ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №335/812/24 Головуючий в 1 інст. Воробйов А.В.
Провадження №33/807/448/24 Доповідач в 2 інст. Дадашева С.В.
Категорія ст.122-4 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2024 року місто Запоріжжя

Суд апеляційної інстанції у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Дадашевої С.В., за участю захисника особи, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення ( ОСОБА_1 ) - адвоката Сопіна А.С., розглянув в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , за апеляційною скаргою останнього на постанову Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 02 квітня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, пенсіонера, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 3 400 (три тисячі чотириста) гривень 00 копійок;

стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Згідно з постановою суду, 05 січня 2024 року о 11 год. 37 хв. в м.Запоріжжя, Б.Шевченка, 24, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Hyundai Accent», д.н. НОМЕР_1 , будучи учасником дорожньо-транспортної пригоди, залишив місце пригоди, до якої був причетний. ОСОБА_1 ставиться в провину порушення вимоги п.2.10.а Правил дорожнього руху та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову суду змінити шляхом звільнення його від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП за малозначністю, обмежившись усним зауваженням, та закрити провадження у справі.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судом не в повній мірі враховано всі фактичні обставини справи, не досліджено та не надано належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не оцінено характер та суспільну небезпечність вчиненого адміністративного правопорушення, та інші важливі обставини (зокрема, щире каяття винної особи, добровільну компенсацію збитків потерпілій, а також, суб`єктивну сторону даного правопорушення) та в цілому суд підійшов досить формально до вивчення справи.

Зауважує на тому, що він не мав жодного наміру приховати факт вчинення правопорушення та залишити місце дорожньо-транспортної пригоди, оскільки навіть не усвідомлював того, що вчинив ДТП.

Вказує, що ним в подальшому було вирішено питання щодо компенсації збитків потерпілій та потерпіла не має жодних претензій до нього.

Вважає, що вчинене ним адміністративне правопорушення є малозначним, а тому достатнім було б звільнити його від адміністративної відповідальності, обмежившись оголошенням усного зауваження.

Окрім того, наголошує на тому, що він є людиною похилого віку (83 роки) з численними хронічними хворобами, є пенсіонером за віком та дитиною війни, має єдиний дохід у виді щомісячної пенсійної виплати, є колишнім державним службовцем високого рангу, обіймав посаду голови Веселівської районної державної адміністрації Запорізької області, має численні нагороди, грамоти за заслуги перед Державою та Запорізьким краєм.

Апелянт вважає, що враховуючи обставини цієї справи, особу правопорушника, майновий стан, а також те, що він щиро кається у вчиненому, добровільно відшкодував потерпілій завдані збитки, виходячи з того, що наслідки вчиненого ним правопорушення не представляють суспільної небезпеки, не завдали значної шкоди суспільним або державним інтересам, правам та свободам інших осіб, вважає за можливе звільнити його від адміністративної відповідальності, передбаченої ст.122-4 КУпАП, за малозначністю, обмежившись усним зауваженням.

На адресу Запорізького апеляційного суду 13 травня 2024 року надійшла заява потерпілої ОСОБА_2 , в якій остання зазначає, що у березні 2024 року у неї відбулась розмова з ОСОБА_1 , у якій вони дійшли висновку, що 05 січня 2024 року мало місце непорозуміння між двома водіями. Вказує, що в силу свого похилого віку (83 роки) та поганого слуху ОСОБА_1 невірно зрозумів її слова та жестикулювання й рушив з місця події. З її жестів він вважав, що вона показала, що претензій не має й він може їхати далі та лише згодом в розмові він зрозумів, що вона мала на увазі протилежне. Тобто, умислу на вчинення відповідного правопорушення (залишення місця ДТП) зі сторони ОСОБА_1 не було. За відповідний інцидент він розкаявся та вибачився перед нею. В подальшому ним було добровільно й повністю компенсовано збитки за пошкодження транспортного засобу. Таким чином, до особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , вона не має жодних претензій.

Заявлене ОСОБА_1 клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження вищевказаної постанови суду підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_1 у розгляді справи участі не брав, відомостей щодо отримання останнім копії оскаржуваної постанови матеріали справи не містять, твердження апелянта про те, що про наявність оскаржуваного рішення він дізнався лише 15 квітня 2024 року з Єдиного державного реєстру судових рішень, матеріалами справи не спростовано, та вже 16 квітня 2024 року ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, тобто зловживання своїми процесуальними правами з боку апелянта не убачається. Виходячи з того, що доводи апелянта щодо причин пропуску строку на апеляційне оскарження є переконливими, виходячи з принципу верховенства права, який визнається і діє в Україні (ст.8 Конституції України), задля забезпечення особі, що притягається до адміністративної відповідальності, можливості реалізувати свої процесуальні права, подана апеляційна скарга підлягає розгляду.

Заслухавши аргументи захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ( ОСОБА_1 ) - адвоката Сопіна А.С., який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; перевіривши матеріали справи та доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд доходить таких висновків.

Згідно з положеннями ст.245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Зі змісту ст.283 КУпАП вбачається, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення має бути законною, обґрунтованою та вмотивованою.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Цих вимог закону суд першої інстанції дотримався не в повній мірі, оскільки не з`ясував повно і всебічно всіх обставин справи та не перевірив належним чином наявні в справі докази.

Так, згідно з матеріалами справи, щодо ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії АДД №645932 від 12 січня 2024 року за ст.122-4 КУпАП, у якому зазначено, що 05 січня 2024 року о 11 год. 37 хв. в м.Запоріжжя, Б.Шевченка, 24, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Hyundai Accent», д.н. НОМЕР_1 будучи учасником дорожньо-транспортної пригоди залишив місце пригоди, до якої був причетний. ОСОБА_1 інкримінується порушення вимоги п.2.10.а Правил дорожнього руху та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП.

До протоколу додано:

- копію протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №645530 від 12 січня 2024 року, складеного щодо ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП;

- копію схеми місця дорожньо-транспортної пригоди від 05 січня 2024 року;

- копію письмових пояснень ОСОБА_1 та іншого учасника ДТП ОСОБА_2 ;

- рапорт інспектора взводу №2 роти №1 батальйону №1 УПП в Запорізькій області ДПП лейтенанта поліції Григор`єва В. від 05 січня 2024 року;

- копію реєстраційної карти на транспортний засіб ОСОБА_1 .

Дослідивши наявні в справі докази, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП України.

На думку апеляційного суду, такий висновок суду першої інстанції є передчасним, оскільки на його підтвердження достатніх доказів в матеріалах справи немає.

Як зазначено в оскаржуваній постанові суду, при розгляді справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 участі не брав.

Його захисник-адвокат Сопін А.С. в ході розгляду справи в суді першої інстанції зазначив, що ОСОБА_1 вину визнає, в скоєному щиро кається, пояснив обставини скоєного 05 січня 2024 року правопорушення.

Разом з цим, пояснення захисника ОСОБА_1 адвоката Сопіна А.С. в постанові не відображені, тому пересвідчитися, що ОСОБА_1 дійсно погодився з фактичними обставинами, зазначеними у вищевказаному протоколі про адміністративне правопорушення, неможливо.

При апеляційному розгляді справи захисник ОСОБА_1 адвокат Сопіна А.С. навів доводи, що є аналогічними тим, які містяться в апеляційній скарзі.

Перевіряючи вищевказані доводи апелянта, суд апеляційної інстанції, звертає увагу на таке.

Диспозицією ст.122-4 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Об`єктом даного адміністративного правопорушення є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Об`єктивна сторона правопорушення полягає у залишенні водіями місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

На думку апеляційного суду, матеріали справи не містять достатніх доказів на підтвердження суб`єктивної сторони інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП, відповідно і наявності в діях останнього складу зазначеного правопорушення.

Так, при апеляційному розгляді справи встановлено, що згідно з письмовими поясненнями ОСОБА_1 , наданими під час оформлення адміністративних матеріалів, він, 05 січня 2024 року об 11 год. 37 хв. керуючи автомобілем Hyundai Accent д.н.з. НОМЕР_2 у м.Запоріжжя, б-p Шевченка, поблизу будинку 24 почав рух від магазину та побачив попереду автомобіль марки ВАЗ та прийняв рішення об`їхати цей транспортний засіб з лівого боку та почув легкий звук. З вищевказаного автомобіля з вікна лівої двері стирчала палка та він подумав, що зачепив палку. Зупинився поряд з автомобілем, водій авто ВАЗ відчинила вікно та сказала, що все в порядку та, що він можу їхати, після чого він продовжив рух далі. З автомобіля він не виходив через те, що йому важко ходити, й через те, що довірився словам іншого водія (автомобіля ВАЗ). Наміру приховати пригоду не мав, на першу вимогу дав оглянути свій транспортний засіб.

Таким чином, доводи ОСОБА_1 про те, що він не мав жодного наміру приховати факт вчинення правопорушення та залишити місце дорожньо-транспортної пригоди, оскільки навіть не усвідомлював того, що вчинив ДТП, матеріалами справи не спростовуються.

Більше того, з надісланої на адресу Запорізького апеляційного суду заяви потерпілої ОСОБА_2 убачається, що 05 січня 2024 року мало місце непорозуміння між двома водіями та в силу похилого віку (83 роки) та поганого слуху ОСОБА_1 невірно зрозумів її слова та жестикулювання й рушив з місця події. З її жестів він вважав, що вона показала, що претензій не має й він може їхати далі та лише згодом в розмові він зрозумів, що вона мала на увазі протилежне. Тобто, умислу на вчинення відповідного правопорушення (залишення місця ДТП) зі сторони ОСОБА_1 не було. За відповідний інцидент він розкаявся та вибачився перед нею. В подальшому ним було добровільно й повністю компенсовано збитки за пошкодження транспортного засобу. Таким чином, до особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , вона, не має жодних претензій.

Отже, на думку апеляційного суду, в матеріалах справи відсутні достатні докази на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП, при викладених в протоколі про адміністративне правопорушення обставинах.

Як зазначено вище, доказів на спростування доводів сторони захисту матеріали справи не містять.

В свою чергу, суд має обґрунтувати свої висновки лише доказами, які є достатньо переконливими, чітко сформульованими, тобто такими, які не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом», оскільки таке доведення може випливати із сукупності ознак чи не спростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі - презумпції невинуватості. При цьому усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст.62 Конституції України).

Тягар доведення в діях особи складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган.

На думку апеляційного суду, зібрані в справі докази не відповідають критерію «поза розумним сумнівом», на що суд першої інстанції уваги не звернув та повно і всебічно не з`ясував всіх обставин справи, що мають значення.

З урахуванням викладеного, оскаржувана постанова суду не може бути визнана законною та обґрунтованою, тому підлягає безумовному скасуванню з закриттям провадження в справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 02 квітня 2024 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 02 квітня 2024 року стосовно ОСОБА_1 за ст.122-4 КУпАП скасувати.

Провадження в справі за ст.122-4 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду С.В. Дадашева

Дата документу Справа № 335/812/24