Справа № 755/566/24
Провадження №: 3/755/398/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" лютого 2024 р.м. Київ

Суддя Дніпровського районного суду м. Києва Іваніна Ю.В., при секретарі Ющенко Т.В., розглянувши матеріали адміністративної справи, яка надійшла з УПП у м. Києві, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Дніпропетровської обл., м. Кам`янське, громадянина України, з вищою освітою, розлученого, ФОП, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

за ч.1 ст.173-2 КУпАП,-

за участю осіб, що беруть участь у провадженні

у справі про адміністративне правопорушення:

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 ,

захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності-

адвоката Грищука М.В.,

представника потерпілої адвоката Сидоренко В.В.,

В С Т А Н О В И В:

До Дніпровського районного суду м. Києва надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення зі складеним протоколом відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Як вбачається з протоколу, серії ВАВ №587191 від 08.01.2024 року, « ОСОБА_1 , 03.01.2024 року о 20-30 годині, за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї дружини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме словесно ображав та кричав, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.173-2 КУпАП».

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, не визнав та пояснив, що 03.01.2024 року близько 20-30 годині, коли дочка ОСОБА_3 готувалася до сну, у квартирі пролунав дзвінок домофону. Відчинивши двері, він побачив свою дружину ОСОБА_2 та її матір ОСОБА_4 , які повідомили, що прийшли аби побачити свою дочку (онучку) ОСОБА_3 . Дитина, почувши голос матері, вибігла з квартири в коридор. Після обіймів з дитиною та короткого спілкування дружина сказала, що хоче, аби вона та її мати - ОСОБА_4 зайшли до квартири. Він повідомив, що не проти аби саме дружина - ОСОБА_2 зайшла до квартири, натомість сказав, що не бажає, аби її мати - ОСОБА_4 заходила до квартири. На таку відповідь ОСОБА_2 відреагувала дуже емоційно, підвищила голос, розмова з її сторони перейшла на крик та нецензурні висловлювання у його бік. Він намагався словесно заспокоїти дружину, перевести розмову у звичайний тон, але його намагання виявилися марними, оскільки окрім дружини - ОСОБА_2 до розмови долучилася також і ОСОБА_4 . На такий шум вийшли сусіди. Крім цього, свідком всієї розмови була також його мати - ОСОБА_5 . Після цього, дружина ОСОБА_2 категорично відмовилася заходити до квартири та почала викликати поліцію. На що він сказав, що одягне дочку, щоб вони мали змогу поспілкуватися. Лайливих та нецензурних слів він не застосовував, оскільки поруч перебувала його дочка. Разом з тим, фізичної сили до своєї дружини він не застосовував, навіть не торкався ОСОБА_2 . До того ж, на окрему увагу заслуговує зазначена у заяві ОСОБА_2 інформація про те, що він перебував у стані алкогольного сп`яніння, а також те, що він нібито вживав наркотичні засоби рослинного походження, але він з усією відповідальністю заявляє, що не перебував а ні в наркотичному, а ні в алкогольному сп`янінні.

В судовому засіданні захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , Грищук М.В., зазначив, що протокол складено безпідставно і в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, оскільки об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян. Об`єктивна сторона правопорушення виражається в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру , внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого. Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу. За відсутності хоча б однієї із складових об`єктивної та суб`єктивної сторони караного діяння , не можна стверджувати, що в діях особи наявний склад адміністративного правопорушення. Обов`язковою умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП є вчинення не будь-яких діянь зазначених у ч.1 ст.173-2 КУпАП, а лише тих, внаслідок яких могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого. При цьому будь-яких інших належних доказів щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення суду не надано. В протоколі про адміністративне правопорушення взагалі не зазначена інформація відносно того в чому, або яким чином виражалась саме образ або крик з боку ОСОБА_1 на адресу своєї дружини. Стосовно заяви ОСОБА_2 , яка міститься в матеріалах справи слід зазначити, що викладена в ній інформація не зовсім відповідає дійсності. Інформація щодо попередньої домовленості також не відповідає дійсності, оскільки з червня 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не проживають разом та фактично припинили шлюбні відносини та на розгляді Дніпровського районного суду м. Києва знаходиться справа про розірвання шлюбу. Водночас, ще на початку травня 2022 року ОСОБА_2 з дочкою ОСОБА_3 у зв`язку з війною виїхали до Німеччини, де проживали до червня 2023 року. Повернулися в Україну лише 01 червня 2023 року та ОСОБА_2 привезла малолітню дочку ОСОБА_3 - ОСОБА_1 та залишила. Таким чином, дочка ОСОБА_3 постійно проживає з ОСОБА_1 та він самостійно її виховує. ОСОБА_2 з червня 2023 року постійно проживає окремо, до дочки не приходить, ні доглядом, ні вихованням, ні забезпеченням дочки не займається. Під час спілкування по телефону з дочкою ОСОБА_2 казала, що перебуває за кордоном. Таким чином, ОСОБА_1 спілкувався з дружиною при особистій зустрічі ще наприкінці жовтня 2023 року, а по телефону взагалі не спілкується.

