ЗОЛОТОНІСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
31 травня 2024 рокуСправа №: 695/1840/24
Номер провадження 3/695/1216/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2024 рокум. Золотоноша

Суддя Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області Бойко Н.В., розглянувши матеріали, які надійшли з Управління СБ України в Черкаській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , працюючого начальником Цеху електрозв"язку №35 Центру технічної експлуатації №3 КП «Укрспецзв"язок», зареєстрованого та фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 212-2 ч.1 п.6 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення №16 від 06.05.2024 року встановлено, що громадянин ОСОБА_1 (надано допуск до державної таємниці за формою 2, розпорядження УСБУ в Черкаській області від 08.02.2018 №13/д), перебуваючи на посаді начальника Цеху електрозв"язку №35 Центру технічної експлуатації №3 КП «Укрспецзв"язок» порушив вимоги Закону України «Про державну таємницю», зокрема пункту 7 статті 5 (забезпечення охорони державної таємниці відповідно до вимог режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, діяльність яких пов"язана з державною таємницею, покладається на керівників зазначених органів, підприємств, установ і організацій) та статті 37 (керівники державних лорганів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій забов"язані здійснювати постійний контроль за забезпеченням охорони державної таємниці) Закону України «Про державну таємницю» та пунктів 3 (забезпечення охорони державної таємниці на підприємстві, в установі, організації покладається на їх керівників) та 749 (відповідно до законодавства контроль за забезпеченням охорони державної таємниці здійснюють керівники підприємств, установ, організацій на підприємствах, в установах, організаціях, які вони очолюють, та підприємствах, установах, організаціях, діяльність яких координується та спрямовується або до сфери управління чи відання яких належить підприємство, установа, організація) «Порядок організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2013 №939 (далі Порядок 939).

Так, у ході проведення 22.04.2024 комісією Управління СБ України в Черкаській області (далі-Управління) спеціальної експертизи щодо наявності умов для провадження Цехом №35 діяльності (спеціальний дозвіл ЧК 2-2020-36 від 29.07.2020 з терміном дії до 29.04.2024), пов"язаної з державною таємницею, встановлено, що в порушення вимог пункту 22 Порядку 939 ( у разі закінчення строку дії спеціального дозволу матеріали для його переоформлення подаються органу СБУ не пізніше ніж за місяць та не раніше ніж за два місяці до закінчення строку його дії) ОСОБА_2 (покладено виконання обов"язків щодо забезпечення режиму секретності в зазначеній установі (наказ №13-К від 02.01.2020) невчасно направила до Управління (вхід. №1109дск від 18.04.2024) матеріали для переоформлення вищевказаній установі спеціального дозволу, термін дії якого закінчується 29.04.2024.

Крім цього, у визначені статтею 24 Закону (перевірка громадян у зв"язку з їх допуском до державної таємниці здійснюється органами СБУ в місячний строк у порядку, встановленму цим Законом і Законом України «Про оперативно-розшукову діяльність») та пунктом 49 Порядку 939 терміни (протягом 40 днів) ОСОБА_2 не подала до Управління документальні матеріали для розгляду питання про переоформлення допуску до державної таємниці за формою 3 електромонтерам з обслуговування електроустановки 5 розряду ОСОБА_3 (наданий розпорядженням УСБУ в Черкаській області від 06.03.2014 №26/д, термін дії якого закінчився 07.03.2024) та ОСОБА_4 (наданий розпорядженням УСБУ в Черкаській області від 08.04.2014 №49/д, термін дії якого закінчився 09.04.2024), а також не надала необхідну інформацію для проведення стосовно названих осіб перевірки у зв"язку з таким допуском, чим порушила вимоги статті 21 Закону (основні завдання режимно-секретних органів), статті 28 Закону (обов"язки громадянина щодо збереження державної таємниці) та пункту 42 Порядку 939 (покладені на РСО завдання), пункту 56 Порядку 939 (перелік документів, які РСО підприємства, установи, організації подає органу СБУ для розгляду питання про надання або переоформлення громадянинові допуску до державної таємниці та проведення його перевірки у зв"язку з таким допуском), пункту 73 Порядку 939 (переоформлення допуску до державної таємниці здійснюється у разі закінчення строку дії допуску громадянина до державної таємниці, якщо є потреба у подальшій його роботі із секретною інформацією), пункту 74 Порядку 939 (переоформлення громадянину допуску до державної таємниці у зв"язку із закінченням строку дії, підвищення форми такого допуску, а також необхідності проведення додаткової перевірки, пов"язаної з можливим виникненням обставин, передбачених підпунктами 2 і 4 частини першої та частиною другою статті 23 Закону України «Про державну таємницю», здійснюється в порядку, встановленому для його надання).

