П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 530/1015/24

Номер провадження 3/530/271/24

22.05.2024 р. м.Зіньків

Суддя Зіньківського районного суду Полтавської області Должко С.Р., розглянувши матеріали, які надійшли від ІНФОРМАЦІЯ_1 про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , українця, громадянина України, працюючого начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації та проживання АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер суду не відомо, раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, за ст. 172-15 ч. 2 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В :

В Зіньківський районний суд Полтавської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення КИП №81 в якому вказано, що згідно ст.1 Закону України Про оборону України від 06 грудня 1991 року № 1932-Х 11 зі змінами: особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 постановлено ввести воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указами Президента України Про продовження строку дії воєнного стану в Україні від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 № 341/2022 та від 12.08.2022 № 573, затвердженими Законами України від 15.03.2022 №2119-ІХ, від 21.04.2022 №2212-ІХ, від 22.05.2022 №2263-ІХ та від 15.08.2022 №2500-ІХ тощо, строк дії воєнного стану в Україні продовжено до теперішнього часу.

Відповідно до статті 1 Закону України Про правовий режим воєнного стану воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, іі територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

24.02.2022 року Указом Президента України №69/2022 Про загальну мобілізацію на території України оголошено загальну мобілізацію та після його затвердження 03.03.2022 року Верховною Радою України, цей Указ набрав чинності, в зв`язку з чим в Україні відповідно до положень статті 1 Закону України Про оборону України та статті 1 Закону України Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію розпочався особливий період, який діє по теперішній час.

Будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, військовою службовою особою, наділеною організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями, проходячи службу посаді начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 , наділений владою командира (начальника) підполковник ОСОБА_1 , відповідно вимог ст. ст. З, 4, 5, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року №551-XIV (далі - Дисциплінарний статут), зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України (зокрема - положень ст. 3 про те, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю) та законів України, військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та виявляти повагу до командирів начальників, беззастережно, неухильно, точно та у встановлений строк виконувати їх накази, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки, додержуватися вимог військових статутів, дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, бути взірцем належної поведінки, виконуючи службові обов`язки.

Згідно із статтею 45 Дисциплінарного статуту, командири, які у разі виявлення ознак кримінального правопорушення не повідомили про це орган досудового розслідування, несуть відповідальність згідно із законом.

Відповідно до статті 58 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі - Статут ВС ЗС України) командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості.

Командир (начальник) відповідно до посади, яку він займає, повинен діяти самостійно і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів.

Відповідно до статті 59 Статуту ВС ЗС України командир (начальник) зобов`язаний:

негайно доповідати старшому командиру (начальнику) про кримінальне чи адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, вчинене підлеглим військовослужбовцем, а командир (начальник) військової частини (установи) - негайно повідомляти про це відповідному прокурору, а в разі вчинення кримінального чи адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією військовослужбовцем Збройних Сил України - начальнику відповідного органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України;

знати стан справ у дорученій йому військовій частині (установі), ділові, морально-психологічні якості безпосередньо підпорядкованих військовослужбовців, бойову та іншу техніку, озброєння, що є в частині (установі), вміло керувати військовою частиною (установою) як у повсякденному житті, так і під час виконання бойових завдань;

встановлювати у військовій частині (установі) такий внутрішній порядок, який гарантував би неухильне виконання законів України і положень статутів Збройних Сил України;

показувати приклад дисциплінованості, неухильного виконання вимог законодавства, наказів і розпоряджень командирів (начальників);

бути ввічливим і справедливим у ставленні до підлеглих, не принижувати їх честі і гідності;

проводити роботу щодо зміцнення військової дисципліни, запобігання надзвичайним подіям, кримінальним та іншим правопорушенням серед особового складу, своєчасно виявляти й усувати їх причини; аналізувати стан військової дисципліни і об`єктивно доповідати про це старшому командирові (начальникові);

Відповідно до пункту 1 розділу II Інструкції з надання доповідей і донесень про події, кримінальні правопорушення, військові адміністративні правопорушення та адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, порушення військової дисципліни та їх облік у Міністерстві оборони України, Збройних Силах України та Державній спеціальній службі транспорту, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29.11.2018 № 604 (далі - Інструкція № 604), за своєчасність та об`єктивність надання доповідей та донесень про події, кримінальні правопорушення, військові адміністративні правопорушення та адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, скоєні (вчинені) військовослужбовцями або працівниками (під час виконання службових обов`язків, у робочий час), що сталися у військових частинах, відповідають командири (начальники) військових частин.

