ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/2119/24 Справа № 202/6508/24 Суддя у 1-й інстанції - Кухтін Г. О. Суддя у 2-й інстанції - Іванченко О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2024 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Іванченко О.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі, справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Мерешко М.Л., який діє в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 червня 2024 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 156 КУпАП, -

за участю:

адвоката Мерешка М.Л.

ВСТАНОВИВ:

Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 серпня 2024 року, ОСОБА_1 визнано винною у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 156 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 13600 (тринадцять тисяч шістсот) гривень, з конфіскацією предметів торгівлі та виручки, одержаної від продажу предметів торгівлі згідно протоколу огляду від 13 травня 2024 року. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що 13 травня 2024 року ДОП СП ВП № 2 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області складено протокол про адміністративне правопорушення Серії ВАД № 173936, в якому зафіксовано, що ОСОБА_1 , 13 травня 2024 року о 12 годині, знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , в магазині здійснювала реалізацію тютюнових виробів без марок акцизного податку, чим вчинила правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 156 КУпАП.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою, адвокат Мерешко М.Л., який діє в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Разом з апеляційною скаргою адвокат подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, зазначив, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутності ОСОБА_1 , а копію постанови було отримано лише 30.07.2024 року. Просив визнати причини пропуску строку поважними.

В обґрунтування апеляційної скарги, зазначає, що постанова суду першої інстанції прийнята при неповному з`ясуванні обставин справи, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи, з порушенням норм КУпАП, а тому підлягає скасуванню.

Зазначає, що матеріали справи не містять даних щодо фіксації факту оптової або роздрібної торгівлі, тобто здійснення саме продажу тютюнових виробів без акцизних марок, зокрема відсутні дані щодо передачі їх будь-яким особам, отримання від останніх грошових коштів за продаж товару, відсутні будь-які свідки.

Судом першої інстанції було не вірно застосовано норми матеріального права.

Суд апеляційної інстанції, вислухавши пояснення адвоката Мерешка М.Л. на підтримку доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та заявлене клопотання про поновлення пропущеного строку, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, а також причини пропуску строку на оскарження постанови, дійшов наступного висновку.

Апеляційним судом встановлено, що оскаржувана постанова винесена 11 червня 2024 року за відсутності учасників справи. З матеріалів справи слідує, що копію оскаржуваної постанови ОСОБА_1 вручено не було, з матеріалами справи ознайомився та отримав копію постанови її адвокат Мерешко М.Л. 30 липня 2024 року, а апеляційна скарга подана до суду першої інстанції 08 серпня 2024 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження. Разом з тим, враховуючи, що копію оскаржуваної постанови ОСОБА_1 вручено не було, а також вимоги п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України стосовно забезпечення апеляційного оскарження рішення суду та позицію колегії суддів Третьої судової палати Верховного Суду, яка викладена у постанові суду від 11 вересня 2019 року при розгляді справи №130/2448/16-к, відповідно до якої без повного тексту судового рішення особа позбавлена можливості надати належне обґрунтування апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.

Аналізом доказів у справі встановлено, що суд першої інстанції в порушення вищезазначених вимог закону належним чином не з`ясував всі обставини справи, оскільки викладені в постанові висновки суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 156 КУпАП не ґрунтуються на вимогах закону.

Так, відповідно до вимог ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

За змістом ст. 279 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення має розглядатись суддею у межах тих обставин, які зазначені у протоколі про таке порушення.

Так, положення ч. 3 ст. 156 КУпАП, що інкримінується ОСОБА_1 , встановлюють відповідальність за здійснення торгівлі пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, тютюновими виробами, електронними сигаретами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пристроями для споживання тютюнових виробів без їх згоряння з рук, з лотків, у приміщеннях або на територіях, заборонених законом.

При цьому, стаття 156 КУпАП за своїм змістом є бланкетною адміністративно-правовою нормою, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших нормативно-правових актів, що наповнює норму ст. 156 КУпАП більш конкретним змістом для встановлення тих ознак, які мають значення для правильної правової кваліфікації зазначеного діяння, а тому серед ознак суті такого адміністративного правопорушення обов`язково повинно бути посилання на конкретний нормативно-правовий акт, яким встановлюються відповідні правила та якого не дотрималась особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, порушивши тим самим законодавчі приписи.

Однак, розкриваючи склад адміністративного правопорушення, посадова особа, яка склала протокол, не навела, якою саме нормою права (пунктом, частиною та статтею закону) встановлюється заборона здійснювала торгівлю з рук тютюновими виробами, що є обов`язковою складовою об`єктивної сторони правопорушення.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що ані в фабулі протоколу про адміністративне правопорушення, ані в оскаржуваному рішенні, не конкретизовано назву та кількість тютюнових виробів, продає яких здійснювала ОСОБА_1 , а також, кому саме та скільки разів було здійснено продаж тютюнових виробів.

Отже, судом першої інстанції залишено поза увагою наведені недоліки, допущені уповноваженою посадовою особою під час оформлення протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини («Малофеєв проти Росії» та «Карелін проти Росії») у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу. У такому випадку справа про адміністративне правопорушення має бути закрита у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.

Крім того, диспозиція ч. 3 ст. 156 КУпАП передбачає саме торгівлю, зокрема, тютюновими виробами, з рук, а тому, для притягнення особи до відповідальності за ч. 3 ст. 156 КУпАП слід встановити, чи здійснювалась торгівля тютюновими виробами: роздрібна або оптова.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження факту здійснення ОСОБА_1 взагалі будь-якої торгівлі тютюновими виробами, а також факту отримання грошей (виручки) за здійснення реалізації тютюнових виробів, не зафіксовано і самого факту реалізації вказаних товарів, не отримано чеків з РРО про таку реалізацію, а грошові кошти, отримані ОСОБА_1 за реалізацію тютюнових виробів, в матеріалах справи відсутні і під час складання протоколу не вилучалися.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі: презумпції невинуватості (ст. 62 Конституції України). Тягар доведення складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган, разом з тим, особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою причетність до скоєння правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що в матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достатні докази, які свідчать про те, що ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 156 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції не забезпечив справедливий розгляд справи та прийшов до хибного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Таким чином, сукупність вказаних обставин свідчить про обґрунтованість доводів апеляційної скарги щодо відсутності складу правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 156 КУпАП, так як обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, не відповідають фактичним обставинам справи, тому на підставі наявних матеріалів справи апеляційний суд позбавлений можливості дійти безсумнівного висновку щодо винуватості ОСОБА_1 , що з огляду на положення ч. 3 ст. 62 Конституції України, відповідно до якої усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, виключає адміністративну відповідальність ОСОБА_1 за вказаною правовою кваліфікацією.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що викладені в постанові висновки не відповідають фактичним обставинам справи, а тому постанова судді підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 156 КУпАП.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання адвоката Мерешка Михайла Леонідовича про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 червня 2024 року, - задовольнити.

Апеляційну скаргу адвоката Мерешка Михайла Леонідовича, який діє в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , задовольнити.

Постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 червня 2024 року, якою ОСОБА_1 , визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 156 КУпАП, - скасувати.

Постановити нову, якою провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 156 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях останньої складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду О.Ю. Іванченко