Стосовно інших доказів, а саме рапорту працівника поліції та форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства слід зауважити, що зазначені документи не можуть слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення. Будь-яких інших доказів на підтвердження фактів, викладених у протоколі, у справі немає. Саме по собі складання протоколу, не є доказом на підтвердження вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, просив суд закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Представник потерпілої Сидоренко В.В. суду пояснила, що ОСОБА_2 перебуває за кордоном, оскільки в разі залишення місця проживання може втратити право на тимчасовий прихисток. В травні 2022 року ОСОБА_2 разом з дочкою ОСОБА_3 виїхала до Німеччини та отримала прихисток. Півтора року вони проживали там, дочка ходила до дитячого садочку, з батьком спілкувалися по телефону. Наприкінці їхнього перебування в Німеччині стосунки між подружжям зіпсувалися. ОСОБА_1 вимагав, щоб дитина повернулася до України. Коли ОСОБА_2 приїхала до України то ОСОБА_1 забрав дочку ОСОБА_3 та не віддав. ОСОБА_2 була вимушена поїхати за кордон, але 3 рази поверталася до України, щоб поспілкуватися з дочкою. ОСОБА_1 кожний раз коли приїздила потерпіла до дочки, влаштовував сварки.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що вона проживає в м. Кам`янське, але останній час частто приїздить до сина ОСОБА_1 , щоб допомагати з вихованням онучки ОСОБА_3 03.01.2024 року вона також була у сина вдома, онучка вже готувалась до сну, коли почав дзвонити домофон. Прийшла ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , онучка в носках вибігла у під`їзд. Її син ОСОБА_1 не хотів щоб ОСОБА_4 заходила до квартири і щоб дитина була роздягнута у під`їзді, тому запропонував дружині та тещі, одягнути дочку та всім разом вийти на вулицю, щоб вони мали змогу поспілкуватися. ОСОБА_2 після даної пропозиції почала голосно кричати та вимагати, щоб їх з матір`ю запросили в дім, ОСОБА_4 також підтримувала дочку та нецензурно лаялась в бік ОСОБА_1 , який нікого не бив та не лаявся. Після цього, ОСОБА_1 забрав дитину в квартиру, одягнув її та вони всі разом вийшли на двір. В цей час ОСОБА_2 викликала поліцію. Вони з сином запропонували піти прогулятися по набережній, але ОСОБА_2 та ОСОБА_4 відмовились та залишились чекати поліцію. Коли вони з сином та онучкою були на набережній, зателефонувала ОСОБА_2 та повідомила, що приїхала поліція, тому вона повернулася до будинку, а син з онучкою продовжили прогулянку. Поліція склала протокол зі слів ОСОБА_2 та поїхала.

ОСОБА_2 з онучкою ОСОБА_3 на початку війни виїхали за кордон. Вони спільно допомагали грошима ОСОБА_2 . Потім ОСОБА_1 дізнався, що ОСОБА_2 собі когось знайшла та почав просити, щоб вона з дитиною поверталась додому. Влітку 2023 року ОСОБА_2 привезла дитину, залишила її ОСОБА_1 , при цьому повідомила йому: «Дякую, що ти мені розв`язав руки». Коли ОСОБА_2 влітку приїжджала до України, вони всі перебували на дачі, тому остання цим скористалась та викрала всі гроші з квартири. ОСОБА_2 за весь час, що дитина перебуває з батьком, приїжджала три рази і скандалів ніколи не було. Матеріальної допомоги від ОСОБА_2 немає.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що вона є сусідкою ОСОБА_1 та проживає в кв. АДРЕСА_3 . 03.01.2024 року вона почула гучні голоси та неприємні розмови на сходовому майданчику та вийшла, щоб подивитися. Біля ліфту знаходилась ОСОБА_2 та її матір, а біля дверей квартири були ОСОБА_1 , його матір та дитина. ОСОБА_2 дуже неприємно казала в бік ОСОБА_1 , на що останній тільки відповідав «ні», але не сварився. Сварка була приблизно 10 хвилин. ОСОБА_2 дуже емоційно розмовляла та ображала ОСОБА_1 , її матір піддакувала. Потім ОСОБА_2 почала викликати поліцію. ОСОБА_1 не перебував в алкогольному сп`янінні, не кричав та не ображав нікого. Взагалі вона виключно позитивно може охарактеризувати ОСОБА_1 .

Сім`я ОСОБА_7 придбала квартиру в даному будинку не так давно, вона з ними дуже добре спілкувалась. ОСОБА_2 дуже гарна жіночка та й ОСОБА_1 гарний чоловік. Перед тим як поїхати, ОСОБА_2 зайшла до неї та повідомила, що вони їдуть та залишила кролика. Потім через деякий час повернувся ОСОБА_1 . Влітку 2023 року ОСОБА_2 привезла дитину, а сама поїхала.

Вислухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності та його захисника, представника потерпілої та свідків, вивчивши матеріали адміністративної справи, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог ч.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст.245 КУпАП одним з завдань провадження в справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

На підставі ч.2 ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з вимогами ст.280 КУпАП суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Відповідно до вимог ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Положеннями ст.252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення насильства в сім`ї, тобто умисне вчинення будь-яких дій економічного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода психічному здоров`ю потерпілого.

Відповідно до Закон України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" постраждалими від домашнього насильства можуть бути: подружжя; колишнє подружжя; наречені; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); дід (баба) та онук (онука); прадід (прабаба) та правнук (правнучка); вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); рідні брати і сестри; інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання.

Пунктами 3 та 14 ч. 1 ст. 3 Закону України Про запобігання та протидію домашньому насильству визначено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сімї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сімєю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоровю особи.

Водночас, домашнє насильство характеризується такими ознаками: умисність (з наміром досягнення бажаного результату); спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, повязаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.

Для наявності складу адміністративного правопорушення щодо вчинення домашнього насильства є обов`язковим одночасне існування вищевказаних ознак, у разі відсутності хоча б однієї із ознак дії особи не можна розцінювати як насильство.

З огляду на вищевикладене слід зазначити, що конфлікт - це зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями. Конфлікт не містить вище перелічених ознак. Ескалація конфлікту може призвести до насильства, але не завжди призводить.

Отже, різниця у тому, що насильство є результатом свідомих дій кривдника, підкріплене агресією і бажанням завдати шкоди, а не прагненням розвязати спір.

З протоколу про адміністративне правопорушення, серії ВАВ №587191 від 08.01.2024 року, « ОСОБА_1 , 03.01.2024 року о 20-30 годині, за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї дружини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме словесно ображав та кричав, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.173-2 КУпАП».

Суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу. Тобто, вчинення насильства в сім`ї характеризується наміром, коли особа усвідомлює протиправність своїх дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, передбачає порушення охоронюваних законом прав потерпілого наслідком чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, бажає цього або свідомо допускає настання таких наслідків.

Згідно письмових пояснень ОСОБА_2 , які по суті є єдиною підставою для складання протоколу відносно ОСОБА_1 , пояснень свідків та особи, яка притягується до адміністративної вфідповідальності, ОСОБА_2 створила конфлікт. А з письмових пояснень ОСОБА_1 , які узгоджуються з поясненнями, наданими в суді, вбачається, що у них з дружиною виникла словесна перепалка, в зв`язку з чим було склалдено протокол про адміністративне правопорушення відносно нього без його участі.

Обставин, які б свідчили про умисні дії ОСОБА_1 , направлених на здійснення психологічного насильства відносно ОСОБА_2 шляхом словесних образ, якими б він навмисно спричиняв дружині емоційну невпевненість, нездатність захистити себе та можливість завдання шкоди її психічному здоров`ю, судом не встановлено.

Отже, на думку суду, у ОСОБА_1 був відсутній умисел на заподіяння шкоди потерпілій та їй не заподіяно психологічної шкоди, а в даному випадку мав місце сімейний конфлікт, що підтверджується поясненнями свідків.

Разом з тим, протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали не містять жодних доказів, які б підтверджували те, що ОСОБА_1 вчинив насильство в сім`ї.

Таким чином, будь-яких доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, матеріали справи не містять та в ході судового розгляду встановлено не було.

Стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням викладеного, суддя позбавлений можливості надати оцінку в частині доведеності чи недоведеності обставин, відображених у протоколі про адміністративне правопорушення, адже ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішення позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини наголошує, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену в протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчинені певного правопорушення, винність у скоєнні якого певною особою має доводитись в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винності особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як вказано у справах «Малофеева проти Росії» (рішення від 30 травня 2013 року заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року) Європейський суд з прав людини, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.1998 року, п.54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод

В той же час, у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06 грудня 1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Враховуючи викладене, оцінивши наведені особою, яка притягується до адміністративної відповідальності та його захисником, доводи на підтвердження відсутності в його діях складу правопорушення, дослідивши усі наявні у справі докази, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення, пояснення, рапорт, своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суддя приходить до висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , оскільки обставини скоєння адміністративного правопорушення, які викладені в протоколі про адміністративне правопорушення не підтверджені у судовому засіданні жодним доказом.

Таким чином, суддя приходить до висновку, що факт вчинення

ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, не знайшов підтвердження в судовому засіданні, що зумовлює закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю в діях особи, що притягується до адміністративної відповідальності складу адміністративного правопорушення.

Згідно з п.1 ст.247 КУпАП розпочате провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.

Керуючись положеннями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст.ст.1, 7, 9, 44-3, 245, 247, 251-252, 280, 283-285 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП закрити за відсутністю в діях особи, що притягується до адміністративної відповідальності, складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником або прокурором протягом десяти днів з дня її винесення до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення у вигляді арешту, а також постанов, прийнятих за результатами розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст.185-3 КУпАП.

Строк пред`явлення постанови до виконання - три місяці з дня винесення.

Суддя Дніпровського районного суду

м.Києва Ю.В. Іваніна