Справа № 345/5109/23
Провадження № 33/4808/146/24
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Кардаш О. І.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2024 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , адвоката Онофришина Н.В.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21 грудня 2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

в с т а н о в и в :

Постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21 грудня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та призначено стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень 00 копійок, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 536,80 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 29.09.2023 о 23.01 год. в м.Калуш по вул. Тихого керував автомобілем марки «Чері Амулет» д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння проводився за допомогою алкотестера «Драгер» 6820 (результат сп`яніння 0,91 %), чим порушив п. 2.9 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Окрім того, ОСОБА_1 28.11.2023 о 00.47 год. в м. Калуш по вул. Хіміків керував транспортним засобом марки «Чері Амулет» д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, нечітка вимова, нестійка хода. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку водій відмовився, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21 грудня 2023 року, прийняти нову постанову, якою провадження в справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.

Вважає постанову суду незаконною, прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що в матеріалах даної справи відсутні достатні, належні та допустимі докази його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.

Щодо події, яка відбулася 29 вересня 2023 року та порушення ним п.2.9. ПДР, вказує наступне.

На думку апелянта, судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тій обставині, що протокол про адміністративне правопорушення оформлений з порушенням чинного законодавства та відомчої інструкції. У графі «до протоколу додається» відсутні відомості про технічний засіб за допомогою якого здійснювалась відеофіксація та відсутні відомості про матеріали справи, які долучені до протоколу, що вказує на порушення Розділу ІІ п.9 абзац 7 Інструкції №1376 від 06.11.2015.

Крім того зазначає, що відеозаписи в судовому засіданні не досліджувались. Водночас відеозаписи були відсутні в матеріалах справи та витребувані судом, чим порушено принцип змагальності та безсторонності суду, оскільки суд самостійно відшукав докази, на які послався в оскаржуваній постанові при обґрунтуванні висновку щодо доведеності його вини. Також суд не звернув уваги на те, що відеозаписи містять розбіжності у часі.

Стверджує, що з результатами огляду на стан алкогольного сп`яніння, проведеного поліцейським із застосуванням спеціальних технічних засобів, не погоджувався, що підтверджується наявним в матеріалах справи направленням на огляд в Калуську ЦРЛ. При цьому, вважає, що його підписи на акті огляду на стан алкогольного сп`яніння із застосуванням спеціальних технічних засобів та роздрукованому результаті тесту, жодним чином не свідчать про те, що він погодився із результатами огляду. Патрульні поліції вказували, що в нього є право на огляд у медичному закладі, проте пропозицій чи вимог проїхати до медичного закладу не було.

Звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутнє свідоцтво про повірку Драгера, що ставить під сумнів дійсність та точність показників даного приладу.

Щодо події, яка відбулася 28 листопада 2023 року та порушення ним п.2.5. ПДР, зазначає наступне.

Посилається на те, що відеозаписи не є належними та допустимими доказами його вини у вчиненні адміністративного правопорушення в силу того, що відеофіксація здійснювалась із порушенням вимог Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 р. №1026. Зокрема, відеозапис має розбіжності в часі, проте суд неповно та однобічно дослідив дані відеозаписи.

На переконання апелянта, дії працівників поліції щодо нього є упередженими та свідчать про його переслідування, проте суд першої інстанції не дослідив та не надав належної правової оцінки таким діям.

Вказує, що в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено, що він відмовився від проходження огляду у медичному закладі та відсутня інформація щодо ухилення від проходження огляду, а тому посилання суду на те, що він відмовився від проходження огляду у медичному закладі є безпідставними та помилковими. Зокрема, на відеозаписі зафіксовано, що після отримання в телефонному режимі консультації адвоката він вирішив скористатись своїм правом на огляд в медичному закладі, про що одноразово заявляв. Проте, працівники поліції, ігноруючи його заяви, безпідставно відмовили йому у проведенні огляду в медичному закладі, хоча перешкод для доставляння до медзакладу не було, адміністративні матеріали ще не були складені.

Вважає, що сам протокол про адміністративне правопорушення не може бути доказом його вини, виходячи із принципу верховенства права, загальних засад правосуддя та практики Європейського Суду з прав людини, відповідно до яких протокол це лише форма викладу адміністративного звинувачення.

В судове засідання апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився, хоча в установленому законом порядку повідомлявся про розгляд апеляційної скарги, не подав клопотання про відкладення розгляду справи та не підтвердив поважність причин щодо неможливості явки в судове засідання апеляційної інстанції.

Зі змісту доводів захисника адвоката Онофришина Н.В. вбачається, що ОСОБА_1 знає про розгляд апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції, однак повністю довіряє йому представництво своїх інтересів в суді та не заперечує проти розгляду апеляційної скарги за його відсутності.

Апеляційний суд враховує, що особа, яка притягається до відповідальності та її захисник самостійно відповідно до принципу диспозитивності, вирішують питання щодо участі в судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Разом з тим, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії). При цьому, обвинувачений може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).

Апеляційний суд приймає до уваги, що в апеляційному порядку оскаржується рішення, яким ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні правопорушення і в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у зв`язку з чим участь цієї особи в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що розгляд апеляційної скарги може бути проведений без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а постанову судді залишити без змін з наступних підстав.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

При цьому, позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом як кримінально-правова санкція, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності».

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд, враховуючи недосконалість КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року, вважає за необхідне здійснювати правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.

Так, судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття судом провадження його не було закрито або ухвалено незаконним складом суду.

Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення.

Суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що в матеріалах провадження відсутні належні та достатні докази на підтвердження його винуватості у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За приписами ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Апеляційний суд виходить з того, що відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь, а оцінка доказів, відповідно до приписів ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення та ґрунтується на всебічному, повному, та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, дослідивши у повному обсязі сукупність зібраних по справі доказів та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, з врахуванням всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи, прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зокрема, щодо епізоду правопорушення, передбаченого п.2.9 А ПДР, який мав місце 29.09.2023 року, то вина ОСОБА_1 доводиться: даними, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №588816 від 29.09.2023 року (а.с. 1), роздруківкою спеціального технічного засобу Drager ALKOTEST 6820 прилад ARНЕ-0369, тест № 7070 (а.с. 2); актом огляду на стан алкогольного сп`яніння, з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 3); направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння від 29.09.2023 року (а.с. 4); відеозаписами, які містяться на долученому до матеріалів справи диску (а.с. 29).

Щодо епізоду правопорушення, передбаченого п.2.5 ПДР, який мав місце 28.11.2023 року, до вина ОСОБА_1 доводиться: даними, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 587125 від 28.11.2023 рок (а.с. 39); актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.40); направленням на огляд водія з метою виявлення стану сп`яніння від 28.11.2023 року (а.с. 41); відеозаписами, які містяться на долученому до матеріалів справи диску (а.с. 47).

Під час перегляду справи в апеляційній інстанції судом, з метою перевірки доводів ОСОБА_1 , у повному обсязі було повторно досліджено докази, які містяться в матеріалах справи, та відеозаписи, які долучено до протоколу про адміністративне правопорушення.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №588816 від 29.09.2023 року (а.с. 1) ОСОБА_1 звинувачується в тому, що 29.09.2023 о 23.01 год. в м.Калуш по вул. Тихого керував автомобілем марки «Чері Амулет» д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився на місці зупинки транспортного засобу у встановленому законом порядку, проба позитивна 0,91 % проміле, чим порушив п. 2.9.А ПДР, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що висунуте ОСОБА_1 обвинувачення за ч. 1 ст. 130 КУпАП є конкретним.

Щодо доводів апелянта з приводу неналежності та недопустимості як доказу вказаного протоколу про адміністративне правопорушення, то апеляційний суд звертає увагу на те, що вказаний документ складений уповноваженою на те особою інспектором СРПП Калуського РВП ст. лейтенантом поліції Базюком М.І., з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст. 256 КУпАП, підписаний уповноваженою на те особою та особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

Особистим підписом ОСОБА_1 у відповідних графах протоколу також стверджено, що останньому працівниками поліції було роз`яснено його права та обов`язки, відповідно до ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, повідомлено про розгляд справи в Калуському міськрайонному суді.

