Справа № 448/920/24 Головуючий у 1 інстанції: Білоус Ю.
Провадження № 33/811/932/24 Доповідач: Белена А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі:

судді Белени А.В.,

з участю особи, яку притягнуто до адміністративної

відповідальності, ОСОБА_1 ,

представника адвоката Кривченко В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , за ст. ст. 122-4, 124 КУпАП за апеляційною скаргою особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності на постанову судді Мостиського районного суду Львіської області від 28 травня 2024 року,

встановив :

Постановою судді Мостиського районного суду Львіської області від 28 травня 2024 року,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, непрацюючої, (зі слів особи)

визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 122-4 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді: за адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП штраф у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень; за адміністративне правопорушення, передбачене статтею 122-4 КУпАП позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Остаточно визначено ОСОБА_1 адміністративне стягнення, відповідно до вимог статті 36 КУпАП, у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 605 (шістсот п`ять) гривень 60 коп. судового збору.

ОСОБА_1 , визнана винною у тому, що вона 06.05.2024 року о 23:50 год., а/д «Львів-Шегині», 50 км+700м, керуючи транспортним засобом мотоциклом марки «LIFAN LF200», реєстраційний номер НОМЕР_1 , проявила неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не обрала безпечної швидкості руху, не дотрималася безпечної дистанції, тим самим здійснила зіткнення з автомобілем марки «Volkswagen Tiguan», реєстр.номер НОМЕР_2 , після чого залишила місце вказаної дорожньо-транспортної пригоди, до якої була причетна. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

На постанову судді Дмитришин В.В., подала апеляційну скаргу в якій просить постанову змінити в сторону пом`якшення і застосувати до неї остаточне покарання у вигляді штрафу на підставі ст. 122-4 КУпАП.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог апелянт покликається на те, що призначене судом першої інстанції покарання в частині адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом в межах санкції ст. 122-4 КУпАП, є незаконним і несправедливим. Вважає таке покарання занадто суворим, яке не відповідає як тяжкості характеру вчиненого правопорушення, так і особі правопорушника, так і поведінці під час та після вчинення адміністративних правопорушень.

Зазначає, що судом не було враховано обставин, які пом`якшують покарання, зокрема: характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, поведінку під час та після вчинення правопорушень, стунь вини, майновий стан. Вказує, що під час розгляду справи в суді першої інстанції повністю визнала свою вину, підтвердила всі обставини, викладені в протоколах про адміністративні правопорушення, щиро розкаялась у вчиненому.

Апелянт звертає увагу, що підтвердженням щирого каяття є той факт, що одразу після вчинення ДТП того ж дня добровільно відшкодувала всі збитки потерпілій ОСОБА_2 за шкоду заподіяну останній, про що є відповідна розписка у додатках до апеляційної скарги.

Вказує, що судом не було взято до уваги її молодий вік, характеристику, склад сім`ї. Особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності зазначає, що посвідчення водія їй потрібне, щоб допомагати своїй сім`ї, зокрема її бабуся має не задовільний стан здоров`я, і посвідчення водія ОСОБА_1 потрібно для вчасного забезпечення її ліками, перевезенням до медичних установ, та інших потреб. Право керування транспортним засобом є важливим і необхідним в щоденному житті ОСОБА_1 ..

Звертає увагу суду на те, що має належний майновий стан та у змозі виконати рішення суду з призначенням покарання у вигляді штрафу.

Потерпіла ОСОБА_2 , будучи повідомленою про дату, час і місце розгляду, в судове засідання для участі у справі не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила і клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, а тому апеляційний суд вважає можливим розгляд апеляційної скарги проводити за відсутності учасника процесу.

Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП за таких обставин неявка осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, в судове засідання апеляційного суду не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши в судовому засіданні пояснення ОСОБА_1 та адвоката Кривченко В.І., про задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з вимогами ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Зазначаємо, що ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок судді про доведеність винуватості останньої у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ст. 122-4 КУпАП, за обставин, викладених у протоколах та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності.

Такий висновок підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку і навів у постанові, зокрема даними, що підтверджується сукупністю доказів, а саме:

- протоколом про адміністративні правопорушення серій ААД №868670 від 08.05.2024р.;

- протоколом про адміністративні правопорушення серій ААД №868671 від 08.05.2024р.;

- схемою місця дорожньо-транспортної пригоди від 06.05.2024 року;

- поясненнями потерпілої ОСОБА_2 від 07.05.2024 року.

Вищезазначені докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку.

Докази, які б підтверджували їх фальсифікацію, матеріали справи не містять.

Вказані докази зібрані у встановленому законом порядку, відповідають фактичним обставинам справи, тобто є належними та допустимими, і в своїй сукупності, взаємозв`язку, достатності підтверджують факт вчинення ОСОБА_3 , вказаних адміністративних правопорушень та її вину, тому суд бере їх за основу при постановленні судового рішення.

Відомості, що містяться в безпосередньо досліджених судом доказах, узгоджуються між собою.

При цьому судом враховується також те, що ОСОБА_3 , дії працівників поліції щодо складання відносно неї протоколів про адміністративні правопорушення не оскаржувала, доказів неправомірної поведінки останніх та доказів, які б спростовували фактичні дані, що містяться в протоколах про адміністративні правопорушення та додатках до нього, - суду не скеровувала.

Апеляційний суд вважає твердження апелянта про те, що призначене судом першої інстанції покарання в частині адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом в межах санкції ст. 122-4 КУпАП, є незаконним і несправедливим абсурдним і таким що не заслуговує на увагу.

Відповідно до ст. 122-4 КУпАП,залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від одного до двох років, або адміністративний арешт на строк від десяти до п`ятнадцяти діб.

Згідно з ст. 124 КУпАП, порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Згідно статті 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником так і іншими особами.

Відповідно до статті 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Згідно статті 36 КУпАП, при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Обставин, що пом`якшують відповідальність за адміністративні правопорушення відповідно до статті 34 КУпАП, не встановлено.

Обставин, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення відповідно до статті 35 КУпАП, не встановлено.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що притягнення ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності є виправданим, оскільки її вина є встановленою згідно з критерієм її доведеності «поза розумним сумнівом» як цього вимагають справжні інтереси суспільства, на охорону яких і направлені завдання Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мови та інших обставин.

Ступінь вини правопорушника залежить від форми вини, з якою вчинено проступок. Вчинення правопорушення умисно відрізняється від вчинення його з необережності. В першому випадку ступінь вини порушника вищий. Деякі правопорушення може бути вчинено тільки умисно. В цих випадках для визначення ступеня вини порушника має значення вид умислу прямий чи непрямий. Якщо проступок вчинено з прямим умислом, то ступінь вини порушника може підвищити наявність корисливого або іншого низького мотиву.

Майновий стан правопорушника враховується при застосуванні адміністративних стягнень: штрафу, конфіскації, позбавлення спеціального права (в разі застосування позбавлення права керування транспортним засобом щодо професійного водія). При цьому враховується не тільки розмір заробітної плати особи, а й всі інші види її прибутку, який підлягає оподаткуванню, а також наявність або відсутність у неї утриманців.

Правосвідомість є іманентним явищем формується емпіричним шляхом, зокрема з суспільної думки, висновків авторитетних правників.

Доцільним є у даній справі як грань призми правосвідомості використати тези праці науковці про судовий розсуд, а саме: є переконання, що суспільство не може досягти верховенства права без певної міри розсуду суду. Право без розсуду зрештою обертається на свавілля.

Змістовне, розширювальне тлумачення закону у даній справі було здійснене з дотриманням конвенційних гарантій особи, яка притягається до відповідальності. Судове провадження щодо нього було повним, всебічним, справедливим, із оцінкою всіх аргументів захисту. Висновок щодо його винуватості, на переконання суду, не залишає місця сумнівам.

Вирішуючи питання про накладення стягнення за адміністративні правопорушення, суд відповідно до статті 33 КУпАП враховує характер вчиненого правопорушення, особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, її поведінку під час та після вчинення адміністративних правопорушень, ступінь її вини, майновий стан, приймаючи до уваги відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, суд вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_1 , на підставі ст.36 КУпАП, адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, в межах санкції статті 122-4 КУпАП.

Визначений вид та розмір покарання за своїм видом та мірою відповідає завданню та меті накладення адміністративного стягнення і є необхідним й достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню правопорушень як самою правопорушницею, так і іншими особами.

Обставини, які б виключали провадження в справі, відповідно до ст. 247 КУпАП, відсутні.

Порушень норм матеріального чи процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції допущено не було. Відповідно до ст.ст. 245, 280 КУпАП суддя повно й всебічно з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

З огляду на викладене апеляційний суд дійшов до висновку про необґрунтованість апеляційної скарги і вважає, що підстав для скасування постанови судді немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

постановив :

Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Мостиського районного суду Львівської області від 28 травня 2024 року в справі про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_1 за ст.ст. 124, 122-4 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною, оскарженню не підлягає.

Суддя Альберт БЕЛЕНА