Провадження № 3/127/3382/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" липня 2024 р.м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Романчук Р.В., розглянувши матеріали, які надійшли з Вінницького районного управління поліції Головного управління національної поліції у Вінницькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , громадянки України, зареєстрованої як фізична особа - підприємець, розлученої, яка має двох неповнолітніх дітей,

за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 308873 від 07.04.2024, ОСОБА_1 07.04.2024 о 15 год. 23 хв. по 1-й АДРЕСА_2 , вчинила домашнє насильство психологічного та економічного характеру відносно колишнього чоловіка, а саме ображала та викидала особисті речі, чим могла спричинити шкоду психічному здоров`ю. Дані дії вчиняла в присутності малолітньої дитини ОСОБА_2 .

Крім того, як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 428860 від 07.04.2024, ОСОБА_1 07.04.2024 о 15 год. 23 хв. по 1-й АДРЕСА_2 , вчинила домашнє насильство психологічного та економічного характеру відносно колишнього чоловіка, а саме ображала та викидала особисті речі з кімнати, чим могла спричинити шкоду психічному здоров`ю.

ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила, що вини у вчиненні адміністративних правопорушень не визнає. Дій, вказаних в протоколах, по відношенню до колишнього чоловіка не вчиняла. Після розірвання шлюбу 05.02.2024, вони проживають в одному будинку. Колишній чоловік зареєстрований в будинку, але будинок оформлений на неї. Наразі в них триває процес поділу майна. Після розлучення у неї з чоловіком напружені стосунки, однак відносно нього вона ніяких правопорушень не вчиняє та речі його вона не викидала. 07.04.2024 вона прибрала речі, щоб застелити ліжко, брала свою білизну, а чоловік розпочав з нею сварку та викликав працівників поліції. Колишній чоловік вже неодноразово провокує з нею сварки, викидає її речі, штовхає та ображає, а потім викликає працівників поліції. Адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не вчиняла. Протоколи складені зі слів колишнього чоловіка ОСОБА_3 , її пояснення до уваги не бралися. Враховуючи, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази вчинення нею адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, просила провадження у справі закрити за відсутністю в її діях складу адміністративних правопорушень.

Захисник ОСОБА_1 - адвокат Хейніс О.Г. в судовому засіданні заявив клопотання про долучення доказів, що саме відносно ОСОБА_1 вчинялося домашнє насильство її колишнім чоловіком, а не навпаки, як зазначено в протоколах про адміністративні правопорушення. Також, просив провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю складу адміністративних правопорушень з підстав викладених у поданому ним письмовому клопотанні.

ОСОБА_3 та його представник адвокат Мазуренко Л.О. до суду не з`явилися, однак в матеріалах справи наявні письмові пояснення адвоката з клопотанням про долучення доказів, згідно яких ОСОБА_3 та її представник протоколи про адміністративні правопорушення підтримують, просять притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, з підстав викладених в поданих письмових поясненнях в яких наголошено, що ОСОБА_1 систематично своїми діями порушує права ОСОБА_3 , чим завдає шкоду психічному здоров`ю потерпілого.

Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, заслухавши пояснення учасників судового засідання, суд дійшов таких висновків.

Згідно положень ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Відповідно до вимог ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-4 цього Кодексу.

Суд зазначає, що адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення настає за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Згідно положень п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України від 7 грудня 2017 року № 2229-VIII "Про запобігання та протидію домашньому насильству" домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

При цьому суд зазначає, що економічне насильство це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, де кривдник застосовує словесні образи, погрози, приниження, переслідування, залякування. Він прагне встановити контроль над життям іншої людини та самоствердитися завдяки цьому.

Згідно з положеннями ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Як вбачається з протоколів про адміністративні правопорушення, ОСОБА_1 інкримінується вчинення домашнього насильства психологічного та економічного характеру відносно колишнього чоловіка.

