Єдиний унікальний номер 599/666/24
Номер провадження 3/599/236/2024
ПОСТАНОВА

Іменем України

"06" червня 2024 р. суддя Зборівського районного суду Тернопільської області Чорна В.Г., розглянувши у м. Зборові в приміщенні Зборівського районного суду Тернопільської області матеріали, які надійшли із відділення поліції № 2 (міста Зборів) Тернопільського районного Управління поліції Головного управління національної поліції в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , не працюючого, за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ № 037758 від 24.03.2024 року зазначено, що 24 березня 2024 року о 00 год 46 хв в смт.Залізці вул.О.Пчілки, водій ОСОБА_1 , керував автомобілем «Toyota Highlander», днз НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України.

ОСОБА_1 вину визнав та пояснив, що діяв у межах крайньої необхідності, у зв`язку з тим, що мати дружини ОСОБА_2 , 1939 року народження, хворіє розладами особистості та поведінки внаслідок дисфункції головного мозку з когнітивними порушеннями психіки. Вона проживає в с.Гаї Розтоцькі, що поблизу смт.Залізці. 24 березня 2024 року після опівночі виникла необхідність терміново їхати, так як ОСОБА_2 , 1939 року народження, потребувала допомоги. Дані обставини підтверджуються показами свідка ОСОБА_3 , яка пояснила, що її мати хворіє розладами психіки і періодично потребує невідкладної допомоги. 24 березня 2024 року після опівночі, мати зателефонувала до неї і з її розмови зрозуміла, що їй необхідно надати допомогу, тому попросила чоловіка ОСОБА_1 підвезти її, щоб надати допомогу матері.

Відповідно до роздруківки приладу «Drager Alcotest» ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Факт, що ОСОБА_1 діяв у стані крайньої необхідності доводиться відеозаписом з якого вбачається, як ОСОБА_4 пояснює, що вони їдуть до старенької бабусі. Крім цього, надано рішення ЛКК №57 від 28.06.2023 року, що ОСОБА_2 , 01.01.1939 року, жителька с.Гаї Розтоцькі, має діагноз: розлади особистості та поведінки та особистості, внаслідок дисфункції головного мозку з когнітивними порушеннями та епізотичними поведінковими пароксизмами. Крім цього, надано огляд лікаря психіатра, який підтверджує діагноз ОСОБА_2 та документи, що підтверджують родинний зв`язок, зокрема, що ОСОБА_4 є дочкою ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 18 Кодексу України про адміністративні правопорушення не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

У разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа

не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує».

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається.

Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Підставою крайньої необхідності є небезпека інтересам, які охороняються адміністративним законодавством. Ця небезпека може бути викликана: 1) протиправними діями людини: 2) діями тварин; 3) природними явищами; 4) джерелом підвищеної небезпеки (технічними та транспортними засобами) тощо. Крім того, крайню необхідність можна визнати правомірною лише при наступних обставинах (ознаках): - небезпека не може бути усунена іншим шляхом, окрім як заподіяння шкоди, тобто крайня необхідність є єдиним засобом захисту від небезпечних дій; - при крайній необхідності шкода завдається не джерелу небезпеки, а інтересам третіх осіб; - шкода, яка заподіюється при крайній необхідності, повинна бути меншою, ніж та, яка попереджена.

Обставини справи, зокрема, місце події, пізній час та складність травми, свідчать про те, що небезпека, яка виникла для життя і здоров`я жінки не могла бути усунута іншими дієвими засобами ніж тими, які вчинив правопорушник. Крім того, заподіяна шкода громадському порядку є менш значною, ніж відвернена.

Також варто зазначити, що ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності раніше не притягувався.

Відповідно до положень ст. 17 Кодексу України про адміністративні правопорушення особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

За приписами ч. 1 п. 4 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин - вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони.

Враховуючи встановлення того факту, що ОСОБА_1 діяв у стані крайньої необхідності, що виключає адміністративну відповідальність, вважаю що провадження у справі слід закрити на підставі п. 4 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Керуючись ст.ст. 18, 247, 280, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

постановив:

провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити на підставі п. 4 ч.1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за обставин вчинення дії в стані крайньої необхідності.

Постанова може бути оскаржена до Тернопільського апеляційного суду через Зборівський районний суд Тернопільської області протягом 10 днів з моменту винесення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, до Тернопільського апеляційного суду через Зборівський районний суд Тернопільської області.

Суддя Зборівського районного суду Чорна В.Г.