ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/821/126/24 Справа № 711/7217/23 Категорія: ч.1 ст.130 КУпАПГоловуючий у І інстанції Михальченко Ю. В. Доповідач в апеляційній інстанції Соломка І. А.
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2024 року м. Черкаси

Суддя Черкаського апеляційного суду Соломка І.А., при секретарі Бєлан О.В., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення №711/7217/23 щодо ОСОБА_1 , що надійшли з Придніпровського районного суду м.Черкаси за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та його представника - адвоката Дмитрика С.В., -

в с т а н о в и л а:

Постановою Придніпровського районного суду м.Черкаси від 29 січня 2024 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , українця, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого лікарем анестезіологом КНП «Черкаський обласний кардіологічний центр Черкаської обласної ради»,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та притягнуто його до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень та одного року позбавлення права керування транспортними засобами; звільнено від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 30.09. 2023 о 02 год. 19 хв. в м. Черкаси по вул. Пастерівська, 14, керував транспортним засобом «LINCOLN MKX», д/н НОМЕР_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законом порядку зі згоди водія у медичному закладі у лікаря-нарколога та підтверджується висновком медичного закладу № 627 від 30.09.2023 року, чим порушив вимоги п. 2.9а ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП

Не погоджуючись з постановою суду, вважаючи її незаконною та необґрунтованою, ОСОБА_1 та його представник - адвокат Дмитрик С.В. подали апеляційну скаргу в якій просили скасувати постанову Придніпровського районного суду м.Черкаси від 29.01.2024, та прийняти нову постанову, якою провадження стосовно ОСОБА_1 закрити за ч.1 ст.130 КУпАП з підстав, визначених п.4 ст.247 КУпАП, тобто в зв`язку з вчиненням дій особою в стані крайньої необхідності.

Апеляційні вимоги мотивували тим, що ОСОБА_1 має матір ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є особою з інвалідністю першої «Б» групи з 20.10.2015 року, безтерміново. У зв`язку з чим остання потребує постійного стороннього догляду та допомоги. Згідно висновку судово-психіатричної експертизи від 28.09.2021 року № 332 встановлено, що ОСОБА_2 страждає на хронічний стійкий психічний розлад у формі деменції при хворобі Альцгеймера, з пізнім початком (F-00/01 за міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду), через що вона не здатна усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.

13.10.2021 Придніпровським районним судом м. Черкаси ОСОБА_2 визнано недієздатною, а ОСОБА_1 визначено її опікуном. Безпосередній догляд за ОСОБА_2 почергово здійснює ОСОБА_1 та сестра матері - ОСОБА_2 .

ОСОБА_1 з 05.08.2004 працює в КНП «Черкаський обласний кардіологічний центр Черкаської обласної ради» на посаді лікаря - анестезіолога відділення анестезіології та інтенсивної терапії для післяопераційних хворих.

Близько 02:00 30.09.2023 ОСОБА_1 зателефонувала сестра матері ОСОБА_2 , яка в цю ніч доглядала її, та повідомила, що у матері погіршився стан здоров`я. Він порекомендував дати ліки і сказав, що зараз приїде. Оскільки він лікар і краще нього ніхто не знає про стан здоров`я матері, крім того він міг приїхати до неї в найкоротшій час, оскільки проживає неподалік, тому він вирішив приїхати до матері і надати відповідну медичну допомогу. Іншого дієвого та швидкого способу надати допомогу своїй матері він не знав. Вказані дії він здійснював неодноразово.

Перед тим як лягти відпочивати ОСОБА_1 вжив 200 гр. віскі. Розуміючи, що він перебуває в стані алкогольного сп`яніння, та діє комендантська година, ОСОБА_1 вирішив здійснити виїзд до своєї матері, оскільки вважав, що відверне більш негативні наслідки (можливу смерть), ніж заподіє шкоду шляхом вчинення адміністративного правопорушення. Не доїжджаючи близько 100 метрів до будинку матері - його зупинили працівники поліції, яким він повідомив, що вживав спиртні напої, однак через крайню необхідність - надання матері медичної допомоги, оскільки він лікар, він вимушений був сісти за кермо автомобіля.

Зазначили, що в діях ОСОБА_1 міститься склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, проте на нього не може бути накладено адміністративне стягнення, оскільки правопорушення вчинено в стані крайньої необхідності, тобто своїми діями він відвертав настання більшої можливої шкоди життю та здоров`ю недієздатній матері, ніж суспільна небезпека від порушення ПДР України.

Перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, заслухавши думку ОСОБА_1 та його представника - адвоката Дмитрика С.В., які підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити, вважаю, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, суд першої інстанції дійшов висновку, що у його діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки останній керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.9.а ПДР України, що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення висновком № 627 від 30.09.2023 року КЗ «ЧОНД», рапортом поліцейського взводу № 2 роти № 2 УПП в Черкаській області сержанта поліції О.Стоян від 30.09.2023 року, відеозаписом з нагрудних камер працівників поліції № 472880, 472487, відеозаписом з відеореєстратора службового автомобіля.

Зазначені судом першої інстанції обставини відповідають зібраним по справі доказам, разом з цим місцевим судом не було надано належної правової оцінки запереченням водія ОСОБА_1 щодо вчинення ним вказаних дій в стані крайньої необхідності.

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно п. 2.9 а ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ст.18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

У разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини (Постанова Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного суду від 21 грудня 2018 року в справі № 686/5225/17).

Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності.

