінних металів (за винятком банківських металів, пам`ятних та ювілейних монет України із дорогоцінних металів), дорогоцінного каміння та виробів із них, а також культурних цінностей з метою їх відчуження визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1.6 Інструкції «Про порядок оформлення права на вивезення, тимчасове вивезення культурних цінностей та контролю за їх переміщенням через державний кордон України», затвердженої наказом Міністерства культури і мистецтв України від 22 квітня 2002 року N 258, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 9 липня 2002 року за N 571/6859 вивезення, тимчасове вивезення, у тому числі шляхом пересилання, культурних цінностей за межі митної території України дозволяється за наявності свідоцтва на право вивезення (тимчасового вивезення) культурних цінностей з території України (далі - свідоцтво), зразок якого затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 20 червня 2000 р. N 984 "Про затвердження зразка свідоцтва на право вивезення (тимчасового вивезення) культурних цінностей з території України".

Ухвалюючи постанову про визнання винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.471 МК України, суд першої інстанції виходив з того, що винна останнього підтверджується: протоколом про порушення митних правил №0082/20500/23 від 08 березня 2023 року, актом про проведення огляду товарів, описом предметів, копією експертного висновку, доповідною запискою та іншими матеріалами справи.

Апеляційний суд погоджується з висновку суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст.34, 35 Закону України «Про вивезення, ввезення та повернення культурних цінностей» транзит культурних цінностей через територію України регулюється митним законодавством і міжнародними договорами України. У разі вивезення або ввезення культурних цінностей мито справляється згідно із законами України.

Пунктом 18 частини 1 статті 4 МК України передбачено, що культурні цінності - об`єкти матеріальної та духовної культури, що мають художнє, історичне, етнографічне та наукове значення і підлягають збереженню, відтворенню та охороні відповідно до законодавства України.

Аналогічне визначення цього поняття міститься у статті 1 Закону України «Про вивезення, ввезення та повернення культурних цінностей» та у п.1.3 Інструкції про порядок оформлення права на вивезення, тимчасове вивезення культурних цінносте та контролю за їх переміщенням через державний кордон України, затвердженої наказом Міністерства культури і мистецтв України за №258 від 22.04.2002 року.

Доводи апеляційної скарги адвоката Петришака А.Я. про те, що висновками експертів у справі не підтверджено, що предмет порушення становить культурну та історичну цінність, є безпідставними, виходячи з наступного.

Згідно із ч.1 ст.515 МК України експертиза призначається, якщо для з`ясування питань, що виникають у справі про порушення митних правил, виникла потреба у спеціальних знаннях з окремих галузей науки, техніки, мистецтва, релігії. Зазначена експертиза не є судовою експертизою.

Відповідно до висновків державної експертизи культурних цінностей № 108 від 11.12.2023 року, проведеної в порядку ч.2 ст.515 МК України за клопотанням захисника ОСОБА_1 адвоката Петришака А.Я. експертом Національного музею історії України Міністерства культури та інформаційної політики України, встановлено таке: представлені на експертизу монети, зазначені у пунктах №№ 1-11, 14, а це: 4 монети 1 рубль «300 років дому Романових », країна: російська імперія, час створення: 1913 рік; 1 монета 1 рубль, країна: російська радянська федеративна соціалістична республіка, час створення: 1922 рік; 1 монета 25 копійок, країна: російська імперія, час створення: 1896 рік; 1 монета 50 копійок, країна: російська імперія, час створення: 1912 рік; 3 монети 50 копійок, країна: російська імперія, час створення: 1913 рік; 1 монета 1 рубль, країна: російська імперія, час створення: 1891 рік; 1 монета 1 рубль, країна: російська імперія, час створення: 1893 рік, - мають історичну цінність, як зразки масових загальнодержавних монетних емісій російської імперії 19 ст. - початку 20 ст. за часів правління імператорів: Олександра ІІІ (1881-1894), Миколи ІІ (1984-1917) та РРФСР, що вже не перебувають у вжитку і мають гарний стан збереження. Серед них відсутні рідкісні та унікальні, вони не можуть бути занесені до Державного реєстру національного культурного надбання;

- представлені на експертизу предмети, зазначені у пунктах №№ 12, 13, 15, якими є: 2 монети 1 рубль, країна: російська радянська федеративна соціалістична республіка, час створення: 1921 рік; 1 монета 1 рубль, країна: союз радянських соціалістичних республік, час створення: 1924 рік, не мають ні історичної, ні культурної цінності, вони не можуть бути занесені до Державного реєстру національного культурного надбання.

Відповідно до змісту ст.251 КпАП України Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими та іншими доказами.

Відповідно до ст.251 КпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно із п.2 Порядку державна експертиза культурних цінностей - це всебічний аналіз і вивчення культурної цінності об`єктів, заявлених до вивезення, тимчасового вивезення та повернутих в Україну після тимчасового вивезення, а також вилучених митними або правоохоронними органами, за результатами яких складається експертний висновок.

Відповідно до п.9 Порядку експертний висновок повинен містити аргументовану рекомендацію щодо доцільності включення об`єкта до Державного реєстру національного культурного надбання та можливості вивезення його з території України.

Як вбачається з матеріалів справи місцевий суд дійшов вірного висновку про повну доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч.3 ст.471 МК України правопорушення, оскільки експертним висновком висновку державної експертизи № 108 від 11.12.2023 року стверджено віднесення дванадцяти вилучених монет до культурних цінностей в розумінні вищенаведених законодавчих актів.

Так вживана експертом термінологія «мають історичну цінність» повністю узгоджується із вживаною в МК України, Законі України «Про вивезення, ввезення та повернення культурних цінностей» та Інструкції від 22.04.2002 року №258 термінологією «культурні цінності».

Як зазначено вище культурні цінності - об`єкти матеріальної та духовної культури, що мають художнє, історичне, етнографічне та наукове значення і підлягають збереженню, відтворенню та охороні відповідно до законодавства України.

Цінність по своїй суті це будь-яке матеріальне або ідеальне явище, яке має значення для людини чи суспільства, а відтак вживана експертом термінологія «мають історичну цінність» повністю кореспондується із визначенням, яке охоплюється поняттям «культурні цінності».

Крім цього, у пункті 6 висновку державної експертизи № 108 від 11.12.2023 року зазначено, що критерієм для визначення культурно-історичної цінності зразків грошового обігу є ступінь їх розповсюдження, дані про який міститься у науково-нумізматичній літературі.

На підставі викладеного апеляційний суд переконаний, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що вина в формі умислу ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення за ч.3 ст.471 МК України повністю підтверджується наявними у справі доказами і у його діях наявний склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.471 МК України.

Інші обставини на які посилається заявник та адвокат, зводяться до незгоди з ухваленим судовим рішенням, підтвердження в ході апеляційного перегляду справи не знайшли та висновків суду першої інстанції не спростовують.

Суд першої інстанції, відповідно до ст.245 КпАП України, у повній мірі дослідив та проаналізував наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення докази і надав їм належну правову оцінку, а відтак дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.471 МК України, за вчинення якого застосував до нього адміністративне стягнення в межах санкції цієї статті, що з урахуванням характеру вчиненого правопорушення є правильним та достатнім і відповідає вимогам ст.33 КпАП України.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки ці висновки ґрунтуються на вимогах закону, а тому підстави для задоволення апеляційних скарг та закриття провадження у справі відсутні.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.294 КпАП України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргузахисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , - адвоката Петришака Андрія Ярославовича залишити без задоволення, а постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 18 січня 2024 року щодо ОСОБА_1 - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Гапончук