Справа № 199/1014/24
ПОСТАНОВА

іменем України

31.05.2024 місто Дніпро

Суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська Лисенко В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про адміністративне правопорушення відносно: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який притягується до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

за участю: ОСОБА_1 та його захисника адвоката Андрієнка С.В.,

УСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, складеного 26.01.2024 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, зазначено: «26.01.2024 о 21:47 годині у місті Дніпрі по вул. Академіка Образцова, біля буд. 80 ОСОБА_1 керував автомобілем «Chevrolet Cruze», н.з. НОМЕР_2 , в стані алкогольного сп`яніння, що встановлено зі згоди водія у встановленому законом порядку за допомогою приладу «Драгер 0560», тест № 3420, результат огляду - 0,25 %о, чим водій порушив вимоги п. 2.9-а Правил дорожнього руху».

У судовому засіданні ОСОБА_1 не визнав вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, пояснивши, що він, продувши газоаналізатор, поставив під сумнів результат його тестування, просив продути ще раз газоаналізатор. Проте поліцейський на його прохання ніяк не відповів та наказав йому писати пояснення. Поліцейський не роз`яснив йому право в разі заперечення результатів його огляду на місці проїхати до медичного закладу для проходження огляду на стан сп`яніння.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_2 заявив клопотання про закриття провадження по справі за п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, оскільки ОСОБА_1 , пройшовши огляд на стан сп`яніння на місці, не погодився з його результатом, а поліцейські не роз`яснили йому право повторно пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі в разі незгоди водія з результатом огляду на стан сп`яніння на місці. Захисник звертав увагу судді на те, що згідно вимог п. 6 Конвенції про дорожній рух від 08.11.1968, ратифікованої 25.04.1974 (з наступними змінами та доповненнями), у всіх випадках максимальний рівень алкоголю не повинен перевищувати 0,25 мг на літр у видихаємому повітрі. У ОСОБА_1 виявлено 0,25 мг проміле алкоголю у видихаємому повітрі. Проте, згідно тесту газоаналізатора температура повітря о 22:07 годині 26.01.2024, коли водій продував газоаналізатор, становила, начебто, +12,0оС, що не відповідає дійсності, оскільки з листа Дніпропетровського регіонального центру з гідрометеорології від 15.03.2024 за № 994-03/20-095 про погодні умови слідує, що температура повітря, яка була в місті Дніпрі 26.01.2024 о 20:00 годині, складала 1,1о тепла, а о 23:00 годині вже складала 0,6о тепла, що, вказує на обґрунтований сумнів ОСОБА_1 в результаті його огляду на місці та взагалі ставить під сумнів об`єктивність проведення такого огляду поліцейським на місці зупинки автомобіля.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши письмові матеріали справи, вважаю, що провадження по справі підлягає закриттю на підставі п. 1) ч. 1 ст. 247 КУпАП, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну оцінку, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

У відповідності до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, але працівники поліції, всупереч цих вимог, не забезпечили відповідного доказового матеріалу у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Відповідно до абз. 2 п. 5 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008, підтвердження стану сп`яніння в результаті огляду та згода водія транспортного засобу з результатами такого огляду є підставою для його притягнення згідно із законом до відповідальності.

У той же час, згідно ч. 3 ст. 266 КУпАП, у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Відповідно до ч. 5 ст. 266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

При цьому, згідно з п. 7 розділу І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09.11.2015, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП.

Відповідно до п. 2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 за № 1452/735, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 за № 1413/27858 (далі - Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Відповідно до п. 9 розділу ІІ Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09.11.2015, з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Під час дослідження відеозапису з бодікамери поліцейського встановлено, що працівник поліції, не оголосивши ознаки сп`яніння, які виявлені у ОСОБА_1 , запропонував останньому пройти огляд на стан сп`яніння на місці за допомогою газоаналізатора. Водій ОСОБА_1 погодився пройти такий огляд та продув газоаналізатор. Отримавши результат огляду 0,25 проміле, водій ОСОБА_1 перепитав у поліцейського, чи справний газоаналізатор та звернувся до поліцейського із проханням ще раз пройти огляд за допомогою газоаналізатора, фактично не погодившись із результатом його огляду на місці. Проте його звернення було проігноровано. Поліцейський, почувши сумнів водія ОСОБА_1 в справності газоаналізатора, не пред`явив водію сертифікат відповідності газоаналізатора та свідоцтво про його повірку, а відразу запропонував ОСОБА_1 надати свої письмові пояснення, після чого склав протокол про адміністративне правопорушення. Даним відеозаписом також зафіксовано, що поліцейський не міг тривалий час здійснити роздруківку тесту газоаналізатора, через технічні проблеми, у зв`язку із чим був викликаний інший патруль, з принтера якого і було здійснено друк тесту. Відеозаписом з бодікамери зафіксовано, що, отримавши результат огляду водія, поліцейський не запитав у ОСОБА_1 у відповідності до ч. 3 ст. 266 КУпАП, чи згодний він з таким результатом, не роз`яснив йому право, в разі незгоди з результатом огляду, проведеного на місці, пройти такий огляд в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП.

Суддя погоджується з позицією захисника про те, що ОСОБА_1 обґрунтовано поставив під сумнів результат його огляду на стан сп`яніння на місці, оскільки згідно тесту газоаналізатора температура повітря о 22:07 годині 26.01.2024 становила, начебто, +12,0оС, у той час, як згідно листа Дніпропетровського регіонального центру з гідрометеорології від 15.03.2024 за № 994-03/20-095 про погодні умови температура повітря, яка була в місті Дніпрі 26.01.2024 о 20:00 годині, складала 1,1о тепла, а о 23:00 годині вже складала 0,6о тепла. Відповідно різниця між температурою повітря, зафіксованої газоаналізатором «Драгер 0560» та метеостанцією ДСНС, склала більше 10 градусів тепла по Цельсію, що вказує на обґрунтований сумнів щодо правильності використання газоаналізатора під час огляду водія ОСОБА_1 на місці, що, в свою чергу, могло вплинути на кінцевий результат тесту, який перебуває в межах допустимого значення.

Таким чином, огляд водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою газоаналізатора проведений з грубим порушенням положень ст. 266 КУпАП, абз. 2 п. 5 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008, п. 7 розділу І та п. 9 розділу ІІ Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09.11.2015, а тому на підставі ч. 5 ст. 266 КУпАП такий огляд на стан алкогольного сп`яніння вважається недійсним, оскільки ОСОБА_1 не погодився з результатом його огляду на стан сп`яніння на місці, пропонуючи працівнику поліції пройти огляд на стан сп`яніння повторно, а працівник поліції повинен був діяти у відповідності до вимог ч. 3 ст. 266 КУпАП, а саме: у разі незгоди водія з результатом його огляду з використанням спеціальних технічних засобів, направити водія для проведення огляду на стан сп`яніння до закладу охорони здоров`я.

На підставі викладеного, з урахуванням положень ч. 5 ст. 266 КУпАП, суддя не може прийняти як допустимі докази вини ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП роздруківку тесту газоаналізатора на стан алкогольного сп`яніння та акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів.

За таких обставин справа про адміністративне правопорушення, крім протоколу про адміністративне правопорушення, з яким ОСОБА_1 не згоден, та відеозаписом з бодікамери поліцейського, не містить належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

При цьому необхідно враховувати те, що протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів, але й виступає як юридичний документ (процесуальна дія і процесуальне рішення компетентної особи, яка уповноважена його складати), який свідчить про порушення компетентною особою Національної поліції справи про адміністративне правопорушення (ст. 254 і 255 КУпАП).

Проте, протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП без наявності доказів, які б підтверджували факт перебування водія в стані алкогольного сп`яніння, не може бути єдиною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Стаття 62 Конституції України визначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Аналогічного роду положення закріплено і у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Зокрема, положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди зобов`язано застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (справа «Коробов проти України», рішення від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18.01.1978 у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Таких же висновків ЄСПЛ дійшов у рішеннях по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Лавенте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказуючи на те, що, оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву».

Приймаючи до уваги приписи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також, зважаючи на практику ЄСПЛ у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011, заява № 16347/02), «Малофєєва проти росії» (рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04), слід виходити з того, що, як і у кримінальному провадженні, суддя у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вищевикладене надає підстави дійти висновку, що, всупереч положень ч. 2 ст. 251 КУпАП, працівники поліції не забезпечили відповідного доказового матеріалу у справі.

Відповідно до ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов:

1) про накладення адміністративного стягнення;

2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу;

3) про закриття справи.

Згідно п. 1) ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, викладене надає обґрунтовані підстави дійти висновку про недоведеність матеріалами справи об`єктивної сторони інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме: керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що вказує на відсутність в його діях складу даного адміністративного правопорушення, враховуючи і те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, у зв`язку з чим справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1) ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 283, 284 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Закрити на підставі п. 1) ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч. 1 ст. 287 КУпАП.

Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська.

Суддя: В.О.Лисенко