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

В судовому засіданні апеляційної інстанції апелянт ОСОБА_1 пояснив, що він дійсно перебував у стані алкогольного сп`яніння, коли керував автомобілем та був зупинений працівниками поліції. Він має матір ОСОБА_2 , яка проживає в АДРЕСА_2 , у якої протягом останніх років життя утримуються стійкі розлади психіки у вигляді недоумства, з повною втратою самообслуговування та соціального функціонування. Через свій незадовільний психічний стан здоров`я вона не може правильно орієнтуватися та оцінювати прості життєві ситуації, є особою з інвалідністю першої «Б» групи з 20.10.2015 року, безтерміново. У зв`язку з чим остання потребує постійного стороннього догляду та допомоги, і він та її сестра здійснюють догляд за нею.

Близько 02:00 год. 30.09.2023 йому зателефонувала сестра матері ОСОБА_2 , яка в цю ніч її доглядала та повідомила, що у матері різко погіршився стан здоров`я, піднявся тиск, за описаними тіткою зовнішніми ознаками у неї міг бути інсульт (чого він найбільше боявся), він порекомендував дати матері ліки від тиску і повідомив, що зараз приїде. Він лікар і неодноразово надавав матері невідкладну медичну допомогу, оскільки виклик швидкої лише погішував стан її здоров`я, що було пов`язано з її хворобою, вона через свій психічний стан не сприймає сторонніх людей ( паталогічниий страх та паніка), нервує, підпускає лише близьких. Розуміючи ризики, які могли для матері бути смертельними, він, незважаючи на те, що перебував в стані алкогольного сп`яніння, вирішив поїхати автомобілем до неї, іншого тверезого водія не мав, «таксі» скористатися не міг, бо була комендантська година, мати ж проживає неподалік, але не доїхав близько 100 метрів до будинку матері - його зупинили працівники поліції, яким він повідомив, що вживав спиртні напої, однак через крайню необхідність - термінове надання медичної допомоги матері, оскільки він лікар, вимушений був сісти за кермо автомобіля, щоб якнайшвидше прибути до неї. Він постійно був на зв`язку в телефонному режимі з сестрою матері, дізнавався про її стан, після медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння він відразу приїхав до матері та надав їй медичну допомогу, після якої загроза її життю минула.

З наданих ОСОБА_1 документів, а саме: висновку судово-психіатричної експертизи від 28.09.2021 року № 332 встановлено, що ОСОБА_2 , дійсно страждає на хронічний стійкий психічний розлад у формі деменції при хворобі Альцгеймера, з пізнім початком (F-00/01 за міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду), через що вона не здатна усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.

13.10.2021 Придніпровським районним судом м. Черкаси у справі № 711/3648/21 винесено рішення, яким ОСОБА_2 визнали недієздатною, а ОСОБА_1 визначено її опікуном.

В судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_2 показала, що вона доглядає за сестрою ОСОБА_2 разом з ОСОБА_3 . В ніч з 29 вересня на 30 вересня 2023 року вона чергувала у сестри. Сестра тієї ночі стогнала, вона підійшла до неї та запитала чи їй погано. Сестра намагалася їй щось сказати, але слова тягнула. Вона злякалася, зателефонувала ОСОБА_4 , він порадив дати сестрі таблетки, ліки та чекати його, що він скоро буде. Його довго не було, коли він прийшов, то повідомив, що поліція затримала його, він оглянув сестру, зробив укол. Сестра тяжко хвора, але в той день вона вела себе не як завжди. Через погіршення стану здоров`я сестри вона ніколи не викликає швидку допомогу, а відразу дзвонить ОСОБА_5 і він все робить сам.

Однак, суд першої інстанції покази свідка ОСОБА_2 безпідставно не прийняв до уваги та не надав їм належної оцінки, чим допустив неповноту розгляду даної справи.

Аналізуючи наведені докази та твердження правопорушника про вчинення ним дій в стані крайньої необхідності, апеляційний суд виходить з того, що згідно з ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За законом, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина).

В ході розгляду справи, суд має дати оцінку не тільки даним, що додані до протоколу про адміністративне правопорушення, але й доказам, які представлені особою в порядку захисту. Досліджуючи всі наявні докази суд дає їм об`єктивну оцінку з точки зору їх достовірності та ступеню підтвердження чи спростування обставин, що характеризують діяння особи як правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 було вчинено дії, які хоч і містять склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, проте на нього не може бути накладене адміністративне стягнення, оскільки правопорушення було вчинено в стані крайньої необхідності, тобто своїми діями він відвертав настання більшої можливої шкоди життю та здоров`ю його недієздатної матері ОСОБА_2 , яка в силу свого віку та тяжкого стану здоров`я потребувала невідкладної медичної допомоги, яку ОСОБА_1 як лікар мав можливість надати, ніж суспільна небезпека від порушення Правил дорожнього руху України, з огляду на виявлений у нього стан алкогольного сп`яніння, про перебування в якому він повідомив відразу після зупинки його автомобіля поліцейськими, як і про те , що їде до матері ( про це свідчить відеозапис з нагрудної камери поліцейського).

Апеляційний суд також враховує ту обставину, що внаслідок ситуації, що склалася, ОСОБА_1 був позбавлений можливості залучити іншого водія чи скористатися послугами «таксі».

На зазначені обставини суд першої інстанції увагу не звернув та всупереч вимогам ст. 18 КУпАП визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні адмініспративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та наклав адмініспративне стягнення.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.247 КУпАП проведження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 та адвоката Дмитрика С.В. слід задовольнити, а оскаржувану постанову суду першої інстанції - скасувати та звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності на підставі ст.ст. 17, 18 КУпАП у зв`язку із перебуванням його у стані крайньої необхідності, а провадження у справі закрити з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його представника - адвоката Дмитрика С.В. - задовольнити.

Постанову Придніпровського районного суду м.Черкаси від 29 січня 2024 року щодо ОСОБА_1 скасувати та закрити провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП з підстав, визначених п.4 ч.1 ст.247 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя І.А. Соломка