ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №953/2480/21 Головуючий 1 інстанції: Бородіна Н.М.
Провадження №33/818/245/24 Доповідач: Люшня А.І.
Категорія: ч.3 ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2024 року Харківський апеляційний суд у складі:

- головуючого судді Люшні А.І.,

- за участю захисника Бакалкіна О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкові справу за апеляційною скаргою особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Київського районного суду м.Харкова від 02 квітня 2021 року,-

УСТАНОВИВ:

Цією постановою накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за ч.3 ст.130 КУпАП у виді штрафу в розмірі 40 800 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на десять років.

Також стягнено з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 454 грн.

Судом встановлено, що 27 січня 2021 року о 04.15 год. в м.Харків по вул.Чернишевська,1 водій ОСОБА_1 , керував автомобілем Volvo д.н. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з ротової порожнини, млява мова, нестійка хода. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Драгер та у наркологічному центрі за адресою м.Харків, вул.Шевченко, 26 відмовився в присутності двох свідків. Водій протягом року двічі був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

В апеляційній скарзі особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 просить постанову скасувати, ухвалити нову постанову, якою закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.130 КУпАП за відсутності події та складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують факт руху транспортного засобу Volvo д.н. НОМЕР_1 та керування ОСОБА_1 вказаним автомобілем. При складанні протоколу працівниками поліції ОСОБА_1 не роз`яснювалися його права та обов`язки, передбаченні ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП. Наданий відеозапис не є безперервним, не містить посилання на серійний номер портативного відеореєстратора, закріпленого на форменому одязі поліцейського або будь яких даних, що можуть ідентифікувати пристрій. Наголосив, що суд першої інстанції в резолютивній частині оскаржуваної постанови не встановив вину ОСОБА_1 , в якості кваліфікуючих ознак використав постанову Дзержинського районного суду м.Харкова від 02 липня 2020 року, яка не набрала законної сили та скасована апеляційним судом.

Також просить поновити строк на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що суд першої інстанції розглянув справу про адміністративне правопорушення за відсутності ОСОБА_1 , належним чиномпро час та місце розгляду даної справи останній не повідомлявся, про притягнення його до адміністративної відповідальності дізнався від працівників поліції наприкінці листопада 2023 року, оскаржувану постанову отримав лише 27 листопада 2023 року, з матеріалами справи ознайомився 05 грудня 2023 року.

Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами справи не спростовуються, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (п.8 ч.1 ст.129 Конституції України), строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП, перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Згідно вимог ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Встановивши винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.130 КУпАП, районний суд послався на докази, а саме: протокол про адміністративне правопорушення від 27 січня 2021 року серії ДПР18 №024709; письмові пояснення свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яких було залучено працівниками поліції в якості свідків при оформленні протоколу про адміністративне правопорушення за ознаками ст.130 КУпАП, у їх присутності водій автомобіля ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу в медичному закладі КНП ХОР «ОНД» відмовився; дані відеозапису, який міститься в матеріалах справи; постанову Дзержинського районного суду м.Харкова від 02 липня 2020 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП; постанову Київського районного суду м.Харкова від 01 червня 2020 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

Доводи особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , що він не керував транспортним засобом Volvo д.н. НОМЕР_1 є необґрунтованими та спростовуються наданими відеозаписами, з яких вбачається, що під час перевірки документів працівниками поліції останній не заперечував факту керування транспортним засобом та повідомив що посвідчення водія залишив дома, їздив до магазину за продуктами, де йому невідомі особи пошкодили колесо автомобіля, проживає на відстані 500 м від місця зупинки автомобіля.

Відеозаписи у своїй сукупності з іншими доказами, які містяться у матеріалах справи, підтверджують факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а тому у апеляційного суду не виникає сумнівів щодо керування останнім транспортним засобом у вказаний час та у вказаному місці. Доводи про зворотне розцінюються як спосіб захисту та намагання уникнути адміністративної відповідальності.

Доводи апелянта про відсутність в резолютивній частині оскаржуваної постанови рішення суду про визнання ОСОБА_1 винуватим не є істотним порушенням вимог закону. Згідно вимогам ч.1 ст.284 КУпАП у постанові по справі про адміністартвине правопорушення повино бути зазаначено накладення на особу адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення. При цьому імперативної вимоги зазначати в резолютивній частині постанови рішення про визнання особи винуватою цей закон не містить.

Посилання апелянта на не роз`яснення йому працівниками поліції прав, передбачених ст.63 Конституції України та положень ст.268 КУпАП, є безпідставними та спростовуються даними вищенаведеного протоколу, в якому останньому було роз`яснено зазначені права, що підтверджується його особистим підписом, а також відсутністю заперечень з цього приводу у поясненнях (а.с.1).

