Справа № 357/4452/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2024 року cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Ірина Дубановська

за участю заявника - особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

прокурора Шлапацького О.В.,

розглянувши в м. Біла Церква, у відкритому судовому засіданні, заяву ОСОБА_1 , про відвід судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Дорошенко Світлани Іванівни від розгляду справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП,

У С Т А Н О В И В:

свою заяву ОСОБА_1 мотивував, посилаючись на п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України, оскільки вважав, що прийняте рішення суду є незаконним, необґрунтованим, невмотивованим, упередженим та має дискримінаційний характер. Так, постановою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Дорошенко С.І. від 23 травня 2024 року у справі № 357/4452/24, вже вдруге за місяць, до нього безпідставно та незаконно застосовано примусовий привід. У даній постанові містяться посилання на неіснуючі обставини (що він умисно ухиляється від явки у судове засідання, щоб уникнути відповідальності). З цим твердженням суду, він категорично не згоден.

У ході розгляду, ОСОБА_1 заяву підтримав, просив її задовольнити, та зазначав про те, що він не згоден з прийнятим суддею рішенням, що є підставою, на його думку, для відводу судді від розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Прокурор в судовому засіданні вважає, що у задоволенні заяви про відвід судді слід відмовити.

Суддя розглянув заяву про відвід за відсутністю судді ОСОБА_2 , захисника адвоката Тилика Т.М., оскільки вони про дату, час та місце розгляду повідомлялася належним чином. Їх неявка не перешкоджає розгляду заяви про відвід.

Так, суд зазначає, що у відповідності до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 246 КУпАП регламентовано, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Стаття 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачає, зокрема, що кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів безстороннім і справедливим судом.

Чинний Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить норм, які передбачають можливість заявити відвід судді від розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 21-22 рішення у справі "Надточій проти України", п. 53 рішення у справі "Гурепка проти України").

Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду від 16.02.2021 у справі № 263/10894/20, суд вказав, що відповідно до усталеної судової практики, яка ґрунтується на системному аналізі міжнародних актів з урахуванням рішень Конституційного Суду України, суди в певних випадках вправі застосовувати принцип аналогії закону.

Крім того, Рада суддів України пунктом 4 рішення №34 від 08 червня 2017 року роз`яснила, що у разі необхідності врегулювання суддею конфлікту інтересів при розгляді матеріалів про адміністративне правопорушення відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, з огляду на відсутність норм, що визначають правила відводу (самовідводу), до внесення змін до чинного законодавства суддя, враховуючи засади судочинства, передбачені Конституцією України, та міжнародні стандарти щодо незалежності суддів, неупередженості та безсторонності судочинства може застосовувати чинні процесуальні норми за аналогією.

Аналогія закону це засіб заповнення прогалин у законодавстві, який полягає в застосуванні до нього іншої норми закону, яка регламентує подібні відносини.

Приймаючи до уваги вищевикладені обставини, зокрема наявність прогалин в національному законодавстві стосовно процесуального врегулювання розгляду суддею справ про адміністративні правопорушення і врегулювання права на відвід та порядку розгляду заяви про відвід по справам про адміністративні правопорушення, суд приходить до висновку про можливість застосування аналогії закону у найближчій галузі права, в даному випадку кримінальному процесуальному законі.

Згідно з ч. 1 ст. 75 КПК України, слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні:

1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача;

2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник;

3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості;

5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Отже, суддя може бути відведений від участі у кримінальному провадженні, за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, принципи незалежності і безсторонності тісно взаємопов`язані і, відповідно до обставин, можуть потребувати загальної перевірки (п. 107, рішення ЄСПЛ у справі «Олександр Волков проти України» від 09 жовтня 2013 року, за заявою № 21722/11).

Наявність безсторонності відповідно до § 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (п. 49 рішення ЄСПЛ у справі «Білуха проти України» від 09 листопада 2006 року за заявою № 33949/02).

Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (п. 50 рішення ЄСПЛ у справі «Білуха проти України» від 09 листопада 2006 року за заявою № 33949/02).

Стосовно об`єктивного критерію слід визначити, окремо від поведінки самої судді, чи існували переконливі факти, які б могли свідчити про його безсторонність. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (п. 52 рішення ЄСПЛ у справі «Білуха проти України» від 09 листопада 2006 року за заявою № 33949/02).

Ключовим питанням є питання довіри, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству, і насамперед сторонам у процесі (п. 66 рішення ЄСПЛ у справі «Бочан проти України» від 03 травня 2007 року за заявою № 4785/05).

Отже, для відводу судді необхідно обґрунтувати наявність обставин, які об`єктивно можуть вказувати на можливу упередженість. Обставини, які були покладені в основу заяви про відвід, повинні бути доведеними.

Суддя зазначає, що як на підставу для відводу ОСОБА_1 посилався на те, що суддею Дорошенко С.І. вдруге (повторно) відносно нього застосовано постановою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 травня 2023 року примусовий привід.

Суддя зазначає, що обставини, які ОСОБА_1 зазначає, як на підставу вважати, що суддя Дорошенко С.І. є необ`єктивною та упередженою у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, фактично зводяться до його не згоди з її процесуальним рішенням під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, зокрема, застосування приводу.

Водночас, відповідно до ст. 268 КУпАП при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачених статтею ст. 172-6 КУпАП, присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою.

Суддя вважає, що ОСОБА_1 не навів доводів, яким чином розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно останнього впливає на об`єктивність та неупередженість судді Дорошенко С.І. під час розгляду вказаної справи.

Суддя зазначає, що ухвалення суддею рішень під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, за загальним правилом не є підставою для його відводу. Така можливість виникає тільки у разі ухвалення рішень, за обставин наведених у ст. 76 КПК України.

Враховуючи викладене, при розгляді заяви про відвід судді Дорошенко С.І. заявником не доведена наявність обставин, які б викликали сумніви в неупередженості судді та унеможливлювали ухвалення суддею об`єктивного рішення у справі, доводи викладені в заяві про відвід, не містять доказів, що вказують на необ`єктивність чи упередженість судді.

Отже, на підставі викладеного суддя вважає, що заява ОСОБА_1 є безпідставною та необґрунтованою, у зв`язку із чим в її задоволенні належить відмовити.

Згідно із рішенням Конституційного суду України від 31 березня 2015 року № 1-7/2015, положення частини другої статті 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо оскарження в апеляційному порядку постанови судді у справі про адміністративне правопорушення в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що в апеляційному порядку може бути оскаржена лише та постанова судді у справі про адміністративне правопорушення, ухвалення якої передбачене частиною першою статті 284 цього кодексу, а саме: про накладення адміністративного стягнення, про застосування заходів впливу, встановлених у статті 24-1 цього кодексу, про закриття справи.

Керуючись ст. 75, 76, 80 КПК України, суддя

П О С Т А Н О В И В:

у задоволенні заяви ОСОБА_1 , про відвід судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Дорошенко Світлани Іванівни, від розгляду справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, - відмовити.

Постанова в апеляційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської областіІрина ДУБАНОВСЬКА