КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 травня 2024 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду - Сахно Р.І.,

за участю представників Координаційно-моніторингової митниці - Ясінської О.Я., Борматової О.М.,

за участю захисників - адвоката Пікалової Ю.М., адвоката Щербини А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за апеляційною скаргою представника Координаційно-моніторингової митниці - Ясінської О.Я. на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 16 січня 2024 року,

в с т а н о в и в:

Цією постановою судді місцевого суду провадження по справі про притягнення:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

до адміністративної відповідальності за ст. 472 МК України - закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до протоколу про порушення митних правил, 26 квітня 2021 року агентом з митного оформлення ОСОБА_1 подано митну декларацію до відділу митного оформлення «Малехів» митного посту «Львів-північний» Галицької митниці Держмитслужби на товар та відповідні супроводжувальні документи, які не містили інформацію щодо наявності або відсутності у товарі, що підлягав розмитненню, ГМО.

Також, відповідно до протоколу випробувань у товарі - харчовій продукції виявлено генетично модифіковану ДНК сої.

Декларант при поданні митного оформлення володів інформацією про наявність у складі товару ГМО у процентному співвідношенні, однак умисно не заявив про це з метою випуску їх у вільний обіг на території України.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані митним органом за ст. 472 МК України.

На вищевказану постанову подано апеляційну скаргу, у якій апелянт просить скасувати судове рішення та прийняти нове, яким визнати ОСОБА_1 винним у порушенні митних правил, передбаченого ст. 472 МК України, та накласти на нього адміністративне стягнення у межах санкції даної статті.

В обґрунтування апеляційних вимог представник Координаційно-моніторингової митниці зважає на те, що суддя місцевого суду прийшов до помилкового висновку щодо відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення без надання пояснень сторонам у справі про порушення митних правил.

Крім того, апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді, обґрунтовуючи клопотання тим, що про дату та час розгляду справи не було повідомлено належним чином сторони провадження, та постанова суду у визначені законодавством строки представникам митниці направлена не була, натомість її було виявлено за результатами моніторингу у Єдиному реєстрі судових рішень тільки 30 січня 2024 року.

Перевіривши причини пропуску строку на апеляційне оскарження, знаходячи їх поважними, вважаю за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 16 січня 2024 року, з огляду на невиконання місцевим судом ч. 3 ст. 526 МК та ч. 1 ст. 285 КУпАП, що потягло за собою неналежне повідомлення відповідного митного органу та несвоєчасне отримання їм копії постанови.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в судовому засіданні апеляційної інстанції, заслухавши пояснення представників Координаційно-моніторингової митниці Ясінської О.Я. та Борматової О.М., які підтримали апеляційну скаргу, думки захисників Пікалової Ю.М. та Щербини А.І., які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з підстав, зазначених у цій постанові.

Відповідно до ч. 1 ст. 458 МК України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений законодавством України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, через митний кордон України.

Згідно з нормами ст. 489 МК України, посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Перевіркою матеріалів справи встановлено, що судом першої інстанції дані вимоги закону у повній мірі було дотримано.

Висновки судді про відсутність у діях ОСОБА_1 складу порушення митних правил, передбаченого ст. 472 МК України, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються доказами, дослідженими судом.

Стаття 472 МК України передбачає відповідальність за недекларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, тобто незаявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість тощо) про товари, транспортні засоби комерційного призначення, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 257 МК України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Також, згідно п. 8 ч. 8 ст. 257 МК України, митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється митними органами на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться відомості, що підтверджують дотримання встановлених законодавством заборон та обмежень щодо переміщення товарів через митний кордон України, у тому числі у вигляді кодів.

Ст. 16 ЗУ «Про державну систему біобезпеки при створенні, випробуванні, транспортуванні та використанні генетично модифікованих організмів» від 31 травня 2007 року регламентує, що забороняється ввезення на митну територію України ГМО, а також продукції, виробленої із застосуванням ГМО, до їх державної реєстрації, за винятком таких, що призначені для науково-дослідних цілей або державних апробацій (випробовувань).

Але, відповідно до ст. 31 ЗУ «Про безпечність та гігієну кормів» встановлено, що максимальну допустиму межу генетично модифікованого організму у складі продукту (0,9 %), до досягнення якої товар не підлягає маркуванню як генетично модифікований.

Відповідно до протоколу випробувань харчової продукції № 3316-3317/21-х від 05 травня 2021 року, про який, доречі, зазначає і сам апелянт у своїй скарзі, наданого Науково-дослідним центром випробувань продукції УкрПРОДТЕСТ ДП «УКРМЕТРТЕСТСТАНДАРТ» Мінекономіки, за результатом проведеного дослідження, встановлено, що у зразках продукції вміст генно модифікованої сої складає від 0,21 % до 0,89 %.

Доводи апелянта, що декларант при поданні митного оформлення володів інформацією про наявність у складі товару ГМО у процентному співвідношенні, однак умисно не заявив про це з метою випуску їх у вільний обіг на території України, при дослідженні не дає суду апеляційної інстанції достатніх підстав для висновку про наявність складу адміністративного правопорушення та притягнення останнього до відповідальності.

Таким чином, на думку апеляційного суду, висновок місцевого суду про відсутність в матеріалах справи відомостей щодо ознак в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 МК, оскільки товар був заявлений декларантом в установленому порядку, за встановленою формою подана митна декларація, а щодо товару заявлені точні і достовірні відомості є обґрунтованим, і доводи апеляційної скарги представника Координаційно-моніторингової митниці цього не спростовують.

Тому судом першої інстанції не встановлено жодних доказів на підтвердження у діях ОСОБА_1 умислу на вчинення дій, які ставляться йому у провину, адже у нього не було підстав для подання відомостей, що підтверджують дотримання встановлених законодавством заборон та обмежень щодо переміщення товарів через митний кордон України.

Отже, як правильно встановлено судом першої інстанції вина ОСОБА_1 у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст. 472 МК України, належними і допустимими доказами не доведена.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Вимогами ст. 62 Конституції України гарантовано, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Враховуючи викладене, всупереч доводам апеляційної скарги місцевий суд обґрунтовано закрив провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

З урахуванням вищезазначеного, апеляційний суд дійшов остаточного висновку, що постанова Шевченківського районного суду м. Києва від 16 січня 2024 року про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 472 МК щодо ОСОБА_1 за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Координаційно-моніторингової митниці - Ясінської О.Я. - залишити без задоволення.

Постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 16 січня 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Р.І. Сахно