Пунктом 3 розділу II Інструкції № 604, командири (начальники) військових частин про кожний виявлений факт ненадання інформації про подію, кримінальне правопорушення, військове адміністративне правопорушення та адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначають службове розслідування, після завершення якого надають письмові доповіді за підпорядкованістю та до відповідного органу управління Військової служби правопорядку, зазначаючи вжиті заходи до службових осіб, які не надали доповідь.

Згідно із пунктом 4 розділу II Інструкції № 604, доповіді та донесення про події, кримінальні правопорушення, військові адміністративні правопорушення та адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, командири (начальники) військових частин надають своїм прямим начальникам за підпорядкованістю, повідомляють начальника органу управління Військової служби правопорядку та керівника відповідної спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері, у зоні діяльності яких військова частина виконує завдання за призначенням.

У разі скоєння підлеглим військовослужбовцем кримінального правопорушення командир (начальник) військової частини протягом робочого дня письмово повідомляє про це керівника відповідного органу досудового розслідування (з урахуванням підслідності, визначеної статтею 216 Кримінального процесуального кодексу України), начальника органу управління Військової служби правопорядку та керівника відповідної спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері, у зоні діяльності яких військова частина виконує завдання за призначенням.

Відповідно до пункту 5 розділу II Інструкції № 604, командири (начальники) військових частин про події, кримінальні правопорушення, адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, негайно (протягом 15 хвилин після отримання інформації) по лінії оперативно-чергової служби або особисто повідомляють оперативного чергового органу військового управління (пункту управління) вищого рівня, оперативного чергового органу управління Військової служби правопорядку.

Пунктом 14 розділу II Інструкції № 604 визначено, що про всі випадки травмувань особового складу командири (начальники) військових частин повідомляють безпосередніх начальників та орган управління Військової служби правопорядку, у зоні діяльності якого військова частина виконує завдання за призначенням.

Відповідно до пункту 1 розділу II Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків з військовослужбовцями, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 27.10.2021 № 332 (далі - Інструкція № 332), розслідування проводиться, у разі виникнення нещасного випадку, а саме обмеженої в часі події або раптового впливу на військовослужбовця небезпечного фактора чи середовища за наявності ознак того, що випадок стався під час виконання ним обов`язків військової служби, унаслідок чого зафіксовано шкоду здоров`ю, зокрема, від одержання ним поранення, травми, у тому числі внаслідок тілесних ушкоджень, заподіяних іншою особою, які призвели до звільнення від виконання обов`язків військової служби військовослужбовця на один день і більше, а також у випадку смерті військовослужбовців під час виконання ними обов`язків військової служби.

Відповідно до пункту 1 розділу II Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608, службове розслідування призначається, окрім іншого, у разі невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров"ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду; неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті.

Так, в ході проведення перевірки встановлено, що 09.05.2024 близько 14.00 у кімнаті відпочинку № 22, яка знаходиться на 3 поверсі ІНФОРМАЦІЯ_3 , у стані алкогольного сп`яніння перебував військовослужбовець ІНФОРМАЦІЯ_3 солдат ОСОБА_2

09.05.2024 близько 14:10 до вказаної кімнати відпочинку № 22 зайшов військовослужбовець ІНФОРМАЦІЯ_3 сержант ОСОБА_3 , який наніс тілесне ушкодження солдату ОСОБА_2 , шляхом нанесення удару долонею правої руки в область обличчя солдата ОСОБА_2 , внаслідок чого останній отримав розсічення лівої брови та гематому в області лівого ока.

