"13" вересня 2024 р. Справа № 363/3297/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2024 року суддя Вишгородського районного суду Київської області Олійник С.В., розглянувши матеріали, які надійшли від Вишгородського РУП ГУНП в Київській області щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який притягається до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в:

28 червня 2024 року о 23 год. 22 хв. у Вишгородському районі Київської області, на а/д Київ- Десна, 27 км, водій ОСОБА_1 керував автомобілем CITROEN, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці очей не реагують на світло, почервоніння очей, тремтіння пальців рук. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності свідків.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зазначені обставини підтверджуються:

- даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №285540 від 28 червня 2024 року, який ОСОБА_1 підписав власноруч та у якому залишив письмові пояснення «в мене немає часу їхати до лікаря, треба терміново везти кішку у ветеринарку», жодних скарг, зауважень чи заперечень не містить;

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 28 червня 2024 року до Вишгородської ЦРЛ, у якому міститься відмітка про відмову ОСОБА_1 від проходження огляду;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, у якому міститься відмітка про відмову від проходження огляду, та який підписаний свідками;

- даними відеозапису з місця події, відповідно до якого вбачається, що ОСОБА_1 підтвердив, що він дійсно керував транспортним засобом CITROEN, д.н.з. НОМЕР_1 , їхав з н.п. Хотянівка до м. Києва, йому було запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі, у присутності двох свідків, на що ОСОБА_1 відмовився, повідомивши про потребу їхати додому, відмова є чіткою та зрозумілою;

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відповідно до яких останні повідомили, що 28 червня 2024 року були свідками того, як водію ОСОБА_1 запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі, на що останній відповів відмовою;

- довідкою інспектора ВП Вишгородського РУП ГУНП в Київській області Щіпкової Тетяни про те, що ОСОБА_1 отримав посвідчення водія серії НОМЕР_2 ;

- витягом з ІПС МВС України «Армор», відповідно до якого ОСОБА_1 раніше протягом року до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП не притягувався.

У судовому засіданні ОСОБА_1 зазначив, що 28 червня 2024 року його зупинили поліцейські, перевірили документи, перевірили авто, перевірили його очі, після чого запропонували проїхати до лікаря для проведення огляду на стан сп`яніння, на що він погодився. Надалі, він припаркував своє авто, коли поліцейські почали провокувати на відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, погрожували, що його авто поїде на війну, у зв`язку із чим під тиском він відмовився від проходження огляду та своєму авто поїхав додому. Їхав він разом із гр. ОСОБА_4 .

У судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснив, що після 23 години вони їхали з ОСОБА_1 по роботі, їхали до Києва, їх зупинили поліцейські, попросили перепаркувати авто, почали перевіряти авто, він з ОСОБА_1 повідомили про перевезення будівельного сміття. ОСОБА_1 був тверезим. Далі поліцейські запропонували ОСОБА_1 проїхати до лікарні для проходження огляду на стан сп`яніння, він на це погодився. У самого ОСОБА_4 запитали чи є у нього посвідчення водія. Далі запропонували відмовитись від проходження огляду та поїхати далі. Поліцейські повідомили про арешт автомобіля, зупинили автомобілі інших людей. Один із поліцейських повідомив, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду та може їхати далі.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Сабарін Ю.В. заперечив проти притягнення свого підзахисного до адміністративної відповідальності, звернув увагу суду на наступні порушення при складанні адміністративних матеріалів відносно ОСОБА_1 :

- ОСОБА_1 не було роз`яснено його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП;

- на відеозаписі, доданому до протоколу про адміністративне правопорушення, не зафіксовано весь хід спілкування поліцейських з ОСОБА_1 ;

- на доданому до протоколу про адміністративне правопорушення відеозаписів зафіксовано, як поліцейський повідомляє ОСОБА_1 , що на нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП саме за керування транспортним засобом у стані сп`яніння, а не відмову від проходження медичного огляду з метою встановлення стану сп`яніння;

- направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції виписано пізніше, ніж було складено протокол про адміністративне правопорушення.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану наркотичного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП, керування транспортними засобами особами в стані наркотичного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Правилами дорожнього руху України встановлено, що водій, це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що відомості викладені у протоколі про адміністративне правопорушення щодо порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України є достовірними та підтверджені зазначеними вище доказами.

Суд не приймає до уваги твердження ОСОБА_1 та покази свідка ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_1 погодився на проходження огляду на стан сп`яніння, а поліцейські його спровокували та змусили відмовитись від проходження огляду, оскільки вказане твердження не знаходить свого підтвердження у наявних в матеріалах справи доказах, ОСОБА_1 чи жодною іншою особою не було зроблено жодних дій (скарг, звернень, зауважень) щодо фіксації факту примусу працівниками поліції ОСОБА_1 до відмови від проходження медичного огляду, навпаки суд вбачає, що обстановка на місці події спокійна, жодних ознак примусу з боку поліцейського суд не вбачає.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 підтвердив факт керування ним транспортним засобом, йому було повідомлено що у нього вбачаються ознаки наркотичного сп`яніння та запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі, на що ОСОБА_1 відмовився чітко та зрозуміло, жодних заперечень чи скарг не заявив.

Щодо доводів захисника суд зазначає наступне.

Посилання захисника на невідповідність дати та часу, зазначених в направленні на огляд водія транспортного засобу, даті та часу фактичного складення протоколу, у зв`язку з чим є недопустимими доказами, не заслуговують на увагу, оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення зафіксовані поліцейським факти, які підтверджені ОСОБА_1 , зафіксовано саме ті події, що передували складанню протоколу про адміністративне правопорушення та відбувалися після цього, а також, що вказані події мають відношення саме до складання протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 .

Посилання сторони захисту, що поліцейським не роз`яснено ОСОБА_1 його права, в тому числі права на захист, суд не приймає, оскільки, протокол про адміністративне правопорушення, в якому були роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст.268 КУпАП та повідомлено про розгляд справи у Вишгородському районному суді, підписаний ОСОБА_1 власноручно.

Посилання захисника, щодо неповноти відео фіксації, яка велася небезперервно та не містить фіксації всіх подій, які відбувалися 28.06.2024 року, суд не приймає. Відеозапис, доданий до протоколу про адміністративне правопорушення, містить повну, логічну та хронологічну фіксацію обставин, які викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, а саме фіксування відмови від проходження на стан наркотичного спянініння.

З метою отримання повного відеозапису відповідним запитом судом було витребувано у Вишгородського РУП ГУНП в Київській області весь наявний та повний відеозапис, що здійснювався працівниками поліції за фактом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. У відповідь на вказаний запит до суду надійшов лист Вишгородського РУП ГУНП в Київській області №СЕД-50462-2024 від 28.08.2024, в якому повідомлено про неможливість надання відеозапису у зв`язку з закінченням терміну зберігання, встановленого чинним законодавством.

У п. 5 Розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису від 18.12.2018 року №1026 зазначається, що включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Разом з тим, у п. 1 Розділу 1 цієї ж Інструкції встановлено, що ця Інструкція регулює застосування органами, підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції автоматичної фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, доступ до відеозаписів працівників поліції та інших осіб, порядок зберігання, видачу та приймання технічних приладів і технічних засобів, а також зберігання, видалення та використання інформації, отриманої з цих приладів.

З наведеного слідує, що положення вказаної Інструкції не мають відношення до процесу доказування в межах провадження у справах про адміністративне правопорушення, зокрема, не визначає ані порядок отримання доказів, ані їх види, характер, ані процесуальне джерело отримання, а лише визначає нормативно-технічні особливості використання працівниками поліції технічних пристроїв, за допомогою яких можуть бути отримані докази, що відповідно до ст. 251 КУпАП використовуються в межах провадження у справах про адміністративні правопорушення. Тим більше ані приписи Інструкції, ані приписи КУпАП не містять вказівки на те, що Інструкція №1026 своїм нормативним регулюванням також стосується порядку провадження у справах про адміністративні правопорушення.

У свою чергу положення ст. 251 КУпАП не забороняють і не обмежують суд, як орган влади, уповноважений у даному випадку досліджувати та оцінювати надані докази, покладати в основу судового рішення неповні, короткі відеозаписи. Навпроти, положення чинного законодавства визначають доказом, зокрема, всі ті відеозаписи, які містять у собі інформацію, що підлягає встановленню в межах справи.

Тому неповнота відеозапису з нагрудної камери не свідчить про те, що даний відеозапис не може бути використаний як доказ в межах справи, якщо на ньому зафіксовані відомості, обставини та факти, що мають значення для цієї справи. Тим більше вказані обставини не свідчать про те, що відеозапис отриманий з порушенням встановленого законодавством порядку з неналежного джерела, неналежним суб`єктом тощо.

Крім того, неповнота відеозапису не стала перешкодою для сторони захисту в ідентифікації обставин та фактів, зафіксованих на ньому, та підтвердженні належності цього відеозапису до обставин даної справи.

Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що наданий відеозапис з нагрудної камери працівників поліції є належним та допустимим доказом.

Всі інші доводи захисника суд не може прийняти до уваги, оскільки вони мають формальний характер та спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення, зазначені захисником невідповідності не є суттєвими та такими, що доводять невинуватість ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, а будь-яких інших доказів щодо відсутності вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з матеріалів справи не вбачається і не знайшли свого підтвердження.

За таких підстав, суд доходить висновку, що в діях ОСОБА_1 наявні ознаки складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а його вину у тому, що він керував транспортним засобом та відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, доведено повністю.

При накладенні адміністративного стягнення, суд враховує характер скоєного правопорушення, особу правопорушника, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Обставин, які відповідно до ст. ст. 34, 35 КУпАП, пом`якшують або ж обтяжують відповідальність ОСОБА_1 суд не вбачає.

Отже, враховуючи зазначені обставини справи, суд вважає, що для виправлення ОСОБА_1 , а також з метою запобігання вчиненню нових правопорушень, застосувати стягнення у межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.

Положеннями ст. 40-1 КУпАП передбачено, що у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується судовий збір особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору встановлюється у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Вичерпний перелік осіб, які звільняються від сплати судового збору, міститься у ст. 5 вказаного Закону.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні відомості про те, що ОСОБА_1 відноситься до категорії осіб, які підлягають звільненню від сплати судового збору, а відтак відсутні підстави для звільнення від сплати судового збору за ухвалення постанови про накладення адміністративного стягнення.

З урахуванням наведеного та керуючись статтями 33, 130, 283 і 284 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосувати адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» та ст. 40-1 КУпАП України судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп. на користь держави.

Штраф має бути сплачений правопорушником не пізніше як через 15 днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження або опротестування такої постанови не пізніш як через 15 днів з дня повідомлення про залишення скарги або протесту без задоволення.

У разі несплати штрафу у вищезазначений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Вишгородський районний суд Київської області протягом 10 днів з дня її винесення.

Постанова підлягає пред`явленню до виконання протягом трьох місяців з дня її винесення.

Суддя С.В. Олійник