Доводи апеляційної скарги про те, що відеозапис з нагрудних камер поліцейських є неналежним доказом у справі, оскількине є безперервним, не містить посилання на серійний номер портативного відеореєстратора, закріпленого на форменому одязі поліцейського або будь яких даних, що можуть ідентифікувати пристрій, не приймаються до уваги. Зазначені відеозаписи надані відповідними посадовими особами та долучені до протоколів про адміністративні правопорушення в якості доказів, що є обов`язковим відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення про доведеність порушення ОСОБА_1 п.2.5 Правил дорожнього руху України.

Разом із тим, визнаючи винуватим ОСОБА_1 за ч.3 ст.130 КУпАП, суд не врахував наступного.

Частиною 1 ст.130 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Диспозицією ч.2 ст.130 КУпАП встановлена відповідальність за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених ч.1 ст.130 КУпАП.

Згідно диспозиції ч.3 ст.130 КУпАП передбачена відповідальність за дії, передбачені частиною першою цієї статті, вчинені особою, яка двічі протягом року піддавалася адміністративному стягненню за керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Європейський суд із прав людини поширює стандарти та процедурні гарантії, встановлені Конвенцією для кримінальних проваджень, на провадження у справах про адміністративні правопорушення, вважаючи їх кримінальними провадженнями по суті і за змістом, а саме у рішенні «Надточій проти України» у п.21 Суд зазначає, що уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу про адміністративні правопорушення. Справи про адміністративні правопорушення є за своєю суттю кримінальними, а тому на них поширюються гарантії зокрема щодо презумпції невинуватості.

Положеннями ч.1 ст.256 КУпАП встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення є процесуальним документом, який засвідчує факт неправомірних дій, складається за встановленою формою і повинен містити дані про місце, час вчинення, суть правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

Суть адміністративного правопорушення, яка викладена у протоколі, повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП, за якою складений протокол.

За змістом ст.ст.279, 280 КУпАП розгляд справи судом здійснюється лише щодо особи, відносно якої складений протокол та в межах складеного протоколу про адміністративне правопорушення.

Як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №024709, 27 січня 2021 року о 04-15 год. в м.Харків по вул.Чернишевська,1 водій ОСОБА_1 керував автомобілем Volvo ХС 70, д.н. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з ротової порожнини, млява мова, нестійка хода. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки з використанням приладу Drager Alkotest 6820 відмовився, у наркологічному центрі за адресою м.Харків, вул.Шевченко, 26 водій також відмовився. Правопорушення вчинене повторно протягом року, рішення Київського районного суду м.Харкова (№3/953/1836/20) за ч.1 ст.130 КУпАП., чим порушив вимоги 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.2 ст.130 КУпАП ( а.с.1).

Отже, суть правопорушення зазначена у вказаному протоколі вказує на повторність вчинення дій, передбачених ч.1 ст.130 КУпАП та попереднє притягнення ОСОБА_1 до відповідальності постановою Київського районного суду м.Харкова від 01 червня 2020 року.

Постановою Київського районного суду м.Харкова від 01 червня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Постановою Харківського апеляційного суду від 22 вересня 2021 року задоволено клопотання ОСОБА_1 , поновлено йому процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови суду від 01 червня 2020 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Київського районного суду м.Харкова від 01 червня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП залишено без змін.

Суд першої інстанції, визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.130 КУпАП, вийшов за межі складеного протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №024709 від 27 січня 2021 року та у якості доказу послався на постанову Дзержинського районного суду м.Харкова від 02 липня 2020 року, яка в подальшому була скасована постановою Харківського апеляційного суду від 20 жовтня 2021 року.

Постановою Харківського апеляційного суду від 20 жовтня 2021 року поновлено захиснику процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови Дзержинського районного суду м.Харкова від 02 липня 2020 року, апеляційну скаргу захисника задоволено частково, постанову Дзержинського районного суду м.Харкова від 02 липня 2020 року щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП скасовано, а провадження по справі про адміністративне правопорушення закрито на підставі п.7 ст.247 КУпАП, у зв`язку зі збігом строків, передбачених ст.38 КУпАП.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення доведена за ч.2 ст.130 КУпАП, як повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених ч.1 ст.130 КУпАП. За таких обставин, дії ОСОБА_1 підлягають перекваліфікації з ч.3 ст.130 КУпАП на ч.2 ст.130 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у межах встановлених санкцією ч.2 ст.130 КУпАП.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції підлягає зміні, відповідно до п.4 ч.8 ст.294 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 задовольнити.

Поновити особі, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Київського районного суду м.Харкова від 02 квітня 2021 року.

Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Київського районного суду м.Харкова від 02 квітня 2021 року змінити.

Дії ОСОБА_1 перекваліфікувати з ч.3 ст.130 КУпАП на ч.2 ст.130 КУпАП та накласти на нього за цим законом адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки без вилучення транспортного засобу.

У решті постанову суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Харківського

апеляційного суду А.І. Люшня