В протоколі у графі для пояснень по суті порушення ОСОБА_1 зазначив: «вживав вчора, хворий жилудок».

Будь-яких інших письмових пояснень особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 не надав ані в протоколі, ані в додатках до нього, в тому числі і щодо заперечень, наведених як обґрунтування доводів апеляційної скарги.

Додатково в протоколі зазначено про те, що водій від керування транспортним засобом відсторонений, тимчасово вилучені документи: посвідчення водія НОМЕР_2 та видано тимчасовий дозвіл на керування транспортними засобами ТЗ221422.

В апеляційних доводах ОСОБА_1 посилається на те, що протокол не відповідає вимогам п.9 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.11.2015 № 1376 (далі Інструкція), оскільки в графі протоколу відсутні відомості про технічний засіб за допомогою якого здійснювалась відеофіксація та відсутні відомості про матеріали справи, які долучені до протоколу.

Разом з тим, в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що до протоколу додаються матеріали справи, відеофіксація.

Пунктом 9 розділу ІІ Інструкції передбачено, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення в ньому зазначаються, зокрема: у графі «до протоколу додається» - пояснення особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, викладені на окремому аркуші, рапорти посадових осіб органів поліції, довідки, акти тощо (у разі складення).

Таким чином, доводи апелянта є голослівними, оскільки зазначений пункт Інструкції не вимагає зазначення відомостей про технічний засіб за допомогою якого здійснювалась відеофіксація, а відсутність опису про те, які саме матеріали додаються, на думку апеляційного суду, не є суттєвим порушенням.

Статтею 254 КУпАП передбачено, що у випадку виявлення адміністративного правопорушення, складається протокол про адміністративне правопорушення, який є основним процесуальним документом і єдиною підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.

Відповідно до вимог ст. 256 КУпАП протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , на думку апеляційного суду, містить достатні та переконливі дані, які дозволяють встановити порядок вчинення процесуальних дій, свідчать про обізнаність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про зміст висунутих обвинувачень та наявність реальної можливості організувати ефективний захист своїх інтересів.

З огляду на викладене, апеляційним судом не встановлено порушень вимог статей 254, 255, 256 КУпАП, і відповідні доводи апеляційної скарги є безпідставними та не знайшли свого підтвердження за результатами повторного дослідження апеляційним судом протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 .

До протоколу про адміністративне правопорушення додано роздруківку приладу Drager, згідно з якою огляд ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , на стан сп`яніння проведений 29.09.2023 року о 23:08 год. за допомогою приладу ALKOTEST 6820 прилад ARНЕ-0369, тест № 7070 результат 0,91 проміле. Роздруківка приладу підписана поліцейським та особою, яку тестували ОСОБА_1 (а.с. 2).

Відповідно до даних акту огляду на стан алкогольного сп`яніння, з використанням спеціальних технічних засобів, огляд ОСОБА_1 , проведений у зв`язку з виявленими ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, нечітка вимова, нестійка хода, за допомогою приладу Drager 6820, результати огляду на стан сп`яніння 0,91 проміле. ОСОБА_1 погодився з результатами, про що свідчить його підпис у відповідній графі акту (а.с. 3).

Згідно даних направлення у медичний заклад охорони здоров`я в Калуську ЦРЛ на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, яке складене 29.09.2023 року о 23 год. 11 хв., у водія ОСОБА_1 у результаті огляду, проведеного уповноваженою особою поліції, виявлені ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, нечітка вимова, нестійка хода. Огляд не проводився, водій відмовився їхати (а.с. 4)

Відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були повторно досліджені відеозаписи, які долучено до матеріалів адміністративної справи (а.с. 29).

Так, зі змісту оглянутих відеозаписів вбачається, що працівники поліції під час опатрювання виявили транспортний засіб, який рухався з технічними несправностями, а саме не освітлювався лівий задній габарит. На проблискові маячки поліції водій не зупинився. У дворі будинків водій зазначеного транспортного засобу, покинувши його, попрямував до будинку, однак був зупинений працівниками поліції. Під час спілкування з водієм транспортного засобу ОСОБА_1 у працівника поліції виникла підозра, що останній перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Водію запропоновано пройти огляд на визначення стану сп`яніння за допомогою спеціального технічного приладу Драгер на місці зупинки транспортного засобу або в медичному закладі. Поліцейський роз`яснив ОСОБА_1 його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, водій підтвердив, що йому зрозумілі його права. Водій ОСОБА_1 зазначив, що сьогодні не вживав алкоголь, проте вживав його напередодні. ОСОБА_1 погодився пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, продув «Alkotest DRAGER», результат становив 0,91 проміле. ОСОБА_1 висловив сумнів з приводу результату тесту, тому поліцейським було роз`яснено його право пройти огляд в медичному закладі. ОСОБА_1 відмовився проїхати в спеціалізований медичний заклад для проходження повторного огляду на стан сп`яніння.

Доводи апелянта з приводу того, що йому не було належним чином роз`яснено право пройти огляд в медичному закладі, не відповідають дійсності з огляду на те, що оглянутими відеозаписами підтверджується, що патрульні поліцейські повідомляли ОСОБА_1 про те, що він може пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичному закладі, а також після проходження ОСОБА_1 огляду на місці зупинки транспортного засобу та його незгоди з результатом такого огляду, повторно запропонували водію пройти огляд в медичному закладі, на що ОСОБА_1 відмовився.

На переконання апеляційного суду, досліджений судом відеозапис має достатньо високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі.

Щодо доводів апелянта з приводу того, що суд першої інстанції порушив принцип рівності сторін, оскільки, звернувшись з власної ініціативи до поліції щодо надання відеоматеріалів з місця події, фактично відшуковував докази, цим самим в порушення приписів закону перебрав на себе функції сторони обвинувачення, то апеляційний суд вважає такі доводи безпідставними та такими, що не спростовують висновків суду з приводу наявності в діях ОСОБА_1 складу та події адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП з огляду на таке.

Так, суд за умов дотримання принципу рівності сторін не позбавлений процесуального права вживати передбачені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Апеляційний суд відхиляє доводи ОСОБА_1 щодо самостійного відшукування судом доказів на встановлення вини особи та порушення принципу рівності сторін, оскільки встановлено, що суд першої інстанції витребував копію відеозапису на який міститься посилання в протоколі про адміністративне правопорушення та який був долучений до матеріалів провадження але з технічних причин не зміг бути переглянутий судом (а.с. 8),

Апеляційний суд вважає, що надані Калуським РВП ГУНП відеозаписи (а.с. 29) є копією здійснених на відеокамеру відеозаписів з місця події та місця оформлення протоколу від 29.09.2023 року і не можуть вважатися новим доказом, який не був відомий сторонам та який був самостійно відшуканий судом внаслідок певних слідчих дій.

Дані відеозаписів є належним та допустимим доказом, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Відеозаписами зафіксовані реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, оскільки дозволяють встановити психологічне ставлення ОСОБА_1 до вчиненого правопорушення та додаткові обставини, які прямо вказують на нього, як на правопорушника, який керував транспортним засобом з явними ознаками сп`яніння та пройшов огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та відмовився від його проходження в спеціалізованому медичному закладі.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень Інструкції із застосуванням органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України №1026 від 18.12.2018. Правових підстав вважати долучені до матеріалів провадження відеозаписи неналежним чи недопустимим доказом в апеляційного суду немає.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що газоаналізатори «Drager Alcotest» сертифіковані Міністерством економічного та торгового розвитку України за № UA-МІ/1-96-2014 від 01 вересні 2014 року та відповідно до свідоцтва про Державну реєстрацію № 14455/2014 внесені до Державного реєстру медичної техніки та виробів медичного призначення і дозволені для застосування на території України. Використання медичних виробів, «газоаналізатор Drager Alkotest», які були завезені та реалізовані на території України, та введені в експлуатацію користувачем протягом терміну дії свідоцтва про державну реєстрацію є можливим за умов додержання вимог щодо повірки (калібрування) та інших нормативних документів, що підтверджують вірність результатів вимірювання. Наказом Держлікслужби № 1529 від 29 грудня 2014 року затверджено перелік зареєстрованих медичних виробів, які вносяться до державного реєстру медичної техніки та виробів медичного призначення, де в пункті 43 вказано газоаналізатори «Drager Alcotest», реєстрація та строк дії свідоцтва яких необмежений. Жодних обмежень щодо виду газоаналізатору за номером не передбачено. Відповідно до сертифікату затвердженого типу засобів вимірювальної техніки №UA-MI/1-96-2014 виданий 01 вересня 2014 року (серія А № 007292) виданий фірмі Drager Safety AG & Co KGaA, Німеччина, на підставі позитивних результатів державних контрольних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України, затверджений тип засобів вимірювальної техніки «Газоаналізатори Alkotest …, Interlock XT», який зареєстровано в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером Н788-14. Газоаналізатори Alkotest…, Interlock XT під час випуску з виробництва підлягають повірці. Міжповірочний інтервал, установлений під час затвердження типу засобів вимірювальної техніки 1 рік. Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13 жовтня 2016 року № 1747 «Про затвердження міжповірочних інтервалів законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, за категоріями» встановлено міжповірочний інтервал вимірювачів вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихається 1 рік. Тобто, технічні засоби, що використовуються органами національної поліції для проведення огляду водіїв на стан алкогольного сп`яніння, проходять технічне обслуговування з інтервалом в 1 рік.

За даними копії Свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки (а.с. 42) газоаналізатора Alkotest 6820 зав. №ARНЕ-0369 чинне до 04.07.2024 року, а огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння проведено 29.09.2023 року, тобто в межах встановленого законодавством міжповірочного інтервалу.

Таким чином, газоаналізатор «Alkotest DRAGER 6820», що був використаний 29.09.2023 року при огляді ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, відповідає вимогам ДСТУ.

Відтак, на переконання апеляційного суду, правові підстави для визнання недійними результатів огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, проведеного 29.09.2023 року з допомогою газоаналізатора «Alkotest DRAGER 6820» відсутні.

Порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння визначений ст. 266 КУпАП, приписами Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858 (далі - Інструкції), та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (далі - Порядку).

Відповідно до п. 2 Розділу І Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Матеріали провадження не містять жодних відомостей щодо неправомірних дій працівників поліції під час пропозиції ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, під час процедури його огляду та складання протоколу щодо нього про адміністративне правопорушення. Матеріали провадження також не містять і даних щодо оскарження цих дій ОСОБА_1 , як і не містять результатів такого оскарження.

Суд, дослідивши відеоматеріали, що містяться на оптичному диску, встановив, що працівники поліції під час спілкування з ОСОБА_1 , виявивши в останнього ознаки алкогольного сп`яніння, діяли відповідно до приписів законодавства України, в межах своєї компетенції та виконуючи свої професійні обов`язки у відповідності до Закону України «Про Національну поліцію», а відтак обґрунтовано, на законних підставах запропонували водію пройти огляд щодо визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, на що останній добровільно погодився, пройшов такий огляд за допомогою спеціального технічного засобу, та відмовився від проходження огляду у медичному закладі.

Відповідно до вимог п. 2.9 а) Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно з ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції є адміністративним правопорушенням і тягне за собою адміністративну відповідальність.

Такими чином, перевіривши сукупність доказів по справі, апеляційний суд вважає, що в матеріалах провадження достатньо належних та допустимих доказів, які поза всяким розумним сумнівом доводять факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, а відтак і наявність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, згідно даних протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 587125 від 28.11.2023 рок (а.с. 39) ОСОБА_1 28.11.2023 о 00.47 год. в м. Калуш по вул. Хіміків керував транспортним засобом марки «Чері Амулет» д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, нечітка вимова, нестійка хода. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та проїхати в медичний заклад водій відмовився, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Протокол складений уповноваженою особою інспектором СРПП Калуського РВП ст. лейтенантом поліції Базюк М.І., із заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст. 256 КУпАП, підписаний уповноваженою на те особою.

Протокол про адміністративне правопорушення містить підпис ОСОБА_1 про те, що він ознайомлений зі змістом протоколу та отримав його копію. А також ОСОБА_1 власноручно написав: «автомобіль лишаю на місці зупинки, зобов`язуюсь сьогодні не керувати».

ОСОБА_1 був присутній при складанні вказаного протоколу, ознайомлений із його змістом, йому були роз`яснені права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, повідомлено про те, що розгляд справи відбудеться в Калуському міськрайонному суді.

Від надання пояснень по суті порушення у відповідній графі протоколу ОСОБА_1 відмовився, що підтверджується даними долученого до матеріалів справи відеодиску (а.с. 47).

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що право відмовитись давати свідчення щодо себе, закріплене ст.63 Конституції України, є важливою гарантією захисту від незаконного тиску на особу з метою змусити її своїми показаннями створити підставу для притягнення її до відповідальності. Дотримання права не свідчити проти себе є складовою реалізації права особи на справедливий і публічний розгляд її справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, закріпленого у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Проте заборона притягнення до відповідальності особи на підставі її відмови давати пояснення не свідчить про неможливість використання у доказуванні факту мовчання особи в ситуаціях, які чітко вимагають необхідність надання таких пояснень.

Зокрема, відповідно до практики розгляду справ Європейським судом з прав людини право на мовчання та право не давати свідчення проти себе не є абсолютними правами «не можна сказати, що рішення обвинуваченого мовчати впродовж усього кримінального провадження обов`язково не повинно мати наслідків, коли суд, що розглядає справу, намагатиметься оцінити докази проти нього. Питання, чи порушують статтю 6 негативні висновки, зроблені з мовчання обвинуваченого, має вирішуватися у світлі всіх обставин справи».

Право особи не давати пояснення не повинно перешкоджати «тому, щоб мовчання обвинуваченого в ситуаціях, які чітко вимагають його пояснення, бралося до уваги при оцінюванні переконливості доказів наведених обвинуваченням (справа «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства»).

Апеляційний суд вважає, що гарантії щодо реалізації права не свідчити проти себе не позбавляють суд можливості враховувати відмову особи, яка обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення від дачі показань, за умови доведеності її вини поза розумним сумнівом на підставі сукупності доказів, досліджених судом.

Так, з оглянутих відеозаписів вбачається, що обставин, які б свідчили про існування передумов для відмови ОСОБА_1 від надання письмових пояснень, не було: працівники поліції діяли в межах службових повноважень незаконного тиску, примушувань до надання пояснень, тощо не було. На думку апеляційного суду, обставини, за яких було складено протокол про адміністративне правопорушення, чітко вимагали письмових пояснень ОСОБА_1 щодо підозри, яку було висунуто йому працівниками поліції, однак останній розпорядився процесуальними правами на власний розсуд та відмовився від надання письмових пояснень по суті порушення у відповідній графі протоколу.

Апеляційний суд вважає, що протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам статей 254, 255, 256 КУпАП і не містить недоліків, які б свідчили про істотне порушення права на захист особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, чи будь-яких інших процесуальних порушень.

До протоколу про адміністративне правопорушення додано акт огляду з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.40), за змістом якого ОСОБА_1 відмовився від огляду за допомогою газоаналізатора Драгер 6820.

Згідно з направленням в Калуську ЦРЛ на огляд водія транспортного засобу з метою визначення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, складеним 28.11.2023 року року о 00год. 49 хв. год., вбачається, що інспектором СРПП Калуського РВП старшим лейтенантом поліції Базюк М.І. у водія транспортного засобу ОСОБА_1 виявлено ознаки сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, нечітка вимова, поведінка, що не відповідає обстановці. Огляд не проводився, у зв`язку з відмовою водія (а.с. 41).