Як встановлено в судовому засіданні з пояснень особи, щодо якої складено протоколи про адміністративні правопорушення, вини у вчиненні адміністративних правопорушень вона не визнає. Дій, вказаних в протоколах, по відношенню до колишнього чоловіка не вчиняла. Після розірвання шлюбу 05.02.2024, вони проживають в одному будинку. Колишній чоловік зареєстрований в будинку, але будинок оформлений на неї. Наразі в них триває процес поділу майна. Після розлучення у неї з чоловіком напружені стосунки, однак відносно нього вона ніяких правопорушень не вчиняє та речі його вона не викидала. 07.04.2024 вона прибрала речі, щоб застелити ліжко, брала свою білизну, а чоловік розпочав з нею сварку та викликав працівників поліції. Колишній чоловік вже неодноразово провокує з нею сварки, викидає її речі, штовхає та ображає, а потім викликає працівників поліції. Адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не вчиняла. Протоколи складені зі слів колишнього чоловіка ОСОБА_3 , її пояснення до уваги не бралися. Враховуючи, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази вчинення нею адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, просила провадження у справі закрити за відсутністю в її діях складу адміністративних правопорушень.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 з ОСОБА_3 розлучені, мають трьох спільних дітей (двоє з яких неповнолітні). Після розлучення між ОСОБА_1 з ОСОБА_3 склались напружені стосунки, які час від часу призводять до конфліктів із викликом працівників поліції. Крім того встановлено, що наразі між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 існує спір про поділ майна.

Суд зазначає, шо в протоколах про адміністративні правопорушення не вказано, які саме діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), вчиняла ОСОБА_1 та чи внаслідок її дій могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю колишнього чоловіка та дочки.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів про те, що ОСОБА_1 за місцем свого проживання діяла з умислом спричинити шкоду психічному здоров`ю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , застосовувала словесні образи, погрози, приниження, переслідування, залякування. позбавляла їх житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними.

Щодо формулювання суті адміністративного правопорушення, то Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену в протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винність у скоєнні якого певною особою має доводитись в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винності особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, в протоколах про адміністративні правопорушення не відображені всі елементи об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП, а це унеможливлює використання протоколу про адміністративне правопорушення як доказу в справі відповідно до статті 256 КУпАП.

ОСОБА_1 в судовому засіданні категорично заперечила факт вчинення домашнього насильства відносно колишнього чоловіка та дочки, яка була присутня під час сварки в будинку. Доказів, які б стверджували вчинення нею правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, окрім письмових заяв ОСОБА_3 , його пояснень та протоколів про адміністративне правопорушення, складених фактично на підставі його заяв та пояснень, органом який складав адміністративні матеріали, до суду не надано.

Щодо інших наданих сторонами суду доказів, то слід зазначити, що вони також не містять будь-якої підтверджуючої інформації щодо вчинення ОСОБА_1 правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Щодо відеозаписів, долучених сторонами до матеріалів справи в якості доказів, які оглянуті в судовому засіданні, суд зазначає, що відеозаписи жодним чином не підтверджують вчинення ОСОБА_1 інкримінованих їй адміністративних правопорушень. На них зафіксовано сварку, яка відбувалась між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зокрема вона прибирала речі, щоб застелити ліжко, брала свою білизну. Однак суд зазначає, що сама по собі сварка не формує собою домашнє насильство та утворює склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли дії спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

З досліджених в судовому засіданні доказів, а саме, протоколів про адміністративні правопорушення, письмових пояснень, пояснень ОСОБА_1 в судовому засіданні, не вбачається підстав для висновку про вчинення нею саме домашнього насильства.

Суду не надано належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, зокрема, пояснень свідків, інших документів та матеріалів, що містять інформацію про правопорушення.

Згідно ст. ст. 245, 252, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом.

За встановлених при розгляді справи обставин, суд трактує всі сумніви на користь особи, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення і, оцінивши вищенаведені докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, тому провадження в справі слід закрити.

Відповідно до п. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись п. 1 ст. 247, ст. ст. 283, 284, 285 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити за відсутністю в її діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Скаргу на постанову може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови до Вінницького апеляційного суду через Вінницький міський суд Вінницької області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови.

Суддя