Разом з цим, в порушення вимог пункту 94 Порядку 939 (заходи щодо здійснення контролю за дотриманням порядку доступу осіб до секретної інформації, а також проведення перевірки відповідності форми їх допуску до державної таємниці ступеню секретності інформації, з якою вони працюватимуть) та пункту 96 Порядку 939 (під час надання громадянинові доступу до державної таємниці РСО підприємства, установи, організації зобов"язаний перевіряти наявність у нього допуску до державної таємниці та відповідність його форми ступеню секретності відомостей, з якими громадянин буде працювати чи ознайомлюватися після надання доступу), ОСОБА_2 , не здійснювала контроль за дотриманням порядку доступу осіб до секретної інформації (безпідставно надавала громадянам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 доступ до секретних відомостей, з якими вони працювали або ознайомлювалися без переоформленого їм допуску до державної таємниці), чим створила загрозу витоку такої інформації в зазначеному суб"єкті режимно-секретної діяльності.

Також, порушуючи вимоги пунктів 434-436 Порядку 939 (перевірка наявності секретних документів та інших матеріальних носіїв секретної інформації) ОСОБА_2 не забезпечила організацію та проведення в Цеху №35 щоквартальних та річної перевірки за 2023 рік наявності матеріальних носіїв секретної інформації в установі, що створює загрозу витоку секретної інформації.

Таким чином, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ст.212-2 ч.1 п.6 КУпАП (незабезпечення контролю за охороною державної таємниці)

У судове засідання ОСОБА_1 не з"явився, надав заяву, згідно якої вину визнав у повному обсязі, щиро каявся, просив призначити мінімальне стягнення, передбачене санкцією ст.212-2 ч.1 п.6 КУпАП та розглянути справу у його відсутності.

Всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, суд відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, дійшов наступних висновків.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до положень статті 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Презумпція невинуватості - є конституційною гарантією, яка закріплена статтею 62 Основного закону України та передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Положеннями ч. 1 ст. 11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948 р. та ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 р., ратифікованою Україною 17.07.1997 р. передбачено, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Правова природа адміністративної відповідальності також ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях.

Так, згідно п. 4.1. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) зазначено, що Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто, особа не повинна доказувати свою невинуватість і його поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотнє.

В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малофєєв проти Росії від 30 травня 2013 року», «Малиге проти Франції від 23 вересня 1998 року», «Озтюрк проти Германії» ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії статі 6 Конвенції.

Крім того, у п. 21 свого рішення у справі «Надточий проти України від 15 травня 2008 року» ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Як зазначено в преамбулі Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006р., з наступними змінами, цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку з обов`язком держави виконати рішення ЄСПЛ у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до ЄСПЛ.

Відповідно до ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. При цьому орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 212-2 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за порушення встановленого законодавством порядку надання допуску та доступу до державної таємниці та незабезпечення контролю за охороною державної таємниці

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони державної таємниці.

Відомості, що становлять державну таємницю, це інформація у сфері оборони, економіки, науки і техніки, зовнішніх відносин, державної безпеки і охорони правопорядку, розголошення якої може завдати шкоди національній безпеці України і які рішенням державних експертів з питань таємниць визнано державною таємницею та включено до Зводу відомостей, що становлять державну таємницю (ЗВДТ). З моменту опублікування зазначеного Зводу (змін до нього) ці відомості підлягають охороні з боку держави як такі, що становлять державну таємницю, хоча б на цей час вони ще не були матеріалізовані.

Зовнішньою (матеріальною) ознакою віднесення документа, виробу або іншого матеріального носія інформації до предметів, що містять відомості, які становлять державну таємницю, є наданий йому гриф секретності реквізит матеріального носія таємної інформації, який засвідчує ступінь її секретності («особливої важливості», «цілком таємно», «таємно»). Строк, протягом якого діє рішення про віднесення інформації до державної таємниці, встановлюється Державним експертом з питань таємниць, але не може перевищувати для зазначених видів інформації відповідно 5, 10, 30 і років. Проте після закінчення зазначеного строку його може бути подовжено.

Конкретні види інформації, яка належить до державної таємниці, перелічені у Законі України «Про державну таємницю». Ними є інформація у сфері: 1) оборони; 2) економіки, науки і техніки; 3) зовнішніх відносин; 4) у сфері державної безпеки та охорони правопорядку.

Конкретні відомості можуть бути віднесені до державної таємниці за ступенями секретності «особливої важливості», «цілком таємно» та «таємно» лише за умови, що вони належать до зазначених чотирьох категорій і їх розголошення завдаватиме шкоди інтересам національної безпеки України.

Забороняється віднесення до державної таємниці будь-яких відомостей, якщо цим звужуватимуться зміст і обсяг конституційних прав та свобод людини і громадянина, завдаватиметься шкода здоров`ю та безпеці населення.

Не належить до державної таємниці інформація; про стан довкілля, про якість харчових продуктів і предметів побуту; про аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні події, які сталися або можуть статися і загрожують безпеці громадян; про стан здоров/я населення, його життєвий рівень, зокрема харчування, одяг, житло, медичне обслуговування та соціальне забезпечення, а також про соціально-демографічні показники, стан правопорядку, освіти і культури населення; про факти порушень прав і свобод людини і громадянина; про незаконні дії органів державної влади, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб; інша інформація, яка відповідно до законів та міжнародних договорів, згоду на обов/язковість яких надано Верховною Радою України, не може бути засекречена.

Відомості у різних сферах, які визнані державною таємницею, конкретизовані у Зводі відомостей, що становлять державну таємницю. Питання про те, чи становлять ті чи інші відомості державну таємницю, у кожній справі має вирішуватися на підставі висновку експертизи.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого статтею 212-2 полягає у порушенні законодавства про державну таємницю, а саме вчиненні діянь зазначених пп. 1-9 ч. 1 зазначеної статті.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Суб`єктами цього правопорушення можуть бути як посадові особи, так і громадяни.

Відповідно до ст. 14 КУпАП посадові особи підлягають адміністративній відповідальності за адміністративні правопорушення, зв`язані з недодержанням установлених правил у сфері охорони порядку управління, державного і громадського порядку, природи, здоров`я населення та інших правил, забезпечення виконання яких входить до їх службових обов`язків.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на посаді начальника Цеху електрозв"язку №35 Центру технічної експлуатації №3 КП «Укрспецзв"язок» з 20 листопада 2017 року, що підтверджується наказом КП «Укрспецзв"язок» №213-к від 21.11.2017 року.

З огляду на зазначене встановлено, що ОСОБА_1 є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 212-2 ч.1 п.6 КУпАП та зобов`язаний знати вимоги Закону України «Про державну таємницю» та «Порядок організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2013 №939.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 212-2 ч.1 п.6 КУпАП знайшла своє повне підтвердження у суді та підтверджується сукупністю зібраних по справі доказів, досліджених у судовому засіданні, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення № 16 від 06.05.2024 року, згідно якого ОСОБА_1 при складанні працівником УСБУ в Черкаській області протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ст.212-2 ч.1 п.6 КУпАП був присутнім, копію даного протоколу отримав. Зауважень або заперечень на цей протокол та дії працівників Управління СБ України в Черкаській області ОСОБА_1 не зазначив та підписався у ньому, у відповідній графі протоколу зазначив, що визнає свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення. Відтак, з урахуванням викладеного, суд приймає протокол про адміністративне правопорушення як належний і допустимий доказ;

- зобов"язанням ОСОБА_1 у зв"язку з допуском до державної таємниці від 01.03.2022 року;

- наказом №213-к від 21.11.2017 року про призначення ОСОБА_1 на посаду начальника цеху електрозв"язку №35 центру технічної експлуатації №3.

Дані докази у розумінні ст. 251 КУпАП, суд визнає належними, допустимими, та такими, які повністю доводять вину ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення.

Суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 212-2 ч.1 п.6 КУпАП знайшла своє повне підтвердження в суді, і його дії кваліфіковані правильно, оскільки останній, являючись посадовою особою не забезпечив контроль за охороною державної таємниці.

При призначенні стягнення, суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу ОСОБА_1 , ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

В якості обставин, що згідно зі ст. 34 КУпАП, пом`якшують відповідальність ОСОБА_1 , суд визнає щире каяття та повне визнання своєї вини.

Обставин, що згідно зі ст. 35 КУпАП, обтяжують відповідальність, судом не встановлено.

На підставі вищевказаного, з урахуванням особи, майнового стану, ступеню вини, а також характеру вчиненого правопорушення, суд вважає, що на ОСОБА_1 необхідно накласти стягнення у виді штрафу, передбаченого санкцією ст. 212-2 ч.1 п.6 КУпАП, що є достатньою мірою відповідальності з метою його виховання, а також запобігання вчиненню нових правопорушень

Положеннями ст. 40-1 КУпАП передбачено, що у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується судовий збір особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з правопорушника підлягає стягненню судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що з 01.01.2024 року складає 605,60 грн.

Доказів того, що ОСОБА_1 відноситься до осіб, які підлягають звільненню від сплати судового збору суду не надано, а відтак, з нього належить стягнути судовий збір у сумі 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 9, 23, 33, 40-1, 212-5, 221, 276, 283,284 КУпАП, ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», суддя,

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 212-2 ч.1 п.6 КУпАП та накласти адміністративне стягненняу виді штрафу в дохід держави у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п"ятсот десять) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок).

Відповідно до ч. 1 ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що у випадку несплати накладеного на нього штрафу у передбачений законом строк, до нього може бути застосовано подвійне стягнення штрафу в порядку ст. 308 КУпАП, тобто у випадку примусового виконання постанови суду.

Постанова може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Бойко Н.В.