До матеріалів справи долучено рапорт інспектора СРПП Калуського РВП ст. лейтенанта поліції Базюка М. (а.с.45), з якого вбачається, що 28.11.2023 року під час патрулювання міста Калуш, на вул.Хіміків було помічено автомобіль «Чері Амулет» д.н.з. НОМЕР_1 , близько 00 год.47 хв. ними було зупинено даний автомобіль, яким керував ОСОБА_1 . Під час перевірки документів у водія було встановлено, що посвідчення подія він немає, оскільки в нього вилучили попереднього разу під час складання протоколу по ст.130 ч.1 КУпАП, дана справа ще перебуває на розгляді в Калуському міськрайонному суді, а також він відмовився пред`являти реєстраційні документи на транспортний засіб. Спілкуючись з водієм, було виявлено в останнього ознаки алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, нечітка вимова. Водієві було запропоновано пройти медичне освідчення на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Драгер 6820, на що водій відмовився, а також проїхати в медичний заклад, на що він теж відмовився.

Даному водієві було роз`яснено його права та обов`язки, зокрема роз`яснено, що в разі відмови пройти огляд, відносно нього буде складено протокол по ст. 130 ч.1 КУпАП п.2.5. ПДР. Після чого на гр. ОСОБА_1 складено протокол за ст. 130 ч.1 КУпАП та постанову за ст.126 ч.1 КУпАП.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вказаний рапорт працівника поліції за своїм правовим змістом є службовим документом, яким поліцейський інформує керівництво про законність своїх дій.

Разом з тим, дані вищевказаного рапорту працівника поліції разом із копією постанови від 28.11.2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП (а.с. 46), повністю узгоджуються з іншими матеріалами справи в частині послідовності дій працівників поліції, щодо оформлення ними протоколу про адміністративне правопорушення.

Крім того, апеляційним судом були досліджені відеозаписи, які долучено до матеріалів адміністративної справи (а.с. 47), з яких вбачається, що водій ОСОБА_1 був зупинений патрульними поліції за керування транспортним засобом в період комендантської години. Працівник поліції представився, попередив про відеофіксацію та попросив пред`явити документи. Водій стверджував, що посвідчення водія немає, так як в нього було вилучено попередній раз і на даний час в суді розглядається справа про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП. При цьому, водій вказував, що «так не робиться», оскільки працівники поліції змусили його від`їхати з місця парковки. А потім зупинили. Працівник поліції зазначив, що громадянам заборонено перебувати на вулиці в період комендантської години, а тому водію було запропоновано покинути автомобіль та повернутися додому. Під час спілкування із ОСОБА_1 у поліцейського виникла підозра, що водій перебуває в стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим водію було запропоновано пройти огляд на визначення стану сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі. ОСОБА_1 в категоричній формі відмовився пройти такий огляд як на місці зупинки, так і в медичному закладі. Працівником поліції роз`яснено ОСОБА_1 , що за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння передбачена така ж відповідальність, як за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Згодом ОСОБА_1 , після спілкування з своїм адвокатом, погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі. Проте, працівник поліції повідомив, що вже розпочав складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. При оформленні протоколу працівником поліції було роз`яснено ОСОБА_1 його права та обов`язки, можливість ознайомитись з протоколом про адміністративне правопорушення та іншими матеріалами справи.

Апеляційний суд вважає, що відеозаписи є вичерпно інформативними, належними та допустимими доказами, отриманими у встановленому законом порядку, дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

Відеозапис отриманий у встановленому законом порядку і здійснений працівником поліції за допомогою наявних в нього технічних засобів, а відтак є належним та допустимим доказом факту відмови водія ОСОБА_1 , який керував автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння, на законну вимогу патрульних поліцейських пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в КНП Калуська ЦРЛ та повністю доводить вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи про те, що в діях працівників поліцію вбачаються ознаки провокації на вчинення правопорушення, оскільки матеріали справи не містять даних, які дозволяють встановити, що працівники поліції, будучи обізнані про те, що ОСОБА_1 перебуває у стані сп`яніння, своїми діями підбурювали його до керування транспортним засобом у стані сп`яніння і що саме дії поліцейських змісили йому в подальшому вчинити правопорушення, суть якого полягає у відмові виконати вимоги, передбачені п.2.5 ПДР України та пройти встановлений законом огляд на стан сп`яніння.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказаними відеозаписами зафіксовані реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, дозволяють встановити психологічне ставлення ОСОБА_1 до вчиненого правопорушення та інші обставини, які прямо вказують на нього, як на правопорушника, який керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд звертає увагу, що за приписами ч. 2 ст. 266 КУпАП під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису і лише в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків.

