ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1646/24 Справа № 175/1628/24 Суддя у 1-й інстанції - Озерянська Ж.М. Суддя у 2-й інстанції - Стародуб О. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2024 року м.Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Стародуб О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та призначене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік,-

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови, 09 січня 2024 року о 17-37 год. у м. Краматорськ по вул. Дружби біля буд. 63 водій ОСОБА_1 керував автомобілем HYUNDAI TERRACAN державний номерний знак НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком алкотестеру «Драгер 7510» складеним 09.01.2024 року о 17 год. 41 хв., згідно якого ступінь алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 склав 1,34 проміле, чим порушив вимоги п.2.9«а» Правил дорожнього руху України, тобто скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді, скасувати постанову та закрити провадження у справі у зв`язку з вчиненням адміністративного правопорушення в стані крайньої необхідності. Вважає, що строк на апеляційне оскарження ним пропущений з поважних причин, оскільки справу розглянуто за його відсутності, про слухання справи його не повідомляли та копію постанови він не отримував. Зазначає, що суд належним чином не з`ясував обставини справи та не надав належної оцінки зібраним у справі доказам. Звертає увагу, що він є військовослужбовцем. У той день знаходився на законному віхідному після бойового виїзду та дозволив собі випити банку пива. Однак не очікувано отримав наказ командира доставити на бойову позицію іншого військовослужбовця. Тому його дій були викликані станом крайньої необхідності. Вказує, що працівники поліції йому не пояснили причину зупинки, не пред`являли посвідчення, не представлялися та не попереджували про ведення відеозйомки. Наголошує на відсутності у нього ознак алкогольного сп`яніння. Звертає увагу на порушення порядку огляду, оскільки огляд проведено за відсутності двох свідків, як того вимагає Інструкція, а технічний прилад «Drager Alcotest» за допомогою якого проводився огляд, довелось очікувати дві години.На його думку, доданий до протоколу відеозапис є неповним.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився. Повідомлений належним чином про день, час та місце розгляду справи. В апеляційній скарзі заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги без його участі.

Перевіривши матеріали справи, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що суддя першої інстанції правильно дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме: керування транспортним засобом особою в стані алкогольного сп`яніння.

Так, ч. 1 ст. 130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об`єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

При цьому, відповідно до п. 7 розділу ІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», яка була затверджена спільним наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09.11.2015 року, установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

За змістом п.2.9 «а» ПДР України встановлено заборону водієві керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Вказаних вимог чинного законодавства ОСОБА_1 не виконав, що й призвело до вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Факт скоєння адміністративного правопорушення та винність ОСОБА_1 підтверджуються наступними доказами.

Протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 735243 від 09.01.2024 року, згідно якого 09 січня 2024 року о 17-37 год. у м. Краматорськ по вул. Дружби біля буд. 63 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку на місці зупинки за допомогою спеціального технічного приладу газоаналізатор Alcotest Drager тест № 729, результат 1,34 ‰, чим порушив вимоги п.2.9«а» Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого огляд проведений у зв`язку з виявленими ознаками, а саме: запах алкоголю з порожнини рота. Результат огляду на стан сп`яніння 1,34 ‰, із яким ОСОБА_1 погодився, що підтверджується його особистим підписом.

Роздруківкою тестування на алкоголь за допомогою «Alcotest 6820 Drager», прилад № ARHК-0061 тест № 729 від 09 січня 2024 року з якої вбачається, що 09 січня 2024 року о 17:41 годині протестовано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якого виявлено 1,34 ‰. Роздруківка містить підпис ОСОБА_1 .

Відеозаписом до протоколу, на якому зафіксовано факт зупинення автомобілю під керуванням ОСОБА_1 , виявлення у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, факт підтвердження ОСОБА_1 вживання алкоголю двох банок пива, здійснення огляду на стан сп`яніння за допомогою Alcotest Drager, зафіксовано результат 1,34 ‰, з яким ОСОБА_1 погодився.

Рапортом інспектора взводу 2 роти ТОР БПП в м. Краматорськ та Слов`янськ УПП в Донецькій області.

Протокол про адміністративне правопорушення у справі складений уповноваженою на те особою з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП, а викладені в ньому відомості відповідають фактичним обставинам справи, які були встановлені належними, допустимими та достатніми доказами.

Протокол підписаний ОСОБА_1 , який будь-яких зауважень у протоколі не зазначив. Підстави для визнання протоколу недопустимим доказом у суду відсутні.

Долучений до матеріалів справи відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку осіб, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення, отриманий у встановленому законом порядку і здійснений працівниками поліції за допомогою наявних в нього технічних засобів, тому є належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Отже, оцінюючи кожен наведений доказ за своїм внутрішнім переконанням, апеляційний суд вважає їх належним, допустимим та достовірним, а їх сукупність є достатньою щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння проведений з дотриманням вимог ст. 266 КУпАП та «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», яка була затверджена спільним наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09.11.2015 року, тому доводи апеляційної скарги в цій частині на увагу не заслуговують.

Щодо тверджень ОСОБА_1 про необхідність присутності двох свідків під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, то апеляційний суд зазначає, що присутність таких є необхідною у разі, якщо немає можливості застосування технічних засобів відеозапису, на що вказує ст. 266 КУпАП. Однак така можливість була реалізована працівниками поліції, оскільки при огляді ОСОБА_1 застосовувались технічні засоби відеозапису. Матеріали вказаного відеозапису долучені до протоколу про адміністративне правопорушення.

Доводи ОСОБА_1 про те, що технічний прилад «Drager Alcotest», за допомогою якого проводився огляд, довелось очікувати дві години, спростовуються долученим до протоколу відеозаписом, з якого вбачається, що технічний прилад привезли через 8 хвилин після згоди ОСОБА_1 на проходження огляду.

Щодо посилання в апеляційній скарзі на відсутність у ОСОБА_1 зовнішніх ознак сп`яніння, апеляційний суд зазначає, що виявлення таких ознак покладається на працівника поліції та відбувається за оцінкою поліцейського під час спілкування з водієм та в подальшому може слугувати підставою для пропонування пройти відповідний огляд.

Доводи апеляційної скарги про не роз`яснення ОСОБА_1 його прав спростовуються підписом останнього у протоколі та долученим до матеріалів справи відеозаписом.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що працівниками поліції його не було попереджено про ведення відеозйомки також спростовуються відеозаписом.

Виказані в апеляційній скарзі сумніви щодо строку дії свідоцтва приладу, яким було здійснено огляд водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, на увагу не заслуговують.

Так, згідно з пунктом 2 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка затверджена спільним наказом МВС/МОЗ від 09 листопада 2015 року №1452/735, поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби, у тому числі і Alcotest Drager №6820, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Згідно Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» №1324-VII від 05.06.2014 року міжповірочний інтервал для категорії законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки «Вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихується» встановлено наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України №1747 від 13.10.2016 року і становить 1 рік.

Всім вказаним вимогам Alcotest Drager №6820 відповідає. Останню повірку зазначений технічний засіб пройшов 08.08.2023 року, про що свідчить наявна в матеріалах справи роздруківка результатів приладу «Драгер». Огляд ОСОБА_1 був проведений 09.01.2024 року, тобто в межах допустимого строку, міжповірочний інтервал складає 1 рік.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не повідомлявся про розгляд справи, спростовуються протоколом про адміністративне правопорушення, який містить підпис ОСОБА_1 про те, що він ознайомлений з тим, що розгляд справи відбудеться 09.02.2024 року о 10:00 годині у Дніпропетровському районному суді.

Стосовно пояснень ОСОБА_1 про те, що він діяв в умовах крайньої необхідності, апеляційний суд зазначає наступне.

Статтею 17 КУпАП встановлено, що особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Відповідно до ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

В постанові Верховного Суду від 21 грудня 2018 року суд зауважив, що у разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.

Суд роз`яснив, що стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує». Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім.

Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, у особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях.

Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається.

Встановлені у справі обставини не свідчать про те, що ОСОБА_1 використав усі способи, не пов`язані із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Як убачається з долученого до протоколу відеозапису, побратим ОСОБА_1 , якого за поясненнями самого ОСОБА_1 він терміново повинен бути відвезти на позицію, після виявлення у ОСОБА_1 ознак сп`яніння та роз`яснення йому про відсторонення від права керування та пропозиції викликати водія, який забере машину, зазначив, що він не вживав алкогольних напоїв та без проблем може сісти за кермо та їхати далі.

Таким чином, посилання ОСОБА_1 на стан крайньої необхідності на увагу не заслуговують.

Отже, оцінюючи кожен наведений доказ за своїм внутрішнім переконанням, апеляційний суд вважає їх належним, допустимим та достовірним, а їх сукупність є достатньою щодо доведеності поза розумним сумнівом вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, переконливих доводів, які б вказували на істотні порушення, які могли б вплинути на правильність і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, та які б спростовували висновки судді про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, апеляційний суд не вбачає.

Вид і розмір адміністративного стягнення суддею визначені відповідно до вимог ст. 33 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2024 року стосовно ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя