Справа№ 336/2299/24
Пр. №: 3/336/1888/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2024 року м. Запоріжжя

Суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Вайнраух Лідія Анатоліївна розглянула в залі суду в м. Запоріжжі справу про адміністративне правопорушення відносно: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ,

про притягнення до адміністративної відповідальності за ознаками скоєння правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №180726 від 04.03.2024, - 04.03.2024 о 19-44 годині у смт Комишуваха Запорізької області, водій ОСОБА_1 керував автомобілем «MERCEDES», д.н.з. НОМЕР_2 , перебуваючи з явними ознаками алкогольного сп`яніння, запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановлений законом порядку водій відмовився на місці зупинки. Зазначеними діями ОСОБА_1 порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою КМУ N1306 від 10.10.2001, за що передбачена відповідальність згідно з ч.1 ст.130 КУпАП.

У судові засіданні, які неодноразово призначені з часу надходження справи до провадження суду, ОСОБА_1 жодного разу не з`явився, заяв та клопотань не скеровував, повідомлявся про дату, час та місце проведення належним чином (засобами поштового листування та засобами мобільного зв`язку, шляхом сповіщення за місцем служби). Крім того, за змістом протокола він обізнаний із розглядом справи Шевченківським районним судом м.Запоріжжя.

Велика Палата Верховного суду у постанові від 23 серпня 2018 року у справі №11-237сап18 звернула увагу, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на особисту участь при розгляді її справи чи участь її адвоката встановлене ч.1 ст.268 та ч.6 ст.294 КУпАП, не є абсолютним.

Верховним Судом в п. 34 постанови від 12 березня 2019 року по справі №910/9836/18 також зазначено, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й в осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v.Spain") від 07.07.1989 зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» (Заява N 3236/03, п.41) від 03.04.2008 наголосив, що «сторони в розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження».

Суд не зобов`язаний самостійно з`ясовувати причини неявки належно сповіщених учасників справи, оскільки обов`язок повідомити про ці причини і надати докази поважності неявки покладається на учасників справи. Суддею вжито максимально можливих заходів для повідомлення особи та дотримання його права на особисту участь.

Враховуючи наведене, вжиття всіх можливих заходів для своєчасного виклику особи, суддя приходить до переконання про можливість розгляду справи за відсутності особи, відносно якої складено протоколи, що не протирічить ч.1 ст.268 КУпАП.

Вивчивши матеріали справи, суддя дійшла висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі виходячи з наступного.

Відповідно до ст.245 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом, а судове рішення згідно закону повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

За вимогами ст.280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається виключно на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.

Згідно з п.2.5. Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою КМУ №1306 від 10.10.2001, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до наявного в матеріалах справи протокола про адміністративне правопорушення серії ААД №180726, - 04.03.2024 о 21-25 годині у м смт Комишуваха Запорізької області, водій ОСОБА_1 керував автомобілем «MERCEDES», д.н.з. НОМЕР_2 , перебуваючи з явними ознаками алкогольного сп`яніння, запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановлений законом порядку водій відмовився на місці зупинки. Свідками правопорушення вказані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Так, у судовому засіданні відтворено компакт-диск, проте, на відеозаписі не відображено факта керування водієм зазначеним вище автомобілем. Відеозапис починається о 20-36 годині із спілкування поліцейських із іншими учасниками ДТП, в тому числі з ОСОБА_1 , однак обличчя зазначеної особи не видно. І цьому контексті є визначальним, що порушення за версією особи, яка склала протокол, вчинено о 19-44 годині. Тобто, відеозапис розпочинається майже за годину після вказаного часу.

В порушення ч.1 ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено місця вчинення адміністративного правопорушення, міститься лише вказівка на керування ОСОБА_1 транспортним засобом у смт Комишуваха Запорізького району, без області та чіткої адреси. Місце складання протокола в даному випадку не є визначальним та має бути зазначено у протоколі безвідносно до місця вчинення правопорушення, як врегульовано вказаною вище нормою. Зміст постанови Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 04.06.2024 у справі№ 336/2301/24, пр. 3/336/1889/2024, із врахуванням відсутності місця події у даному протоколі, на переконання суду, не є визначальним.

Дійсно, на відтвореному записі відображено усні пояснення свідків, також факт пропонування ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального пристрою, однак останній відмовився, зазначивши, що не відмовляється від того, що вживав алкоголь. Проте, з наявного запису не можна дійти висновку про дотримання порядку зупинки особи, фіксування факту керування автівкою. ОСОБА_1 протягом всього відеозапису за кермом транспортного засобу не перебував, факту керування не підтверджував.

