Постанова

Іменем України

23 липня 2024 року

смт Краснопілля

справа № 578/655/24

провадження № 3/578/397/24

Краснопільський районний суд Сумської області у складі головуючого судді Косар А. І. розглянув у приміщенні суду в селищі Краснопілля Сумського району Сумської області справу про адміністративне правопорушення за частиною другою статті 172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення

особа, щодо якої розглядається справа:

ОСОБА_1 , дата і місце народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , село Шпитьки Києво-Святошинського району Київської області; громадянство: України; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; командир мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 , старший лейтенант

учасники судового провадження:

ОСОБА_1 у статусі особи, який притягується до адміністративної відповідальності

та установив:

09.07.2024 у провадження Краснопільського районного суду Сумської області від ІНФОРМАЦІЯ_2 направлений адміністративний матеріал про скоєння військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_1 військового адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення /далі - КУпАП/.

При розгляді справи у суді, ОСОБА_1 по суті порушення пояснив, що він як командир мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 погодив щорічну відпустку з 21 червня 2024 р. військовослужбовцю ОСОБА_2 . За останнім закріплена зброя в/ч, за яку він особисто несе відповідальність. ОСОБА_1 особисто доводив ОСОБА_2 про порядок поводження зі зброєю. Кожен військовослужбовець повинен здавати зброю до кімнати зберігання зброї перед виходом у відпустку, про що неодноразово було доведено особовому складу мінометної батареї. Про те, що ОСОБА_2 не здав зброю на відповідальне зберігання до кімнати зберігання зброї йому не було відомо. Він особисто до поводження зі зброєю ставиться відповідально і постійно нагадує військовослужбовцям про їх персональну відповідальність при поводженні зі зброєю.

Обставини встановлені судом

З протоколу про адміністративне правопорушення серія КИС № 624 від 07.07.2024 слідує, що в умовах особливого періоду, від чергового Сумського РУП ГУНП в Сумській області надійшло повідомлення про те, що 07.07.2024 близько 09.00 за адресою АДРЕСА_2 , власник квартири громадянин ОСОБА_3 (здавав в оренду помешкання військовослужбовцям), перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, зайшовши до будинку, виявив 5.45 мм автомат АК-74 № НОМЕР_2 (1981 р. в.) та 4 магазини з набоями, закріплений за молодшим сержантом ОСОБА_2 - оператором відділення управління командира мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 , який з 21.06.2024 по 07.07.2024 перебуває у щорічній основній відпустці, взяв зброю та пішов до лісу постріляти. На постріли відреагували працівники Національної поліції ГУНП в Сумській області, які прибувши на місце події вилучили вищевказану зброю.

В ході перевірки було встановлено. що причетним до правопорушення є військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 молодший сержант ОСОБА_2 . Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №297 від 14.10.2023 молодшого сержанта призначено на посаду «оператора відділення управління командира мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 ».

Автомат НОМЕР_3 , з якого були зроблені постріли гр. ОСОБА_4 , закріплений за молодшим сержантом ОСОБА_2 , що підтверджено витягом з табелю закріпленого озброєння військової частини НОМЕР_1 .

Автомат АК-74 №1212196 вилучено слідчо-оперативною групою ВП №2 (с. Краснопіллля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області.

07.07.2024 слідчим ВП №2 (с. Краснопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про порушене кримінальне провадження за №0002046, передбачене частиною 1 статті 263 Кримінального кодексу України.

Встановлено. що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №194 від 20.06.2024. молодший сержант ОСОБА_2 знаходився у відпустці за сімейними обставинами тривалістю 15 календарних діб та дві доби для проїзду до місця проведення відпустки та повернення до місця несення служби з 21.06.2024 по 07.07.2024. При цьому особиста стрілецька зброя та боєприпаси військовослужбовця, а саме автомат АК-74 № НОМЕР_2 та набої до нього не були здані та знаходились у побратима військовослужбовця солдата ОСОБА_5 в місці тимчасового мешкання за адресою АДРЕСА_2 , під час перебування ОСОБА_2 0. 0. у відпустці.

Відповідно до наказу Міністра оборони України № 404 від 30.12.2021 «Про затвердження інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України», а саме:

пункту 14 розділу І - під час видачі стрілецької зброї та боєприпасів військовослужбовцям командир (керівник, начальник) зобов`язаний нагадати їм порядок поводження зі стрілецькою зброєю та боєприпасами, зокрема щодо заборони: мати при собі стрілецьку зброю під час перебування в санаторії, будинку відпочинку, у відпустці, на лікуванні, а також під час відвідування театрів, клубів та інших громадських місць, якщо перебування в них не пов 'язане з несенням служби»;

пункту 2 розділу X - у разі тимчасового виходу (виїзду) військовослужбовців до населених пунктів, у тому числі тих, що не належать до району відповідальності підрозділу, для вирішення особистих чи службових питань стрілецька зброя та боєприпаси здаються відповідальному за облік стрілецької зброї і боєприпасів підрозділу або черговому підрозділу з внесенням відповідних змін до опису зброї, яка зберігається у шафі (ящику). Відповідно до Закону Українці «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 № 548-ХІV, а саме:

ст. 58 - командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально- психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу): за додержання принципів соціальної справедливості.

Командир (начальник) відповідно до посади, яку він займає, повинен діяти самостійно і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України. законів України. статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів;

ст. 59 - Командир (начальник) зобов`язаний негайно доповідати старшому командиру (начальнику) про кримінальне чи адміністративне правопорушення. пов`язане з корупцією, вчинене підлеглим військовослужбовцем, а командир (начальник) військової частини (установи) - негайно повідомляти про це відповідному прокурору, а в разі вчинення кримінального чи адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією військовослужбовцем Збройних Сил України - начальнику відповідного органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України.

З пояснень командира мінометної батареї старшого лейтенанта ОСОБА_1 , він перебуває на посаді командира мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 . До його обов`язків належить організація роботи служби мінометної батареї, виконання бойових завдань, взаємодія між суміжними підрозділами, проведення інструктажів із заходів безпеки поводження з вогнепальною та мінометною зброєю, контролює здавання, видачу та зберігання зброї. При вибутті військовослужбовців у відпустку їх особиста зброя здається старшому техніку мінометної батареї головному сержанту ОСОБА_6 , який є його підлеглим. Також питання зберігання, транспортування та поводження зі зброєю контролюється також головним сержантом мінометної батареї ОСОБА_7 та командиром взводу старшим лейтенантом ОСОБА_8 . Молодший сержант ОСОБА_2 згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 вибув у відпустку з 21.06.2024 включно по 07.07.2024. Перед відпусткою зброю повинен був здати головному сержанту ОСОБА_6 . Але він поспішав по своїх справах та зброю не встиг передати старшому техніку, і передав її побратиму солдату Часнику ОСОБА_9 , який в подальшому за проханням ОСОБА_2 повинен був її передати до кімнати зберігання зброї. Про те. що зброю ОСОБА_2 не передав особисто до кімнати зберігання зброї він не знав. Про Факт викрадення зброї та її застосування (АК-74) він дізнався від співробітників поліції, прибувши на місце події. Командир батальйону в/ч НОМЕР_1майор ОСОБА_12 надав йому наказ прибути на місце події для з`ясування обставин. Про те. що зброя ОСОБА_2 /не здана до кімнати зберігання зброї йому не доповіли, а він в свою чергу не проконтролював дане питання. Він вважає, що неналежним чином проконтролював здачу молодшим сержантом ОСОБА_2 зброю сержанту ОСОБА_6 , який повинен був прийняти її на відповідальне зберігання.

У зв`язку із тим, то він не проконтролював головного сержанта ОСОБА_11 , який не перевірив здачу молодшим сержантом ОСОБА_2 зброї та набоїв до неї, він грубо порушив вимог Інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України.

Виходячи з вищезазначеного, командир мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 старший лейтенант ОСОБА_1 не здійснює належним чином контроль за підпорядкованим особовим складом, а також за станом і збереженням озброєння та Боєприпасів у підпорядкованому підрозділі, що спровокувало підлеглого йому військовослужбовця до не здачі озброєння до кімнати зберігання зброї, що призвело до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 263 Кримінального кодексу України. Також таке неналежне виконання своїх службових обов`язків негативно впливає на бойову готовність та успішне виконання мінометною батареєю військової частини НОМЕР_1 покладених на неї завдань.

Тобто, командир мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 старший лейтенант ОСОБА_1 , в умовах особливого періоду, будучи військовою службовою особою, недбало виконував покладені на нього службові обов`язки, що призвело до надзвичайної події, яка трапилась о 9-й годині 07.07.2024 в АДРЕСА_2 , чим вчинив правопорушення, передбачене частиною 2 статті 172-15 КУпАП.

