Провадження № 3/127/9799/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2024м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Бернада Є.В., дослідивши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

08.11.2023 о 10.00 год. по АДРЕСА_2 ОСОБА_1 , перебуваючи у дворі загального користування, в громадському місці, голосно висловлювалась нецензурними словами до ОСОБА_2 , на зауваження останньої не реагувала.

ОСОБА_1 у судовому засіданні винуватість у вчиненні правопорушення не визнала і суду пояснила, що у неї з сусідами тривалий конфлікт її постійно ображають. В день події вона прийшла додому і хотіла відпочити, але її знов почали ображати та провокувати на сварку, тому вона зірвалась. Але вона не була в громадському місці, оскільки перебувала у себе на подвір`ї.

ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що до них прийшли працівники муніципальної поліції з приводу самовільного установлення паркану до помешкання, де проживає ОСОБА_1 . Однак остання вийшла у п`яному вигляді та почала лаятись, на зауваження не реагувала. У дворі наявна загальна брама, двір перебуває у загальному користуванні. Незважаючи на це, ОСОБА_1 самовільно відокремила частину подвір`я.

ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснив, що у день події він йшов до сараю і побачив працівників муніципальної поліції. Він поцікавився, чому вони прийшли, однак останні не встигли відповісти, оскільки ОСОБА_1 почала кричати та лаятись.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , думку її захисника, заявників ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку.

Згідно зі статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КпАП) завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до статті 280 КпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд враховує, що частиною другою статті 251 КпАП регламентовано, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Зі змісту статті 173 КпАП випливає, що дрібне хуліганство полягає в нецензурній лайці в громадських місцях, в образливому чіплянні до громадян та в інших подібних діях, що порушують громадський порядок та спокій громадян.

Згідно з визначенням, що міститься у статті 1 Закону України «Про особливості забезпечення громадського порядку та громадської безпеки у зв`язку з підготовкою та проведенням футбольних матчів» громадський порядок сукупність суспільних відносин, що забезпечують нормальні умови життєдіяльності людини, діяльності підприємств, установ і організацій під час підготовки та проведення футбольних матчів шляхом встановлення, дотримання і реалізації правових та етичних норм.

Інше визначення громадського порядку було надано в пункті 1.6 Положення про службу дільничних інспекторів міліції в системі Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого наказом МВС від 11.11.2010 за № 550, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.12.2010 за № 1219/18514. Зокрема, відповідно до визначення, наданого у зазначеному документі, громадський порядок система суспільних відносин, які складаються і розвиваються в громадських місцях під впливом правових та соціальних норм, спрямованих на забезпечення нормального функціонування установ, організацій, громадських об`єднань, праці й відпочинку громадян, повагу до їх честі, людської гідності та громадської моралі. Слід зауважити, що зазначене Положення втратило чинність на підставі наказу Міністерства внутрішніх справ України від 28.07.2017 за № 650, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21.08.2017 за № 1041/30909. Однак, незважаючи на те, що зазначений документ оперує поняттям громадського порядку, його нормативне визначення надано не було. Будь-якого іншого нормативного закріплення (визначення) поняття громадського порядку, ніж наведено вище, чинне законодавство України не містить.

Слід зауважити, що поняття громадського місця розкрите (дано його визначення) у статті 1 Закону України «Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення», з якого слідує, що громадське місце частина (частини) будь-якої будівлі, споруди, яка доступна або відкрита для населення вільно, чи за запрошенням, або за плату, постійно, періодично або час від часу, в тому числі під`їзди, а також підземні переходи, стадіони.

Разом з тим, у постанові від 19.04.2018 (справа № 209/1242/13-к) ВС зазначив, що об`єктом злочину, передбаченого статтею 296 КК, є громадський порядок, який слід розуміти як стан суспільних відносин, що виник, сформувався, змінюється та існує під впливом дії правових норм (значною мірою), моральних засад, звичаїв, етичних правил, традицій, інших поза юридичних чинників і знаходить свій вияв (відображається) у забезпеченні громадського спокою, охороні здоров`я, честі та гідності людини, її прав та свобод, зокрема, права на відпочинок, усталених правил співжиття, комунікації (спілкування), у поведінці в побуті, у повазі і ставленні членів спільноти один до одного, у нормальному функціонуванні органів державної влади, місцевого самоврядування, різних установ, організацій, громадських об`єднань, інших інституцій, які займаються корисною суспільною діяльністю.

Посягання на ці відносини здійснюються в активній формі, в основному з ініціативи правопорушника або через використання незначного (нікчемного) приводу, як правило, відбуваються в публічних (громадських, людних) місцях, супроводжуються ненормативною (брутальною, нецензурною) лексикою та/або фізичним насильством і призводять до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.

Аналогічний висновок зроблений ВС і у постанові від 19.04.2018 (справа № 209/1242/13-к).

Хоча зазначені правові висновки стосуються і кримінальних проваджень, але суд вважає, що останні прийнятні при наданні правової оцінки правовідносин, що є предметом судового розгляду з огляду на таке.

Згідно з висновком ЄСПЛ, викладеним у Постанові від 19.11.2015 (справа №46998/8) «Михайлов проти Росії» у разі, коли особі загрожує стягнення (покарання) у виді адміністративного арешту на строк 15 діб, за загальним правилом цього вже достатньо, щоб прийти до висновку, що інтереси правосуддя потребують надання йому послуг захисника безоплатно за умови відсутності у неї засобів на оплату таких послуг (пункт 92).

Крім того, у справі «Гурепка проти України» (рішення від 06.09.2005, заява № 61406/00) ЄСПЛ констатував, що в силу суворості санкції дана справа (накладення адміністративного арешту строком на 7 діб) є кримінальною, а адміністративне покарання фактично мало кримінальний характер, а тому на провадження у справі по цьому адміністративному правопорушенню слід поширювати гарантії права на справедливий суд (пункт 55).

Санкція правопорушення, за фактом вчинення якого складений протокол, передбачає з-поміж іншого такий вид стягнення як адміністративний арешт строком до 15 діб. Тому при розгляді зазначеної справи суду слід керуватись гарантіями, передбаченими Конвенцією, як по відношенню до обвинуваченої особи у кримінальному провадженні.

Заперечуючи факт наявності в діянні ОСОБА_1 складу правопорушення, її захисник здійснила посилання на постанову Вінницького апеляційного суду від 29.11.2023, зі змісту якої випливає, що провадження у справі з аналогічних підстав було закрите у зв`язку з відсутністю в наданих суду матеріалах справи доказів вчинення правопорушення у громадському місці. Зокрема, як зазначила захисник, суд апеляційної інстанції здійснив посилання на те, що правопорушення було вчинене у дворі будинку, що є приватною територією, а тому не може вважатись громадським місцем.

Оцінюючи доводи захисника, суд вважає за доцільне зауважити, що приписи КпАП не містять застережень щодо преюдиційності судових рішень. Крім того, з наданої захисником копії постанови від 29.11.2023 випливає, що вона містить посилання на знеособлених учасників справи та вчинення правопорушення з прихованими даними. При цьому ОСОБА_4 у судовому засіданні зауважив, що від працівників муніципальної поліції він отримав запис з нагрудних камер, які були передані суду для його дослідження.

З оглянутого в судовому засіданні запису випливає, що працівники муніципальної поліції ОСОБА_5 повідомили, що їх прибуття було зумовлене тим, що мешканці будинку звернулись з приводу самовільного зайтяння прибудинкової території, яка згідно з наданою технічною документацією є місцем загального користування. Докази, які б свідчили, що місце, де відбулась подія, є приватною територію ОСОБА_1 , остання та її захисник суду не надали. При цьому ОСОБА_1 та її захисник не оспорювали факту лайки, який був зафіксований на оглянутому судом записі.

Саме тому суд вважає, що подія мала місце саме у місці загального користування, яке, як суд зазначив вище, є громадським місцем.

Отже, аналізуючи надані суду докази у їх сукупності, суд вважає, що дії ОСОБА_1 охоплюються складом правопорушення, передбаченого статтею 173 КпАП, за ознаками дрібного хуліганства.

Вирішуючи питання щодо адміністративного стягнення, яке необхідно застосувати до ОСОБА_1 з метою попередження вчинення нею нових правопорушень у майбутньому, суд враховує таке. З наданих суду матеріалів випливає, що ОСОБА_1 раніше до адміністративної відповідальності не притягувалась. Також захисник надала суду для огляду документи, які свідчать, що ОСОБА_1 за місцем роботи характеризується позитивно. Не знайшли свого підтвердження посилання потерпілих на те, що на час події, яка є предметом судового дослідження, ОСОБА_1 перебувала у стані алкогольного сп`яніння. Однак суд вважає, що ОСОБА_1 у вчиненому не розкаялась та належних для себе висновків не зробила, що про свідчила її поведінка у судовому засіданні. З огляду на викладене, суд вважає за доцільне застосувати до неї адміністративне стягнення у виді штрафу.

Згідно зі статтею 40-1 КпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з особи, на яку накладено стягнення, справляється судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Керуючись статтями 173, 283, 284 КпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у виді штрафу в розмірі 7 (семи) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 119 (сто дев`ятнадцять) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: