П О С Т А Н О В А

Іменем України

22.02.2024 року м. Львів

Суддя Франківського районного суду м.Львова Марків Ю.С. розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст.173 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу серії ВАД №553623 від 14 грудня 2023 року, ОСОБА_1 01.12.2023 року о 15:30 год. у АДРЕСА_2 виражалася нецензурною лайкою до громадянки ОСОБА_2 та погрожувала їй фізичною розправою, чим порушила громадський порядок і спокій громадян та вчинила дрібне хуліганство.

Дії особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 органом поліції кваліфіковано за ст.173 КУпАП.

Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 у своїх поясненнях, наданих ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області зазначила, що доводи вказані у зверненні ОСОБА_3 не відповідають дійсності, так як вона не виражалася нецензурною лайкою та не погрожувала фізичною розправою потерпілій.

05 лютого 2024 року представник ОСОБА_1 адвокат Білан П.В. направив суду письмові пояснення у яких зазначив, зокрема, що будь-які інші докази, окрім як наявність самого протоколу та заяви/пояснення гр. ОСОБА_3 , щодо вчинення відносно неї адміністративного правопорушення за ст. 173 КУпАП- відсутні. Вказав, що 12 січня 2024 року ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області направило відповідь № Б-4/АЗ/40/04/06/24 про те, що протокол серії ВАД №553623 від 14.12.2023 року за адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП відносно гр. ОСОБА_1 , був складений із дотриманням вимог ст. 256 КУпАП, … відсутні будь-які наявні матеріали стосовно даного правопорушення, Протокол скеровано до Франківського районного суду м. Львова. Посилався на ті обставини, що заява про вчинення адміністративного ймовірно була подана гр. ОСОБА_4 відносно гр. ОСОБА_1 , із метою помсти, внаслідок особистої образи та неприязних відносин, які склалися у неї щодо гр. ОСОБА_1

16 лютого 2024 року до суду надійшло клопотання представника ОСОБА_1 про витребування доказів до якого долучено докази звернення з адвокатськими запитами до Територіального управління Служби судової охорони у Львівській області та відповіді на попередньо подані адвокатські запити, зокрема відповідь Франківського районного суду міста Львова №5/476/24 від 02.02.2024 року у якій зазначено, що на 15 год. 20 хв. було призначено до розгляду справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за ст. 173 КУпАП по якій ОСОБА_1 викликалась в якості потерпілої . 01.12.2023 року ОСОБА_1 перебувала у приміщенні суду. До керівника апарату суду скарги щодо порушення ОСОБА_1 правопорядку у приміщенні або на території суду не надходили. Що стосується записів, які здійснюються службою судової охорони, слід звертатися у Територіальне управління Служби судової охорони у Львівській області.

Окрім того, 16 лютого 2024 року до суду надійшло клопотання представника ОСОБА_1 про виклик для надання пояснень та поставлення запитань дільничного офіцера поліції СДОП ВП ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області капітана поліції Поляха Ярослава Олеговича.

У судовому засіданні потерпіла зазначила, що допустила помилку у своїй заяві поданій ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області, так як обставини, які мали місце 01 грудня 2023 року відбувались не за адресою Генерала Чупринки 69 у місті Львові, а біля особняків неподалік Франківської районної адміністрації Львівської міської ради. Вказала, що конфлікт з ОСОБА_1 носить тривалий характер, остання постійно скаржиться на потерпілу шляхом направлення заяв у правоохоронні органи.

На запитання представника ОСОБА_1 про докази, відеозаписи або ж свідків, що можуть підтвердити обставини зазначені у заяві та поясненнях потерпілої, відповіла, що такими не володіє, відносно свідків зазначила, що можливо хтось і проходив вулицею, проте вона точно не пригадує.

ОСОБА_1 у судовому засіданні зазначила, що доводи потерпілої неправдиві, так як вона не виражалася нецензурною лайкою та не погрожувала їй фізичною розправою.

Представник особи, що притягається до адміністративної відповідальності надав пояснення про те, що виходячи з почутого від потерпілої, вбачається, що обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, заяві та поясненнях потерпілої не відповідають обставинам, висловлених нею у судовому засіданні відносно місця вчинення адміністративного правопорушення. З цих підстав вважає відповідні матеріали справи по адміністративне правопорушення неналежними та недопустимими доказами. Додатково зазначив, що у матеріалах справи відсутні будь-які об`єктивні докази, які б підтверджували вину гр. ОСОБА_1 . Вказав, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення, за відсутності інших об`єктивних доказів на підтвердження факту вчинення правопорушення, не може слугувати доказом винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення. Просив не розглядати подане ним клопотання про витребування доказів у зв`язку з недоцільністю, зважаючи на пояснення потерпілої, надані у судовому засіданні відносно місця вчинення адміністративного правопорушення.

Дослідивши протокол про адміністративне правопорушення, долучені до нього матеріали, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП, виходячи з наступного.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст.245 КУпАП).

Відповідно до диспозиції ст. 173 КУпАП адміністративним правопорушенням є дрібне хуліганство, тобто нецензурна лайка в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.173 КУпАП до таких долучено лише протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №553623 від 14.12.2023 року, письмові пояснення ОСОБА_3 від 01.12.2023 року та ОСОБА_1 від 14.12.2023 року, які є суперечливими між собою.

Жодних інших доказів, які б підтверджували вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП суду не надано та судом в ході розгляду адміністративних матеріалів не здобуто.

Оцінюючи матеріали справи про адміністративні правопорушення, суд приходить до переконання, що вони не є доказами в розумінні статті 251 КУпАП, які відповідають критеріям належності і допустимості, та не підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП. В своїй сукупності дані докази є недостатніми, так як частково суперечать поясненням потерпілої, наданих у судовому засіданні і ґрунтуються виключно на доводах останньої.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Склад адміністративного правопорушення включає в себе ознаки, які характеризують зовнішній прояв поведінки особи, його спрямованість та наслідки; ознаки, що характеризують правопорушника і його психічне ставлення до скоєного. Відповідно ознаки складу адміністративного правопорушення об`єднаються у чотири групи (елементи): об`єкт адміністративного правопорушення, об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, суб`єкт адміністративного правопорушення та суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення. Всі зазначені елементи складу адміністративного правопорушення є обов`язковими. Суб`єктивна сторона відображає психічне ставлення особи до скоєного діяння і наслідків, що наступають в результаті цього діяння. Вина особи є необхідним елементом суб`єктивної сторони.

Відповідно до ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

Складання протоколу у справі про адміністративне правопорушення це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та в силу положень статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді судом справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Проте, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, а являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 04.03.2019 у справі №199/7360/17(2-а/199/252/17).

ЄСПЛ у справі «Старков та Тищенко проти Росії» (рішення від 17 грудня 2019 року) [3]. Зокрема в пункті 26 звернув увагу на те, що в цій справі єдиними доказами, на які посилалися суди при визнанні заявників винними, були протокол про адміністративне правопорушення та заяви співробітників поліції. Він вважає, що нездатність національних судових органів отримати свідчення незалежних спостерігачів за оспорюваним подій підірвала загальну справедливість судового розгляду.

Протокол про адміністративне правопорушення не можуть бути визнані належним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою вони не є самостійним беззаперечними доказами, а обставини викладені в них повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява №10705/12) Європейський суд з прав людини визначив, що суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення, за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.п.21-22 рішення у справі «Надточій проти України», п.33 рішення у справі «Гурепка проти України»), що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку у цій справі представляє особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Наведене, в свою чергу означає, що особа не може бути притягнута до відповідальності, якщо її вину не буде доведено на підставі беззаперечних доказів, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Аналогічна норма міститься й в статті 62 Конституції України.

Юридична природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі. У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення. Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року). Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правовій презумпції, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1). В рекомендації № R (91)1 Комітету Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

В рекомендації № R (91)1 Комітету Ради Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади.

Виходячи з матеріаів справи про адміністративне правопорушення слідує, що останні не містять об`єктивних та беззаперечних доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

З урахуванням наведеного, при розгляді даної справи слід виходити з принципу презумпції невинуватості особи, яка притягається до відповідальності та брати до уваги, що відсутність належних доказів, які повинні покладатися в основу доказування винуватості особи, має тлумачитися на її користь.

У відповідності до п.3 ч. 1 ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення орган, орган (посадова особа) виносить постанову про закриття справи у випадку відсутності складу адміністративного правопорушення.

Згідно статті 129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Відповідно до частини третьої статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно п. 1 ч. 1 ст.247 КУпАП провадження, в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 7-9, 174, 247, 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

п о с т а н о в и в:

Провадження у справі про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 173 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду.

Суддя Марків Ю.С.