До протоколу долучені наступні документи:

- витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №141 від 13.05.2023 про зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 ;

- витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_4 (по стройовій частині) №337 від 21.11.2023 про призначення лейтенанта ОСОБА_1 на посаду командира мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 ;

- копії паспорта, картки платника податків, військового квитка на ОСОБА_1 ;

- витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №96 від 27.05.2022 про зарахування до списків особового складу цієї військової частини військовослужбовця ОСОБА_2 ;

- витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №297 від 14.10.2023 про призначення молодшого сержанта ОСОБА_2 на посаду в цій військовій частині;

- витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №194 від 20.06.2024 про надання військовослужбовцю ОСОБА_2 частину щорічної основної відпустки з 21.06.2024 по 07.07.2024 на підставі відпускного квитка № 380 від 20.06.2024;

- копія відомості закріплення зброї (АК-74) за особовим складом мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 ;

- копія постанови старшого слідчого СВ Сумського РУП ГУНП в Сумській області від 07.07.2024 про залучення виявлених в рамках кримінального провадження ЄРДР за №002046 від 07.07.2024 предметів речовими доказами;

- письмові пояснення від ОСОБА_7 та ОСОБА_1 датою 07.07.2024, ОСОБА_2 датою 08.07.2024;

- повідомлення командиру військової частини НОМЕР_1 про складення протоколу про адміністративне правопорушення на ОСОБА_1 .

Джерела права, мотиви суду

Згідно з частиною другою статті 2 КУпАП законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, а згідно положень статті 9 Конституції України, статті 19 Закону України «Про міжнародні договори» та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини » усталена судова практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерела права.

Згідно з частиною 1 статті 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Згідно з частиною першою статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Зі змісту даної правової норми вбачається, що особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності тільки у разі вчинення дії чи бездіяльності, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог стст.245,251,252,280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку, та усунувши усі можливі сумніви, і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Частиною першою статті 256 КУпАП, визначено, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по-батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення правопорушника; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 інкримінується недбале ставлення до військової служби, яке виразилося у тому, що він як командир мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 в умовах особливого періоду, не здійснює належним чином контроль за підпорядкованим особовим складом, а також за станом і збереженням озброєння та боєприпасів у підпорядкованому підрозділі, що спровокувало підлеглого йому військовослужбовця ОСОБА_2 до не здачі озброєння до кімнати зберігання зброї, що призвело до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 263 Кримінального кодексу України. Також таке неналежне виконання своїх службових обов`язків негативно впливає на бойову готовність та успішне виконання мінометною батареєю військової частини НОМЕР_1 покладених на неї завдань. Тобто, командир мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 старший лейтенант ОСОБА_1 , будучи військовою службовою особою, недбало виконував покладені на нього службові обов`язки, що призвело до надзвичайної події, яка трапилась о 9-й годині 07.07.2024 в АДРЕСА_2 , за що відповідальність передбачена частиною 2 статті 172-15 КУпАП.

Під військовими службовими особами розуміються військові начальники, а також інші військовослужбовці, які обіймають постійно чи тимчасово посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських обов`язків, або виконують такі обов`язки за спеціальним дорученням повноважного командування.

Особливий період регламентується Законами України «Про оборону України», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та діє в Україні з 17.03.2014, після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 №303/214 «Про часткову мобілізацію». Зазначена правова позиція сформульована в постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 205/1993/17-ц.

24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією рф проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому продовжувався та діє до тепер.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять).

Статтею 5 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних сил України» (далі - Закон № 548-XIV) визначено поняття внутрішньої служби, як система заходів, що вживаються для організації повсякденного життя і діяльності військової частини, підрозділів та військовослужбовців згідно з цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 6 Загальних положень Закону № 548-XIV, внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань. Вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець.

Отже положення цього Статуту розповсюджуються на кожного військовослужбовця у індивідуальній мірі та обсязі.

За змістом частини 7 Загальних положень Закону № 548-XIV, внутрішньою службою у військових частинах та підрозділах керують їх командири. У разі розташування в одному приміщенні кількох підрозділів, командири яких не мають спільного безпосереднього начальника, керівництво внутрішньою службою наказом командира військової частини покладається на командира одного з цих підрозділів. Безпосереднім організатором внутрішньої служби у військовій частині є начальник штабу, а в роті - головний сержант роти.

