Справа № 541/238/24
Номер провадження3/541/205/2024
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2024 року м. Миргород

Суддя Миргородського міськрайонного суду Полтавської області Дністрян О.М., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з Миргородського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, працює перукарем в перукарні «Каприз», проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

23.01.2024р. до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області надійшов адміністративний матеріал стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 04 січня 2024 року серія ВАД № 021320, 04 січня 2024 року близько 10 год.20 хв. в АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 умисно висловлювала в сторону своєї матері ОСОБА_2 образи нецензурною лайкою, умисно штовхала, чим вчиняла психологічне насильство відносно своєї матері, внаслідок чого могла бути завдана шкода психологічному здоров`ю. Чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину не визнала, пояснила, що матір не штовхала, вони лише обидві розмовляли на підвищених тонах, нецензурно на матір не висловлювалась. Матір викликала поліцію та швидку, на тілі у неї не було зафіксовано ніяких пошкоджень. Поліція її розшукала вже на роботі, сказали, що вона знущається з матері та б`є її. Потім матір не пустила їх з дитиною додому, вони десять днів жили у сестри. Матір страждає на цукровий діабет, у неї часто перепади в настрою, вона самостійно не може пересуватися, ходить за допомогою візочку. Вона здійснює з матір`ю догляд, купує їй продукти та ліки, готує їжу. Вона не знає чому матір так вчинили, чому викликала поліцію, мабуть це через її нестабільний емоційний стан.

Представник потерпілої адвокат Данильчук С.Г. в судовому засіданні просив притягнути ОСОБА_1 до відповідальності.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснила, що ОСОБА_1 це її рідна сестра, а потерпіла це її матір. Зазначила, що матір сестру постійно виганяє з дому, хоча сама себе не в змозі обслуговувати через те, що хворіє на цукровий діабет, доглядає її сестра, але матір інколи не хоче звертатися до сестри, може з нею не балакати, демонстративно просить сусідів купити їй продукти та ліки. Коли почалася війни, вона з дітьми на прохання матері переїхали до неї, але не змогли з нею жити, оскільки вона постійно пред`являла якісь претензії, зараз вони взагалі не спілкуються, тільки її діти ходять до бабусі, також їй допомагають.

Вислухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, пояснення представника потерпілої, свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Згідно із ст. 7 КУпАП провадження у справах про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням є протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Відповідно до вимог ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За нормою ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, який визначає людину, її права та свободи найвищою цінністю в державі, що обумовлює можливість обмеження її прав та свобод лише при неухильному дотриманні законодавства України та лише за наявності вини. Тобто особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено поза розумним сумнівом, на підставі належних та допустимих доказів із дотриманням встановленої законом процедури.

Принцип «поза розумним сумнівом», сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України». Так, у відповідності до цього рішення, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Виходячи з рішень ЄСПЛ - розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

З письмових пояснень потерпілої ОСОБА_2 , які долучені до матеріалів справи, вбачається, що 04.01.2024р. близько 10 год. 20 хв. в неї виникла суперечка з донькою, в ході якої остання ображала її нецензурною лайкою, погрожувала фізичною розправою та вдарила рукою по тулубу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 173-2 КУпАП особа підлягає притягненню до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового

заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

За визначенням Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 № 2229-VIII, домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру

Самі по собі фізичне насильство не формує собою домашнє насильство та утворює склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли діяння фізичного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди.

Самі по собі нецензурні висловлювання не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі дії спрямовані на обмеження волевиявлення особи, або якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Отже, вищенаведене дає підстави вважати, що пояснення ОСОБА_2 не можуть бути беззаперечним доказом на підтвердження вини ОСОБА_1 , оскільки вона є зацікавленою особою у справі, а свідків подій і обставин, що зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, встановлено не було. Більш того, в судовому засіданні з боку потерпілої сторони також не надано будь-яких доказів на підтвердження зазначеної в протоколі події.

Не може бути визнаний належним доказом по справі в розумінні ст. 251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 021320 від 04 січня 2024 року, так як сам протокол за своєю правовою природою не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та не викликають сумніви у суду, а такі докази суду не надано.

Разом з тим, наявні у справі докази не підтверджують, що внаслідок дій ОСОБА_1 могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілої ОСОБА_2 .

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення.

Відповідно до пункту 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З врахуванням викладеного, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 173-2 ч. 1 КУпАП відносно ОСОБА_4 , у зв`язку з відсутністю в її діях події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 9, 33, 247, 268, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И В :

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого за ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Миргородського

міськрайонного суду О. М. Дністрян