За змістом п. 1 ч. 1. ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, для виявлення або фіксування правопорушення.

Апеляційний суд вважає доводи апелянта щодо неналежності відеозапису неспроможними, оскільки вони не спростовують правильність встановлених судом фактичних обставин.

Апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 , як особі, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, була забезпечена реальна можливість скористатись своїми процесуальними правами та розпорядитись процесуальними обов`язками з метою захисту своїх інтересів, зокрема: прийняти рішення щодо згоди/відмови від огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в спеціалізованому медичному закладі; ознайомитися зі змістом висунутого обвинувачення, надати письмові пояснення та заперечення щодо висунутого обвинувачення та дій працівників поліції, тощо.

Невиконання вимог п. 2.5 ПДР України передбачає адміністративну відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, що і покладено останньому у вину.

Доводи апелянта з приводу того, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не знайшли свого підтвердження та повністю спростовуються сукупністю досліджених судом доказів, яким суд дав належну оцінку у відповідності до вимог ст. 252 КУпАП.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП є закінченим з моменту відмови водія пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі.

Апеляційний суд звертає увагу, що факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`янінням щодо її бажання проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.

Факт відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного засобу поліцейським або в медичному закладі встановлюється судом на підставі доказів, які досліджені та оцінені судом за внутрішнім переконанням.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів.

Апеляційний суд вважає, що таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан сп`яніння.

Разом з тим, відмова від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку є порушенням вимог п. 2.5 ПДР України та утворює склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З матеріалів справи вбачається, що поліцейським було дотримано вимоги закону та, за наявності підстав вважати, що ОСОБА_1 , як водій транспортного засобу, перебуває у стані алкогольного сп`яніння, йому було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці події та в закладі охорони здоров`я, однак ОСОБА_1 відмовився від проходження такого огляду, про що свідчать дані, долучених до матеріалів провадження, акту огляду, направлення на огляд та дані відеозапису. Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає безпідставними доводи апелянта стосовно того, що працівниками поліції була порушена процедура проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння у відповідності до вимог закону.

Апеляційний суд приймає до уваги, що матеріали адміністративного провадження не містять жодних відомостей щодо неправомірних дій працівників поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд враховуючи, що презумпція невинуватості є одним з основоположних конституційних принципів судочинства, вважає, що доводи апелянта про фальсифікацію протоколу про адміністративне правопорушення та застосування психологічного насильства працівниками поліції, враховуючи можуть бути належним чином перевірені в межах відповідного кримінального провадження, оскільки свідчать про перевищення посадовими особами своїх повноважень та вчинення кримінального правопорушення.

Апеляційний суд дійшов тотожних висновків суду першої інстанції і вважає, що постанова суду відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дане правопорушення та прийняте по справі рішення.

Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст. 23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

Суд першої інстанції, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, призначив ОСОБА_1 справедливе стягнення, яке відповідає вимогам закону.

Разом з тим, вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та створює підвищену небезпеку для самого водія та інших учасників дорожнього руху і може призвести до тяжких непоправних наслідків.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що притягнення до адміністративної відповідальності водіїв, які керують транспортним засобом у стані сп`яніння пов`язано із необхідністю створення безпечних умов для учасників дорожнього руху, збереження життя і здоров`я громадян.

При цьому, апеляційний суд виходить з того, що при визначенні стягнення необхідно враховувати його виховну дію, оскільки покарання, повинно бути направлено не тільки на забезпечення виправлення правопорушника та попередження вчинення ним нових правопорушень, а також повинно бути спрямовано на попередження вчинення правопорушень іншими особами.

Застосовуючи справедливе стягнення за вчинене правопорушення, суд таким чином констатує, що відповідні діяння є суспільно небезпечними та за їх вчинення настають певні негативні наслідки.

З огляду на наведене, підстав для скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21 грудня 2023 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв