ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1243/24 Справа № 209/2087/24 Суддя у 1-й інстанції - Багбая Є. Д. Суддя у 2-й інстанції - Мудрецький Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі судді: Мудрецького Р.В., переглянувши апеляційні скарги ОСОБА_1 та захисника Нестерчука С.В., на постанову Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 квітня 2024 року, стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених за ч.1 ст. 130 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою суду від 05 квітня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 гривень на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік та стягнуто судовий збір в сумі 605 грн. 60 коп.

Районним судом встановлено, що 08 березня 2024 року о 23.30 хвилин в м. Кам`янське водій ОСОБА_1 по пр. Перемоги, 28 керуючи автомобілем БМВ Х5 д/з НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння ( запах алкоголю з порожнини рота та почервоніння очей, хитка хода). Від проходження оглягу та стан наркотичного сп`яніння за допомогою алкотестеру «Драгер 6810» відмовився.

В апеляційних скаргах ставиться питання про скасування постанову та закриття провадження стосовно ОСОБА_1 за відсутності складу правопорушень, так як порушено процедуру проходження огляду та останньому не пропонувалося проходження огляду в закладі охорони здоров`я і не складалося направлення.

Відповідно до ст. 294 КУпАП, ОСОБА_1 та захисник до апеляційного суду не зявилися, повідомлені належним чином, клопотань про перенесення справи до початку судового засідання не отримано, тому можливо здійснити перегляд без їх участі.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи про адміністративне правопорушення, законність та обґрунтованість постанови суду, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Законодавство України про адміністративне правопорушення складається з КУпАП та інших законів України (ч. 1 ст. 2 КУпАП), а згідно положень ст. 9 Конституції України, ст. 19 ЗУ «Про міжнародні договори України» та ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика ЄСПЛ є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом; провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності; застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (ч. 1-3 ст. 7 КУпАП), а завданнями провадження в цих справах є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245 КУпАП).

Постанова судді повинна містити, крім іншого: опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення (ч. 2 ст. 283 КУпАП), а її обґрунтованість означає відповідність висновків судді фактичним обставинам, які підлягають доказуванню у справі, а ухвалення обґрунтованої постанови є результатом пізнання суддею цих обставин, які в обов`язковому порядку повинні бути підтверджені доказами (ч. 1 ст. 251 і ст. 280 КУпАП). При цьому суддя при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність тощо, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 280 КУпАП). Обґрунтовувати свої висновки суддя може лише на тих доказах, які він безпосередньо досліджував у судовому засіданні у порядку, передбаченому ст. 279 КУпАП.

Так, здійснивши розгляд протоколу про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції встановив, що 08 березня 2024 року о 23.30 хвилин в м. Кам`янське водій ОСОБА_1 по пр. Перемоги, 28 керуючи автомобілем БМВ Х5 д/з НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння ( запах алкоголю з порожнини рота та почервоніння очей, хитка хода). Від проходження оглягу та стан наркотичного сп`яніння за допомогою алкотестеру «Драгер 6810» відмовився.

Також, суд І інстанції зазначив про дослідження у матеріалах справи доказів, тому дійшов висновку про винність ОСОБА_1 при встановлених вище обставинах.

Проте, апеляційний суд зазначає, що за змістом ст.ст.7, 254, 279, КУпАП, розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється тільки щодо правопорушника і підставою для її розгляду є протокол про адміністративне правопорушення, тобто справа розглядається в межах протоколу про адміністративне правопорушення.

З наявного в матеріалах справи протоколу про адміністративне правопорушення видно, що в ньому працівником поліції не зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від проходження оглягу та стан наркотичного сп`яніння саме за допомогою алкотестеру «Драгер 6810» відмовився Тобто суд І інстанції встановив обставини суті правопорушення, які ОСОБА_1 не ставилися в провину, що свідчить про суперечність між протоколом про адміністративне правопорушення та постановою суду І інстанції.

При цьому, суд І інстанції зазначив, що ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння за допомогою алкотестеру «Драгер 6810» відмовився, тобто встановив об`єктивну сторону правопорушення, яка суперечить, як протоколу про адміністративне правопорушення так, і диспозиції ч.1 ст. 130 КУпАП.

Так, адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, крім іншого, настає за керування т/з особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само відмова особи, яка керує т/з, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, а саме вимог п. 2.5 ПДР, згідно яких водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння, процедура якого зазначена в «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, де у п. 12 розділу ІІ вказано, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я, а не пропонує пройти такий огляд на місці зупинки за допомогою спеціального приладу "Драгер".

Отже, зазначивши в описі встановлених обставин, що ОСОБА_1 від проходження оглягу та стан наркотичного сп`яніння за допомогою алкотестеру «Драгер 6810» відмовився, суд І інстанції виклав об`єктивну сторону правопорушення, яка не передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП. Разом з цим, таке формулювання правопорушення не підтверджується наявними у справі доказами.

Між цим, постанову суду не можливо вважати належним чином вмотивованою, так як в ній не наведено достатні мотиви прийнятого рішення, відсутні посилання на докази, які б підтверджували викладені в рішенні висновки.

Таким чином, встановлені судом І інстанції обставини правопорушення мають суттєві суперечності диспозиції статті, яка ставиться в провину ОСОБА_1 , тобто суд встановив правопорушення, яке не передбачає відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП. Також, суд встановив обставини правопорушення, які суперечать зазначеній працівником поліції суті правопорушення, тобто розглянув справу поза межами протоколу про адміністративне правопорушення.

З огляну на наведені обставини, судом І інстанції залишилися не з`ясованими обставини дотримання працівниками поліції процедури проходження огляду на встановлення стану алкогольного чи наркотичного сп`яніння, а враховуючи, що апеляційний суд здійснює перегляд в межах рішення районного суду, тому позбавлений можливості встановити інші обставини справи.

Відповідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Основного Закону усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Конституційний Суд України зауважує, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу (абз. 1-3 п. 4 рішення ВП КСУ у справі від 26.02.2019 № 1-р/2019).

Зазначене узгоджується і з правовою позицією ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey). Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Таким чином, підсумовуючи вище викладене апеляційний суд приходить до висновку, що постанову суду необхідно скасувати, а провадження на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

За таких обставин апеляційні скарги підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та захисника Нестерчука С.В. - задовольнити.

Постанову Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 квітня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП - скасувати.

Закрити провадження на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду Р.В.Мудрецький