Справа № 465/2834/23 Головуючий у 1 інстанції: Величко О.В.
Провадження № 33/811/522/24 Доповідач в 2-й інстанції: Урдюк Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М., при секретарі Дяків А.Б. за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на постанову судді Франківського районного суду м. Львова від 05 березня 2024 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в:

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь державного бюджету України судовий збір у сумі 605 грн 60 коп.

Згідно з постановою судді, 08.04.2023 року о 08 год. 20 хв. у м. Львові на пл. Кропивницького, 8, водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Skoda Octavia», номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння: виражене тремтіння пальців рук, неприродна блідість шкіри обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, що зафіксовано на нагрудні бодікамери 474529, 471792.

Не погоджуючись із рішенням судді суду першої інстанції, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить поновити строк апеляційного оскарження, скасувати постанову судді Франківського районного суду м. Львова від 05 березня 2024 року та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Зазначає, що про наявність постанови дізнався з ЄДРСР, яка стала доступною для загального доступу 18.03.2024, тому строк апеляційного оскарження пропущено з поважних причин.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог апелянт покликається на те, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, а матеріали справи не містять доказів його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апелянт вказує, що 08.04.2023 біля 08:20 год. у м. Львові його зупинили працівники поліції та звинуватили його у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.122 КУпАП та склали відповідну постанову. Після чого звинуватили його у керуванні транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння та запропонували пройти огляд. Він погодився пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу, але інспектор відмовив йому та наполягав на проходженні огляду в медичному закладі.

Коли працівник поліції вказав, що складе протокол, він погодився пройти огляд в медичному закладі, але його згода була проігнорована, та інспектор ОСОБА_2 склав протокол. Звертає у вагу на те, що направлення на огляд поліцейський у його присутності не складав.

Він написав пояснення та просив долучити їх до протоколу вказавши про це у відповідній графі протоколу, але йому було відмовлено.

Після складання протоколу працівники поліції сіли у службовий автомобіль та поїхали. Він з метою проходження огляду поїхав до КНП ЛОР «Львівський обласний центр превенції та терапії узалежнень» для огляду, але йому було відмовлено через відсутність направлення на огляд.

Також звертає увагу на те, що суд безпідставно відмовив у його клопотанні про відкладення розгляду справи, не врахувавши, що він перебував на стаціонарному лікуванні, що свідчить про допущення суддею процесуального порушення та є підставою для скасування постанови.

Зазначає, що у протоколі зазначено про ознаки наркотичного сп`яніння, хоча доказів, які б підтверджували їх наявність до протоколу не долучено.

Наголошує, що у його присутності поліцейські не складали жодних матеріалів окрім протоколу, тому надані відеозапис, рапорт та постанова є неналежними та недопустимими доказами.

Апелянт вказує про те, що у протоколі зазначено, що він відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у визначеному законом порядку, але не зазначено на стан якого сп`яніння він відмовився пройти освідчення.

Також, зазначає, що його не було відсторонено від керування, та не було вилучено посвідчення водія, що вважає підтвердженням того, що він не перебував у стані наркотичного сп`яніння.

У протоколі зазначено, що такий складено інспектором ОСОБА_3 , однак до протоколу не долучено документів, які посвідчують його особу та підтверджують його повноваження на складання адміністративних матеріалів.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 вини в інкримінованому йому правопорушенні не визнав, просив апеляційну скаргу задовольнити. Додатково зазначив, що повідомив поліцейським, що є адвокатом, що викликало негативну реакцію з їх сторони, також вказав, що з працівниками поліції не знайомий, раніше вони його не зупиняли та адвокатської практики в межах Львівської області не здійснює. Дії працівників поліції не оскаржував. До медичного закладу не поїхав, оскільки не міг залишити дитину, яка перебувала з ним разом в автомобілі.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така не підлягає до задоволення.

Матеріалами справи підтверджуються доводи апелянта щодо причин пропуску строку апеляційного оскарження. Суд вважає, що строк апеляційного оскарження пропущений апелянтом з поважних причин, а тому його слід поновити.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апеляційної скарги ці вимоги закону суддею першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок судді про доведеність винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Так, пунктом 2.5 Правил дорожнього руху встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Разом з тим, ст. 130 КУпАП України встановлено відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у випадку невиконання водієм вимог п. 2.5 ПДР полягає у відмові особи, яка здійснювала керування транспортним засобом та якій працівник поліції висловив вимогу пройти огляд на стан сп`яніння, пройти такий огляд.

Відповідно до ст. 2, 3 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 9 листопада 2015 року №1452/735 (далі - Інструкція №1452/735) огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками наркотичного сп`яніння є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

З протоколу серії ААБ № 294 534 від 08 квітня 2023 року (а.с. 1) вбачається, що такими ознаками у ОСОБА_1 були: виражене тремтіння пальців рук, неприродна блідість шкіри обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці.

З огляду на наведені ознаки, у поліцейського виникли підстави вважати, що водій ОСОБА_1 перебуває у стані наркотичного сп`яніння, наслідком чого стала вимога поліцейського до ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі.

Наявним у матеріалах справи відеозаписом з камер спостереження патрульних підтверджується, що працівник поліції пропонував ОСОБА_1 пройти огляд у медичному закладі на стан наркотичного сп`яніння, однак останній вказував, що готовий пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу. Поліцейський роз`яснив ОСОБА_1 про необхідність проходження огляду лише в медичному закладі, але ОСОБА_1 продовжував говорити, що пройде огляд на місці, і якщо не погодиться з результатами огляду, проїде до медичного закладу. Поліцейський неодноразово пропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі, однак останній продовжував наполягати на проходженні огляду на місці зупинки транспортного засобу, тому така поведінка ОСОБА_1 була розцінена поліцейськими, як відмова від огляду.

Відтак, як вбачається зі змісту запису нагрудних відеокамер працівників поліції, що здійснювали оформлення адміністративного правопорушення, ОСОБА_1 у зв`язку з наявністю ознак наркотичного сп`яніння, працівники поліції відповідно до Інструкції запропонували проїхати з ними до лікаря-нарколога для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в установленому законом порядку. При цьому, ОСОБА_1 вказував, що він не відмовляється від проходження медичного огляду, проте спочатку пройде огляд на місці зупинки транспортного засобу.

Така поведінка ОСОБА_1 унеможливлювала проведення медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку, а отже суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 фактично відмовився від проходження огляду відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині того, що він погоджувався пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння на місці за допомогою спеціального технічного приладу, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки відповідно до п.12 розділу ІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

При цьому апеляційний суд звертає увагу, що ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння незалежно від факту перебування особи у такому стані.

Наведені докази у своїй сукупності спростовують доводи апеляційної скарги, вказують на порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху, а отже і на факт вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.

Оцінюючи наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності та взаємозв`язку, апеляційний суд погоджується з висновком судді суду першої інстанції про доведеність відмови ОСОБА_1 від огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Доводи ОСОБА_1 про те, що йому було відмовлено у долучені до матеріалів протоколу його письмових пояснень, про що він зазначив у протоколі, не заслуговують на увагу, оскільки у матеріалах справи наявні письмові пояснення ОСОБА_1 , а у протоколі в графі «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення» зазначено: «в порушення вимог ст. 266 КУпАП поліцейські відмовили проводити огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, підтвердили, що в них відсутні спеціальні (продовження на окремому аркуші». Відтак наведене спростовує твердження ОСОБА_1 про відмову поліцейських у долучені його письмових пояснень до матеріалів справи.

Не може бути підставою для скасування постанови твердження ОСОБА_1 про відмову суддею в його клопотанні про відкладення розгляду справи, оскільки, як вбачається з матеріалів справи у справі було призначено шість судових засідань і ОСОБА_1 був присутнім лише в одному з них, по п`яти засіданнях подавав клопотання про відкладення, що було вірно розцінено суддею, як затягування розгляду справи.

Твердження ОСОБА_1 про те, що до матеріалів справи не було долучено документів, які посвідчують особу інспектора Майхер Б.Б. апеляційний суд до уваги не бере, оскільки норми КУпАП та «Інструкція з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції» не зобов`язують поліцейських долучати до матеріалів адміністративної справи документи на підтвердження своїх повноважень.

Доводи апелянта про те, що протокол та рапорт складались не в його присутності, тому є неналежним доказами апеляційний суд до уваги не бере з тих підстав, що протокол був складений на місці зупинки транспортного засобу, із таким ОСОБА_1 був ознайомлений, що підтверджується підписами ОСОБА_1 у протоколі.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 оскаржував дії працівників поліції щодо складання відносно нього протоколів. Доказів неправомірної поведінки працівників поліції чи інших доказів, які б спростовували фактичні дані, що містяться в протоколах про адміністративні правопорушення та додатках до нього матеріали справи не містять.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність винесеної у справі постанови.

Таким чином, наявні у справі докази, яким суддя першої інстанції надав належну оцінку, у своїй сукупності поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а саме відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, за ч. 1 ст. 130 КУпАП та узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

При обранні ОСОБА_1 адміністративного стягнення суддя районного суду в оскаржуваній постанові в повній мірі врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, та наклав адміністративне стягнення у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП в межах безальтернативної санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

При розгляді справи суддею першої інстанції порушень вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП.

Ураховуючи наведене, порушень норм процесуального або матеріального права не було встановлено під час апеляційного перегляду, оскаржувана постанова судді є законною, обґрунтованою і такою, що відповідає фактичним обставинам справи.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

поновити ОСОБА_1 строк апеляційного оскарження постанови Франківського районного суду м. Львова від 05 березня 2024 року.

Постанову судді Франківського районного суду м. Львова від 05 березня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського апеляційного суду Т.М. Урдюк