Житомирський апеляційний суд
Справа №285/7252/23 Головуючий у 1-й інст. Мозговий В. Б.
Категорія ч. 1 ст. 130, ч. 1 ст. 122-2 КУпАП Доповідач Григорусь Н. Й.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2024 року м.Житомир

Суддя Житомирського апеляційного суду Григорусь Н.Й., за участі: особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника - адвоката Могильницького В.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 09 січня 2024 року, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130, ч. 1 ст. 122-2 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 09 січня 2024 року визнано ОСОБА_1 , винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 та ч. 1 ст. 122-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Згідно з постановою судді місцевого суду, 17.11.2023 о 23 год. 38 хв., в м. Звягель вул. Гетьмана Сагайдачного, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Toyota Land Cruizer, н.з НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з ротової порожнини, поведінка, що не відповідає обстановці; виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім цього, 17.11.2023 в м. Звягель вул. Шевченко, Житомирська, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом Toyota Land Cruizer, н.з НОМЕР_1 , не виконав законну вимогу про зупинку транспортного засобу, подану за допомогою проблискових маячків синього та червоного кольорів та гучномовця, чим порушив п. 8.9(б) ПДР. Грубо ігнорував вимоги про зупинку та був зупинений по вул. Гетьмана Сагайдачного за допомогою двох патрульних автомобілів. Таким чином вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122-2 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою судді місцевого суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати, провадження у справі закрити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, однобічне та неповне з`ясування судом обставин справи. Апеляційна скарга обґрунтована, зокрема, тим, що правил ПДР він не порушував, помітивши поліцейську машину зупинив свій транспортний засіб у відповідному місці. Тобто, склад адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП відсутній. Крім того, працівник поліції чітко не повідомив у якому саме стані сп`яніння він підозрюється, а потім самостійно повідомив, що не повезе водія до медичного закладу. Зокрема, в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази перебування його в стані будь-якого сп`яніння та в межах 2-х годин він у супроводі працівників поліції пройшов освідування, що підтверджується висновком №25. Працівником поліції як вбачається з відео бодікамери жодного направлення не складав та відмовився везти до медичного закладу його з дружиною, яка була свідком свавілля працівників поліції. Також, працівниками поліції не роз`яснено йому ст. 268 КУпАП та 63 Конституції України, а складання протоколів відбулося у його відсутність, чим проігноровано вимоги глави 19 КУпАП. На думку апелянта, в мотивувальній частині постанови суд зобов`язаний накласти окремо стягнення за кожне адміністративне правопорушення, а вже у резолютивній частині постанови призначити остаточне покарання в порядку ч. 2 ст. 36 КУпАП в межах санкції встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Заслухавши ОСОБА_1 , захисника - адвоката Могильницького В.Ю., які підтримали апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, доходжу на ступного висновку.

Невиконання водіями вимог про зупинку, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ст. 122-2 КУпАП.

Відповідно до статті 122-2 КУпАП, невиконання водіями вимог поліцейського, а водіями військових транспортних засобів - вимог посадової особи військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України про зупинку транспортного засобу.

Згідно пункту 8.9 ПДР вимога про зупинку транспортного засобу подається поліцейським за допомогою: а) сигнального диска з червоним сигналом чи світлоповертачем або руки, що вказує на відповідний транспортний засіб та подальше місце його зупинки; б) увімкненого проблискового маячка синього і червоного або лише червоного кольору та (або) спеціального звукового сигналу; в) гучномовного пристрою; г) спеціального табло, на якому зазначається вимога про зупинку транспортного засобу. Водій повинен зупинити транспортний засіб у вказаному місці з дотриманням правил зупинки.

Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Постанова судді згідно ст. 283 КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Проте, вищевказані вимоги закону суддею місцевого суду дотримані не були і висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, наведених у постанові, не підтверджується доказами.

Як на докази винуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції послався на протокол серії ААД №399695 про адміністративне правопорушення від 17.11.2023 (а.с. 2); відеозапис події (а.с. 10).

Оцінивши зазначені докази, суд першої інстанції зробив висновок, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є повністю доведеною, його дії кваліфіковано правильно, як відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Вказані докази апеляційний суд не може визнати належними, допустимими, достовірними та такими, які узгоджуються із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», і які свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного проступку, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, виходячи із наступного.

Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом статті 256 КУпАП, якщо протокол про адміністративне правопорушення складається у присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, то особа має безумовне право ознайомитися зі змістом протоколу, а також зі своїми правами, передбаченими статтею 268 КУпАП.