Після цього сержант ОСОБА_3 , примусово повів солдата ОСОБА_2 до кімнати, яка знаходиться на 1 першому поверсі приміщення ІНФОРМАЦІЯ_3 біля запасного виходу, який веде у двір, наніс солдату ОСОБА_2 , ще один удар в область потилиці, внаслідок чого солдат ОСОБА_2 отримав гематому в області потилиці, заштовхав солдата ОСОБА_2 до вказаної кімнати та зачинив його у зазначеній кімнаті із зовнішньої сторони на замок, позбавивши солдата ОСОБА_2 можливості самостійно вийти із вказаної кімнати та вільно пересуватися на власний розсуд.

Факт перебування солдата ОСОБА_2 , зачиненим на замок із зовнішньої сторони у кімнаті, яка знаходиться на 1 поверсі біля запасного виходу із приміщення ІНФОРМАЦІЯ_3 підтверджується поясненнями військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме: капітана ОСОБА_4 , сержанта ОСОБА_5 , солдата ОСОБА_6 та солдата ОСОБА_2 ..

Факт наявності у солдата ОСОБА_2 тілесних ушкоджень на обличчі підтверджується поясненнями військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме: капітана ОСОБА_4 , сержанта ОСОБА_5 , солдата ОСОБА_2 , солдата ОСОБА_7 та солдата ОСОБА_8 ..

09.05.2024 близько 16.00 солдат ОСОБА_2 зміг викликати карету швидкої медичної допомоги, лікарі якої надали солдату ОСОБА_2 медичну допомогу, та забрали до КНП Зінківська міська центральна лікарня Зінківської міської ради Полтавської області для проходження обстеження.

Після проходження відповідного обстеження солдату ОСОБА_2 , було встановлено діагноз: закрита черепно-мозкова травма. Струс головного мозку. Підшкірна гематома тім`яної ділянки голови.

Вказане підтверджується листом КНП Зінківська міська центральна лікарня Зінківської міської ради Полтавської області за вих. від 10.05.2024 № 01.01-20/681.

Під час перебування солдата ОСОБА_2 у вказаному лікувальному закладі було проведено його огляд на предмет вживання алкогольних напоїв.

Так, під час проведення огляду солдата ОСОБА_2 на предмет перебування у стані алкогольного сп`яніння, було встановлено у нього забійні рани обличчя та волосистої частини голови, що підтверджується копією медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння від 09.05.2024 № 22.

На підставі вказаного висновку начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковником ОСОБА_1 відносно солдата ОСОБА_2 було складено протокол про військове адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 172-20 КУпАП від 10.05.2024 № 6, який підписаний підполковником ОСОБА_1 ..

Але, в порушення вимог п. 4 розділу II Інструкції № 604, належним чином завірену копію протоколу про вчинення солдатом ОСОБА_9 до Полтавського ЗВ ВСП та Полтавської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону не надіслав.

Крім того, 09.05.2024 за фактом перебування у стані алкогольного сп`яніння солдата ОСОБА_2 , черговим ІНФОРМАЦІЯ_3 майором ОСОБА_10 , на підставі вказівки начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковника ОСОБА_1 , було здійснено усну доповідь черговому ІНФОРМАЦІЯ_3 майору ОСОБА_11 ..

Разом з тим, вказівку на здійснення доповіді за фактом вчинення діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення сержантом ОСОБА_3 відносно солдата ОСОБА_2 або за фактом травмування солдата ОСОБА_12 , начальник ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковник ОСОБА_1 майору ОСОБА_10 не надавав, та відповідна доповідь не здійснювалася, що підтверджується письмовими поясненнями майора ОСОБА_10 ..

Підполковник ОСОБА_1 , за фактом перебування у стані алкогольного сп`яніння солдата ОСОБА_2 , зробив усну доповідь заступнику начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковнику

ОСОБА_13 (ні усна ні письмова) за фактом вчинення діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення сержантом ОСОБА_3 відносно солдата ОСОБА_2 або за фактом травмування солдата ОСОБА_2 начальником 1 відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковником ОСОБА_1 ні до вищого начальника ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) ні до органу досудового розслідування ні до ІНФОРМАЦІЯ_1 ні до Полтавської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони не здійснювалася.

13.05.2024 за вих. № 1746 посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_5 , за фактом можливого перевищення влади чи службових повноважень військовослужбовцем ІНФОРМАЦІЯ_3 сержантом ОСОБА_3 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, було направлено відповідне повідомлення про вчинення кримінального правопорушення.

Станом на 14.05.2024 підполковник ОСОБА_1 , якому, після проведення перевірки представниками ІНФОРМАЦІЯ_5 (яка проводилася 11.05.2024), повторно наголошено про наявність у солдата ОСОБА_2 тілесних ушкоджень, факт його перебування на лікуванні та наявність ознак кримінального правопорушення у діях сержанта ОСОБА_3 перед вищим командуванням про призначення службового розслідування з метою встановлення причин та обставин допущення вищезазначених випадків не клопотав, та самостійно вказані службові розслідування не призначав, доповідь про факти, які йому стали відомі не зробив.

Крім того, станом на 14.05.2024, солдат ОСОБА_2 знаходиться на стаціонарному лікуванні у КНП Зіньківська міська центральна лікарня Зіньківської міської ради Полтавської області із вищевказаним діагнозом.

Таким чином, внаслідок своєї недисциплінованості, грубо порушуючи вимоги статей 11, 16, 58, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 3, 4, 5, 6, 45 Дисциплінарного статуту, п.п. З, 4, 5, 14 розділу II Інструкції № 604, п. 1 розділу II Інструкції № 332, начальник ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковник ОСОБА_1 , будучи військовою посадовою особою, маючи і усвідомлюючи обов`язки начальника, володіючи ситуацією та обстановкою, яка склалася у дорученому йому відділі про вчинення підлеглим військовослужбовцем діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення вищому начальнику, до органу досудового розслідування, до ІНФОРМАЦІЯ_5 та до Полтавської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони умисно не доповів, з метою приховування вказаного факту; про факт госпіталізації солдата ОСОБА_2 до лікувального закладу вищого начальника та ІНФОРМАЦІЯ_6 не повідомив, з метою приховання вказаного факту, про факт травмування підпорядкованого йому солдата ОСОБА_2 . вищому начальнику та до ІНФОРМАЦІЯ_5 умисно не доповів, з метою приховування вказаного факту; службове розслідування за фактом травмування (а саме наявності тілесних ушкоджень, які стали підставою для госпіталізації) солдата ОСОБА_2 вищому начальнику та до ІНФОРМАЦІЯ_5 умисно не доповів; у підпорядкованому йому 1 відділу такий внутрішній порядок, який би забезпечив неухильне додержання вимог статутів та Законів України не організував, тобто недбало ставився до військової служби, покладені на нього обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 належним чином не виконав, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 175-15 КУпАП.

З протоколом ознайомлений (а.с.1-9).

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, але написав заяву про розгляд справи за його відсутності. Вину визнав в повному обсязі та заявив клопотання щоб його суворо не карали. Зобов"язується в подальшому більш відповідально відноситися до власних службових обов"язків, а також організувати у підпорядкованому йому відділі належний порядок.

Крім визнання вини правопорушника його вина у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП підтверджується: протоколом про військове адміністративне правопорушення (а.с.1-9), копією посвідчення офіцера (а.с.10-11), листом із Зіньківської лікарні про діагноз солдата ОСОБА_2 , витягом із наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 про призначення добового наряду від 08.05.2024 року № 129 нр (а.с.13), копією доповіді капітана ОСОБА_4 про перебування солдата ОСОБА_2 у стані алкогольного спяніння (а.с.14), копією направлення на медичний огляд (а.с.15), копією протоколу №6 від 10.05.2024 року відносно солдата ОСОБА_2 (а.с.16-17), копією медичного висновку із діагнозом солада ОСОБА_2 , (а.с.18), копією військового квитка солада ОСОБА_2 , (а.с.19-20), копією повідомлення про КП до ТУ ДБР у м.Полтава від 13.05.2024 року (а.с.21-23), поясненням ОСОБА_1 (а.с.24-25), витягом із наказу про призначення ОСОБА_1 на посаду (а.с.26), службовою характеристикою на ОСОБА_1 (а.с.27), медичною характеристикою на ОСОБА_1 (а.с.28), витягом із наказу командира вч НОМЕР_1 від 29.03.2024 року №246 на ОСОБА_1 (а.с.31), функціональними обовязками начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.32-35), копіями пояснень ОСОБА_2 (а.с.36-38), ОСОБА_3 (а.с.(39-41), ОСОБА_4 ( а.с.42-45), ОСОБА_14 (а.с.46-47), ОСОБА_15 (а.с.48-49), ОСОБА_8 (а.с.50-51), ОСОБА_7 (а.с.52-53), ОСОБА_10 (а.с.54-56), ОСОБА_16 (а.с.57-58), ОСОБА_6 ( а.с.59-60), копією функціональних обов"язків чергового 1 відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.61-71), копією функціональних обов"язків помічника чергового ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.72-76), копією журналу обліку вихідних документів ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.77-85), копією журналу реєстрації вихідних документів групи документального забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.86-92), копією журналу обліку вхідних документів ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.93-109), копією журналу обліку внутрішніх документів ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.110_114), копією рапорту ОСОБА_3 (а.с.115).

24 лютого 2022 року указом Президента України № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який діє по даний час.

Відповідно до рішення Ради Суддів України від 24 лютого 2022 року № 9 щодо вжиття невідкладних заходів для забезпечення сталого функціонування судової влади в Україні Верховна Рада України 24 лютого 2022 року на позачерговому засіданні запровадила воєнний стан через вторгнення Росії в Україну.

Відповідно до статті 26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінено територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місце знаходження судів.

Рада суддів України вирішила звернути увагу усіх судів України, що навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану робота судів не може бути припинена, тобто не може бути обмежено конституційне право людини на судовий захист.

З урахуванням положень статті 3 Конституції України про те, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю рекомендувати зборам суддів, головам судів, суддям судів України у випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»,ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain).

Строки, встановлені КУпАП, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервалу часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторона має вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого йому судового провадження.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учаснику справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі Конвенція), встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ратифікуючи Конвенцію, Україна взяла на себе обов`язки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики ЄСПЛ вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.

Норма ст.61 Конституції України встановлює, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Згідно частин 1,2 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. При цьому, застосування уповноваженими на те посадовими особами заходів адміністративного впливу здійснюється в точній відповідності із законом (ч.3 ст.7 КУпАП).

Згідно статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст.251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У відповідності до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно із ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до положень статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до норм КУпАП суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин адміністративного провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно ст. 284 КУпАП, по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи. Постанова про закриття справи виноситься при оголошенні усного зауваження, передачі матеріалів на розгляд громадської організації чи трудового колективу або передачі їх прокурору, органу досудового розслідування, а також при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про вид і розмір адміністративного стягнення, суддя враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

На підставі вищевикладеного, вважаю, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КупАП доведена повністю його поясненнями та матеріалами справи та дії останнього слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, як недбале ставлення військової службової особи до військової служби вчинене в умовах особливого періоду.

Статтею 22 КУпАП визначено, що при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 перебуває на посаді невеликий термін, а саме з 29 березня 2024 року, свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнав, у вчиненому щиро розкаявся, зобов"язується в подальшому більш відповідально відноситися до власних службових обов"язків, а також організувати у підпорядкованому йому відділі належний порядок, та те, що наслідки вчиненого не представляють суспільної небезпеки, не завдали шкоди державним чи суспільним інтересам, суд приходить до висновку про можливість звільнити ОСОБА_1 , від адміністративної відповідальності, оголосивши йому усне зауваження, що буде достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним в майбутньому нових правопорушень.

На підставі викладеного, керуючись ст. 22, ст.ст. 33-35,172-15 ч.2, 283,284 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

ВизнатиОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючого начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.172-15 ч.2 та звільнити його від адміністративної відповідальності за ст. 22 КУпАП у зв`язку з малозначністю, обмежившись усним зауваженням.

Провадження по справі закрити.

Апеляційну скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови до апеляційного суду Полтавської області через Зіньківський районний суд.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Зіньківського районного суду

Полтавської області С.Р.Должко