Суддя зауважує, що відповідно до ч.3 ст.266 КУпАП у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Крім того, згідно з п.7 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я Українии 09.11.2015 № 1452/735, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 р. за № 1413/27858, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).

В матеріалах справи наявне направлення водія на огляд до медичного закладу, з якого видно, що водій відмовився від огляду на стан сп`яніння. Час відмови в жодний спосіб не підтверджений, адже у направленні зазначено, що водія направлено на медичний огляд о 20-41 годині.

Разом з цим, на наступному аркуші матеріалів справи міститься акт огляду на стан алкогольного сп`яніння, за даними якого спочатку водій відмовився від проходження огляду, після чого зазначив, що із результатами згоден. У вказаній графі про згоду із результатами тестування міститься підпис особи, тотожний підпису у протоколі про адміністративне правопорушення.

Проте, результати медичного огляду особою, яка складала протокол, не долучені. Натомість, протокол складений саме у зв`язку із порушенням п. 2.5 ПДР, відповідно, суд не може дійти висновку й про підтвердженість об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП про яку зазначено у протоколі.

Разом з цим, письмові пояснення свідків, які містяться у додатках до протокола, мають різні дані щодо часу керування ОСОБА_1 автомобілем, що не узгоджуються із відомостями, вказаними у протоколі. Рапорт не може бути самостійним доказом на підтвердження факту керування, тим більше, з відеозапису встановлено, що працівниками поліції цього факту не засвідчувалось, зупинку транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 не здійснювалось.

Суд наголошує, що визначальними для кваліфікації діяння за ст.130 КУпАП, є не тільки стан сп`яніння, а й встановлення спеціального суб`єкта такого адміністративного правопорушення, оскільки суб`єктом може бути виключно та особа, яка керує транспортним засобом, тобто здійснює усвідомлену і цілеспрямовану діяльність з використання відповідних його функцій, є водієм.

Отже, обов`язковому з`ясуванню підлягає факт керування особою транспортним засобом, з урахуванням диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП. При цьому основною ознакою суб`єкта зазначеного правопорушення є саме елемент керування особою транспортним засобом, отже, зазначена обставина обов`язково належить до предмету доказування під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Згідно з пунктом 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст.130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим із того моменту, коли він почав рухатись.

Проте, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази керування вказаною особою транспортним засобом, як і факт зупинки транспортного засобу.

Верховний Суд України у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, розглядаючи справу №524/5741/16-а зауважив, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Доведення вини правопорушника покладається на орган, що складає протокол про адміністративне правопорушення. Під доказуванням у провадженні у справах про адміністративні правопорушення слід розуміти процесуальну діяльність суб`єктів щодо збору, перевірки та оцінки доказів з метою встановлення об`єктивної істини у справі й прийняття на цій основі законного рішення.

Суд наголошує, що він не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже, діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У практиці Європейського Суду з прав людини існує тенденція поступової універсалізації понять «обвинувачення за адміністративним проступком» та «обвинувачення, які мають ознаки злочину», залежно від ступеня їх суспільної небезпеки (рішення у справі «Лутц проти Німеччини», «Отцюрк проти Німеччини», «Девеєр проти Бельгії», «Адольф проти Австрії» та інші), отже, адміністративне обвинувачення має бути доведено державою, в особі уповноважених на те посадових осіб.

Оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суд керується основними конституційними засадами судочинства, визначеними ст.129 Конституції України, до яких відноситься забезпечення доведеності вини і змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також ст.62 Конституції України та загальними принципами права, згідно яких усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Згідно з п.3 ч.1, ч.2 ст.284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить, зокрема, постанову про закриття справи при наявності обставин, передбачених ст. 247 цього Кодексу. Провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення (п.1 ч.1 ст.247 КУпАП).

На підставі вищевикладеного, за результатами дослідження наявних у справі доказів, суддя приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутні склад і подія адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, тому провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись ст. 27, 130, 251-252, 266, 268, 279, 280, 283-285, 294, 307, 308 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Провадження в справі у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ознаками скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП - за відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником протягом десяти днів з дня її винесення до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя (Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень ч.2 ст. 294 КУпАП у взаємозв`язку з положеннями п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України N 2-рп/2015 від 31.03.2015).

Постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Суддя Л.А. Вайнраух

Строк пред`явлення виконавчого документа ________________ 20___рік

Постанова набрала законної сили ________________ 20___рік

Дата видачі постанови ________________ 20___рік