Відповідно до змісту складеного 17.11.2023 о 00 год. 18 хв. відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 399695 17.11.2023 о 23 год. 38 хв. в м. Звягель вул. Гетьмана Сагайдачного, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Toyota Land Cruizer, н.з НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з ротової порожнини, поведінка, що не відповідає обстановці; виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 2), та він був складений у присутності останнього. Проте, як вбачається із відеозаписів обставин події, які покладені судом першої інстанції в основу доведеності вини ОСОБА_1 , працівники поліції не складали протокол у присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, не роз`яснювали суті правопорушення, яке інкримінується водію, його прав та обов`язків, а також не складали будь-яких інших процесуальних документів. Протокол про адміністративне правопорушення, постанова, акт огляду на стан сп`яніння, направлення на огляд, розписка про роз`яснення прав і обов`язків та інші документи містять відмітку про відмову особи від підпису чи ознайомлення. Так відеозапис обставин події свідчить про те, що уповноваженими особами були проігноровані вимоги глави 19 КУпАП, та в спілкуванні з ОСОБА_1 вони обмежилися лише константуванням факту, що останній відмовляється від проходження освідування. Однак, а ні протоколу, ні інших документів складено не було. Вимоги статей 254, 256, 259, 260 КУпАП категорично обумовлюють обов`язкову присутність особи при складенні відносно неї протоколу про адміністративне правопорушення, (у разі коли таку особу було встановлено) та надають можливість уповноваженим особам у випадку ухилення від своїх процесуальних обов`язків осіб, що притягуються до адміністративної відповідальності, доставляти їх, зокрема, до поліцейського відділку для складення протоколу. ОСОБА_2 не заперечує проти проходження огляду в присутності адвоката та в лікарні, тобто його відмова від проходження медичного огляду не є безумовною та такою, що тягне за собою відповідальність, передбачену ст. 130 ч. 1 КУпАП. Як вбачається з відеозапису події, працівники поліції оголошують ОСОБА_1 протоколи та постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності при час проведення медичного освідування, за наслідками якого складено висновок №25 від 18.11.2023 (а.с. 23), хоча і на підставі самозвернення особи.

З огляду на викладене та зафіксовані на відеозапису фактичні обставини події, дії та розмови працівників поліції, апеляційний суд вважає дії останніх такими, що вчинені з метою висловлення незаконної пропозиції проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за відсутності у водія реальних ознак алкогольного сп`яніння, передбачених Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі-Інструкція), тому протокол не може бути прийнятим як належний доказ у справі.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

В п. 39 Рішення ЄСПЛ «Лучанінова проти України» Суд зробив висновок, що з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушив заявник у зазначеній справі, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням, Суд вважає, що провадження, про яке йдеться (справа про адміністративне правопорушення), є кримінальним для цілей застосування Конвенції.

Згідно зі статтею 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що працівниками поліції при складенні протоколу про адміністративне правопорушення були порушенні вимоги КУпАП, за яких цей протокол не можна визнати належним та допустимим доказом, а судом першої інстанції при розгляді справи на ці порушення не була звернута увага, що в подальшому потягло за собою прийняття незаконного рішення. Тому апеляційний суд дійшов висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Натомість інші доводи скарги, суд не приймає до уваги з огляду на наступне.

Так, зупинка автомобіля, яким керував ОСОБА_1 , відповідала вимогам ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» (далі - Закон).

Відповідно до ч. 1 ст. 35 вказаного Закону поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо: якщо водій порушив Правила дорожнього руху; є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення тощо.

Поліцейським транспортний засіб було зупинено на підставі вимог ч. 1 ст. 35 Закону та обумовлено порушенням ОСОБА_1 ПДР, за що його притягнуто до адміністративної відповідальності згідно постанови про накладення адміністративного стягнення серії БАД №950357 від 17.11.2023 (а.с. 5, 17), з чим останній також погодився. Також з відеозапису вбачається, що саме ОСОБА_1 керував автомобілем, пересік подвійну суцільну лінію дорожньої розмітки та не мав при собі або не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії. Тобто, вказана постанова про накладення адміністративного стягнення не оскаржувалася та набрала законної сили. Окрім того, ОСОБА_1 в судовому засіданні підтвердив, що накладений на нього штраф, визначений даною постановою, ним був сплачений в повному обсязі. Проте після зупинки транспортного засобу та оголошення про порушення ПДР водій ОСОБА_1 залишив місце зупинки та був зупинений повторно, на останнього складений протокол про адміністративне правопорушення від 17.11.2023. З якого вбачається, що 17.11.2023 о 23 год. 38 хв. в м. Звягель вул. Шевченко, Житомирська, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом Toyota Land Cruizer, н.з НОМЕР_1 , не виконав законну вимогу про зупинку транспортного засобу, подану за допомогою проблискових маячків синього та червоного кольорів та гучномовця, чим порушив п. 8.9(б) ПДР. Грубо ігнорував вимоги про зупинку та був зупинений по вул. Гетьмана Сагайдачного за допомогою двох патрульних автомобілів та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122-2 КУпАП (а.с. 15). Зазначені обставини в повному обсязі підтверджені наявним відеозаписом події.

Під час апеляційного розгляду справи апелянтом не були спростовані обґрунтовані висновки суду першої інстанції, щодо порушення водієм ОСОБА_1 п. 8.9.б ПДР за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП. Разом з тим, визнавши ОСОБА_1 винним за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП, суд першої інстанції не визначив конкретного стягнення, а на час розгляду справи судом апеляційної інстанції закінчились строки, встановлені ст. 38 КУпАП.

Таким чином, доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, що є безумовною підставою для скасування постанови з ухваленням нової про часткове задоволення апеляційної скарги та закриття провадження у справі.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 09 січня 2024 року скасувати.

Закрити провадження у справі за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Визнати винним за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП ОСОБА_1 та закрити провадження у справі на підставі ст. 38 КУпАП.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Н.Й. Григорусь