Справа № 749/21/24 Головуючий у 1 інстанції Шаповал З. О.
Провадження № 33/4823/221/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2024 року місто Чернігів

Чернігівський апеляційний суд в складі судді апеляційного суду Акуленко С.О., за участю захисника-адвоката Хоминської О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Щорського районного суду Чернігівської області від 22 січня 2024 року,

У С Т А Н О В И Л А :

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , раніше, протягом року, притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу у розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 років, без оплатного вилучення транспортного засобу.

Стягнуто з нього на користь держави 536,80 грн судового збору.

Судом першої інстанції встановлено, що 24.12.2023 р. о 22 год. 45 хв. в м. Сновськ по вул. Залізничній ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 2105, д. н. з. НОМЕР_1 , без посвідчення водія категорії «В», тобто не маючи права керувати таким транспортним засобом, чим порушив п. 2.1а Правил дорожнього руху повторно протягом року, чим порушив вимоги п. 2.1 а Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що до матеріалів справи працівниками поліції не додано жодного належного та допустимого доказ, що він дійсно керував транспортним засобом, що ставить під сумнів факт керування ним автомобілем.

Вказує, що він не зупинявся працівниками поліції під час керування транспортним засобом та не був учасником дорожнього руху, а тому були відсутні підстави для складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Сам по собі протокол не може бути визнаний достатнім доказом по справі в розумінні ст. 251 КУпАП, так як за своєю правовою природою він не є самостійним доказом, а обставини, викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. В цьому випадку, посилання суду на протокол як на доказ його вини, є необґрунтованим.

Крім того, пояснення надані ним під час складання протоколу, також не є недопустимими доказом його вини, так як заповнювались працівниками поліції самостійно, та в них відсутній його підпис про те, що з його слів записано вірно, ним прочитано». У поясненнях не зазначено, хто саме склав ці пояснення, відсутній підпис відповідної особи.

Під час складання протоколу працівники поліції не роз`яснили йому прав, а підпис було відібрано формально.

Визнання вини не є беззаперечним доказом і не звільняє суд від повної перевірки всієї доказової бази у сукупності, що залишилось поза увагою суду 1 інстанції.

Заслухавши пояснення захисника-адвоката Хоминської О.С., дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник-адвокат Хоминська О.С. підтримала апеляційну скаргу та вказала на відсутність будь-яких доказів, які підтверджують факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом. За наявності у працівників поліції бодікамер, останні фіксації не проводили. Також працівники поліції не роз`яснили ОСОБА_1 його права. Хоча ОСОБА_1 і визнав вину, але це не звільняє суд від розгляду справи повно, всебічно та об`єктивно.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Протоколом про адміністративне правопорушення встановлено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, повторно протягом року, не маючи права керування даним видом транспорту, що є порушенням вимог п. 2.1 «а» ПДР.

Викладені у даному протоколі відомості ОСОБА_1 власноручно підтвердив своїм підписом та особисто в графі пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, по суті порушення зазначив «ще не отримав посвідчення водія». Тобто, ОСОБА_1 з його змістом погодився та будь-яких заперечень щодо суті адміністративного правопорушення за ч. 5 ст. 126 КУпАП не висловлював.

Факт скоєння вказаного адміністративного правопорушення також підтверджується інформацією, що міститься у довідці Корюківського РВП ГУНП в Чернігівській області, згідно якої станом на 24.12.2023 р. ОСОБА_1 посвідчення водія не отримував.

Зі змісту довідки Корюківського РВП ГУНП в Чернігівській області встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАВ №637007 від 06.10.2023 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності 06.10.2023 року за ч. 2 ст. 126 КУпАП, тобто за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Таким чином суд першої інстанції цим доказам дав належну оцінку і вірно кваліфікував дії ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Під час розгляду справи у суді 1 інстанції ОСОБА_1 вину визнав.

Доводи апелянта про те, що він не керував транспортним засобом, є необґрунтованими, так як такі твердження спростовуються матеріалами справи, під час оформлення яких ОСОБА_1 погоджувався з фактом керування ним транспортним засобом та не заявляв, що він ним не керував. Крім того, ОСОБА_1 погоджувався зі змістом протоколу. Аналізуючи його поведінку під час складання протоколу про адміністративні правопорушення, апеляційний суд вважає, що в день подій він перебував за кермом транспортного засобу та був зупинений працівниками поліції.

З аналізу норм Закону України «Про Національну поліцію», зокрема ст. 40, застосування технічних приладів, технічних засобів та спеціалізованого програмного забезпечення для виконання покладених на поліцію завдань та здійснення повноважень, визначених законом, є правом, а не обов`язком працівників поліції. Тому твердження апелянта про відсутність відео фіксації порушення, вчиненого ОСОБА_1 , не заслуговують на увагу.

Інші твердження апелянта, зокрема в частині не роз`яснення працівниками поліції прав під час складання протоколу, висновків суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, не спростовують, та не є підставою для скасування судового рішення.

Слід зазначити, що пункт 1.3 ПДР зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно п. 2.1 «а» Правил дорожнього руху встановлено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно ст.15 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 року №3353-XII, право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії.

Частина 5 статті 126 КУпАП передбачає відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, а саме: керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом; керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами; керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими, та вони повністю відповідають фактичним обставинам справи.

Адміністративне стягнення ОСОБА_2 накладено судом у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП, з врахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступені його вини.

Порушень вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення та необґрунтованість накладеного на нього адміністративного стягнення, не вбачається.

За таких обставин, постанова суду відповідає вимогам закону, і законних підстав для її скасування чи зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Щорського районного суду Чернігівської області від 22 січня 2024 року стосовно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП, без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

СуддяС. О. Акуленко