Відповідно до частини 8 Загальних положень Закону № 548-XIV- відповідальність за стан внутрішньої служби у військових частинах покладається на всіх прямих начальників, які повинні подавати допомогу підпорядкованим військовим частинам і підрозділам в організації та забезпеченні виконання вимог внутрішньої служби і систематично перевіряти її стан.

Статтями 144-148 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних сил України» № 548-XIV визначено місця зберігання стрілецької бойової зброї з вимогами до їх обладнання та укріплення, закріпленням відповідальної особи.

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 148 Закону№ 548-XIV, пістолети солдатів і сержантів підрозділу зберігаються у металевому замкненому, запечатаному ящику на складі частини та видаються в установленому командиром військової частини порядку.

Аналізуючи вказані положення, суд доходить висновку, що з моменту видачі стрілецької зброї особовому складу, військовослужбовці в індивідуальному порядку несуть відповідальність за збереження бойової зброї до моменту здачі її на зберігання у спеціально відведені для цього місця.

Крім того, правила поводження з вогнепальною зброєю військовослужбовцями визначено у «Інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 29 червня 2005 року № 359, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 26 серпня 2005 року за № 933/11213 (далі також -Інструкція).

Зокрема, у абзаці 3 пункту 2 Розділу 1 цієї Інструкції визначено поняття стрілецької зброї, як табельна та нетабельна зброя: револьвери, пістолети, гвинтівки, карабіни, автомати, пістолети-кулемети, кулемети, сигнальні пістолети, ручні гранатомети, запасні стволи кулеметів, пристрої для навчальних стрільб, спортивна та навчальна зброя, зброя спеціального призначення.

Відповідно до пункту 3 Інструкції, в органах військового управління згідно з вимогами цієї Інструкції розробляються інструкції, які визначають особливості зберігання стрілецької зброї та боєприпасів у підпорядкованих військових частинах, які затверджуються відповідним командиром (керівником, начальником) органу військового управління.

З матеріалів справи встановлено, що військовослужбовці підрозділу мінометної батареї на час події тимчасово дислокувалися поза межами постійного знаходження військової частини, а саме в АДРЕСА_2 .

До того ж, суд враховує, що відповідно до пункту 2 Розділу Х Інструкції, військовослужбовці отриману стрілецьку зброю та боєприпаси повинні постійно тримати при собі. У разі тимчасового виходу (виїзду) військовослужбовців до населених пунктів, у тому числі тих, що не належать до району відповідальності підрозділу, для вирішення особистих чи службових питань стрілецька зброя та боєприпаси здаються відповідальному за облік стрілецької зброї і боєприпасів підрозділу або черговому підрозділу з внесенням відповідних змін до опису зброї, яка зберігається у шафі (ящику) (додаток 22).

Додаток 22 Інструкції передбачає встановленого зразка опис стрілецької зброї, яка перебуває на зберіганні у відповідному (визначеному) місці.

З огляду на вказані положення та матеріали справи, стрілецька зброя військовослужбовця ОСОБА_2 видавалася йому особисто під підпис.

Частиною першою статті 172-15 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби.

Диспозицією частини другої статті 172-15 КУпАП, передбачена відповідальність за недбале ставлення до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду.

З об`єктивної сторони, правопорушення характеризується суспільно-небезпечною бездіяльністю у вигляді недбалого ставлення до служби та суспільно-небезпечними наслідками, які можуть настати в результаті цього.

Недбале ставлення до служби означає невиконання або неналежне виконання військовою, службовою особою своїх службових обов`язків через недбале чи несумлінне ставлення до них.

Якщо особа не мала реальної можливості взагалі проявити ставлення до своїх службових обов`язків (у зв`язку з виконанням інших покладених на неї обов`язків внаслідок нетривалої роботи на посаді та за відсутності досвіду тощо), не можна говорити про те, що воно було недбалим чи несумлінним.

З наведеного вбачається, що для встановлення факту недбалого ставлення до військової служби є необхідним встановити не тільки факт невиконання військовослужбовцем певного обов`язку, але й те, що він мав місце саме внаслідок недбалості, тобто у зв`язку із тим, що особа за наявності реальної можливості виконання своїх обов`язків проявила до них байдужість та несумлінність.

Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у справі "Гурепка проти України" (п. 50-55 Рішення від 06.09.2005) суд не має сумніву, що в силу суворості санкції справа про адміністративне правопорушення за суттю є кримінальною, а адміністративне покарання фактично носить кримінальний характер з усіма гарантіями статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, що дає підстави для застосування практики Європейського суду з прав людини з кримінальних справ у справах про адміністративні правопорушення залежно від суворості санкції статті Закону.

Зокрема, в даному випадку можна врахувати, що адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт з утриманням на гауптвахті мають каральний і стримуючий характер. Адміністративне правопорушення за статтею 172-15 КУпАП може бути віднесено до «кримінального обвинувачення» в розумінні статті 6 Конвенції із розповсюдженням відповідних гарантій щодо справедливого судового розгляду.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем. Згідно з витягом із Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №337 від 21.11.2023 лейтенанта ОСОБА_1 , якого наказом командира військової частини НОМЕР_1 №269 від 20.10.2023 призначено командиром мінометної батареї, визнано таким, що з 21.11.2023 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Разом з цим, відмітки про дату ознайомлення ОСОБА_1 з наказом про призначення на посаду та відомості про список закріпленого особового складу відсутні.

Протокол про військове адміністративне правопорушення серія КИС № 624 від 07.07.2024, складений стосовно ОСОБА_1 , не містить відомостей про час і місце вчинення останнім правопорушення; обставин, які б свідчили про його службову недбалість, які дії він зобов`язаний був вчинити та у який спосіб, невиконання яких ставиться йому у провину. Також не зазначено, норми якого нормативно - правового акту він порушив, за що передбачена відповідальність за частиною 2 статті 172-15 КУпАП.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справі «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року, заява № 16347/02). При цьому Європейський суд робить висновок, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на викладене, аналізуючи в сукупності докази по справі з точки зору їх допустимості, об`єктивності та достатності, суд доходить висновку, що протокол про адміністративне правопорушення серія КИС № 624 від 07.07.2024 не є беззаперечним доказом вчинення військовослужбовцем ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого частиною другою статті 172-15 КУпАП.

Фактичні обставини справи, які встановлюються із матеріалів справи, не узгоджуються із обставинами, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до статті 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, а обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Стандарт доведення вини поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що правопорушення було вчинено і особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, є винною у вчиненні адміністративного правопорушення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія, викладена у протоколі про адміністративне правопорушення, має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду.

Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії, викладеній у протоколі про адміністративне правопорушення.

Наявність таких обставин, які свідчать про можливість іншої версії події, аніж викладена у протоколі про адміністративне правопорушення, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку вказано у протоколі про адміністративне правопорушення, має бути спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною згідно з протоколом про адміністративне правопорушення.

Відповідно до статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

При цьому суд приймає вмотивовану постанову тільки в межах викладених уповноваженою посадовою особою у протоколі про адміністративне правопорушення та обсягу доказів, наявних в матеріалах справи.

Виходячи з основоположних засад диспозитивності, суд не може встановлювати інші фактичні обставини, окрім тих, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення та додані до протоколу.

У зв`язку з чим, в матеріалах справи є лише сумніви щодо наявності вини в діях ОСОБА_1 , а відтак згідно зі статтею 62 Конституції України, суд такі сумніви повинен трактувати на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Відповідно до правової позиції, викладеної в Постанові ВС/КАС від 08.07.2020 у справі N 463/1352/16-а, в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню в справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь.

Згідно з частиною першою статті 247 КУпАП, провадження по справі належить закрити, якщо судом встановлено, що в діях особи у відношенні якої, складено протокол про адміністративні правопорушення, відсутні склад та подія адміністративного правопорушення.

Таким чином, суд вважає за необхідне провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності закрити, в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 172-15 КУпАП.

Питання судових витрат суддя вирішує у відповідності до статті 40-1 КУпАП. Враховуючи, що справа підлягає закриттю, судовий збір слід віднести на рахунок держави.

Керуючись статтями 40-1, 247, 283, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

Постановив:

Провадження у справі за протоколом про адміністративне правопорушення серія КИС № 624 від 07.07.2024 стосовно ОСОБА_1 за частиною другою статті 172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити на підставі пункту 1 статті 247 цього Кодексу у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з моменту винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до Сумського апеляційного суду через Краснопільський районний суд Сумської області.

Суддя А. І. Косар