Справа № 635/4879/24
Провадження № 3/635/2070/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2024 року смт. Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Назаренко О.В.

за участі секретаря судового засідання Літінської Г.В.,

прокурора Ростовцевої Ю.А.

особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

захисника адвоката Шапошнікова І.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , громадянки України, місце роботи Височанська селищна рада, депутат, секретар, мешкає за адресою АДРЕСА_1 , -

встановив:

згідно протоколу про адміністративне правопорушення №398 від 30 квітня 2024 року, ОСОБА_1 , будучи депутатом Височанської селищної ради, обіймаючи посаду секретаря Височанської селищної ради, являючись згідно з п. п. б, в п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 1700-УІІ суб`єктом, на якого поширюється дія вказаного Закону, діючи умисно, маючи приватний інтерес, всупереч вимогам п. 2 ч. 1 ст. 28, ст. 35-1 Закону України № 1700-УІІ, ст. 59-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» публічно 18.12.2023 не повідомила колегіальний орган про реальний конфлікт інтересів на засіданні сесії Височанської селищної ради перед розглядом питання та прийняттям рішення про встановлення розміру премії (100% від місячного фонду сплати праці селищного голови) Височанському селищному голові ОСОБА_2 , перебуваючи в його прямому підпорядкуванні, чим вчинила правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч. 1 ст. 172-7 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення №399 від 30 квітня 2024 року, ОСОБА_1 , будучи депутатом Височанської селищної ради, обіймаючи посаду секретаря Височанської селищної ради, являючись згідно з п. п. б, в п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 1700-УІІ суб`єктом, на якого поширюється дія вказаного Закону, діючи умисно, маючи приватний інтерес, всупереч вимогам п. 2 ч. 1 ст. 28, ст. 35-1 Закону України № 1700-УІІ, ст. 59-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» публічно 18.12.2023 взяла участь на засіданні сесії Височанської селищної ради у розгляді питання та прийнятті рішення про встановлення розміру премії Височанському селищному голові ОСОБА_2 , перебуваючи у його прямому підпорядкуванні, проголосувала «за», чим вчинила правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Постановою Харківського районного суду Харківської області від 12 вересня 2024 року справу про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП (№635/4879/24, провадження № 3/635/2070/2024) об`єднано в одне провадження зі справою про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-7 КУпАП (справа №635/4880/24, провадження №3/635/2071/2024), присвоївши об`єднаній справі №635/4879/24, провадження № 3/635/2070/2024.

У судовому засіданні прокурор Харківської окружної прокуратури Ростовцева Ю.А. надала суду Висновок у справі, в якому вважала протоколи обгрунтованими, зазначив про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, просила притягнути останню до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 6800 грн.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Шапошніков І.Є. у судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_1 не особистий секретар Мороза О.В., а секретар Височанської селищної ради, Отже, твердження у протоколах про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності про наявність у неї реального конфлікту інтересів під час голосування за встановлення розміру премії і надбавки селищному голові, не відповідає дійсності, адже жодного конкретного факту більш лояльного ставлення до боку селищного голови порівняно зі ставленням до інших працівників не наведено. Просив закрити провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 надала аналогічні пояснення, зазначивши, що в її діях не має складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши протоколи та докази, якими вони обгрунтовуються, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з положеннями ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», корупційне правопорушення - це діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Частиною 1 ст. 172-7 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів.

Частиною 2 ст. 172-7 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Відповідно до пунктів 1 та 3 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» (далі Закон), зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону особи зобов`язані вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Відповідно до п.п. а п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону ОСОБА_1 будучи депутатом Височанської селищної ради, обіймаючи посаду секретаря Височанської селищної ради належить до суб`єктів, на яких поширюється дія цього Закону, у тому числі вимоги щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, встановлені у ст. 28 цього Закону.

Беручи до уваги диспозиції ст. 172-7 КУпАП та п. 2 примітки до цієї статті, порушення вимог стосовно запобігання та врегулювання конфлікту інтересів можуть полягати: - у неповідомленні особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів - наявної суперечності між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень (ч. 1 ст. 172-7 КУпАП).

Згідно з ч.1 ст. 1 Закону, реальним конфліктом інтересів є суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень. Потенційний конфлікт інтересів - це наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень; приватний інтерес - це будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

За змістом ст. 172-7 КУпАП особистий інтерес - це користь, вигода яка стосується (або цікавить) особи, і які вона бажає отримати для себе особисто або близьких осіб.

Аналізуючи вищенаведені положення КУпАП у сукупності з положеннями Закону України «Про запобігання корупції», слід дійти висновку, що адміністративна відповідальність за порушення вимог стосовно запобігання та врегулювання конфлікту інтересів настає лише за неповідомлення особою про наявність у неї реального конфлікту інтересів та вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Таким чином, хоча статтею 28 Закону України «Про запобігання корупції» і передбачено обов`язок особи повідомляти про наявність у неї потенційного чи реального конфлікту інтересів, проте адміністративна відповідальність за ч.2 ст. 172-7 КУпАП настає лише за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів. Отже, чинним законодавством не передбачено адміністративної відповідальності за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах потенційного конфлікту інтересів.

Для встановлення наявності факту прийняття рішення в умовах реального конфлікту інтересів, в тому числі і для кваліфікації рішення як такого, що прийняте в умовах реального конфлікту інтересів, необхідно встановити наявність обов`язкової сукупності таких юридичних фактів, як:

1) наявність факту приватного інтересу, який має бути чітко сформульований (артикульований) та визначений;

2) наявність факту суперечності між приватним інтересом і службовими чи представницькими повноваженнями із зазначенням того, в чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення;

3) наявність повноважень на прийняття рішення;

4) наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об`єктивність або неупередженість рішення.

Без наявності хоча б одного з фактів із цієї сукупності реальний конфлікт інтересів не виникає.

Крім цього, суб`єктивна сторона правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ст. 172-7 КУпАП, характеризується тим, що воно вчиняється умисно, і особа, яка його вчиняє, усвідомлює, що вона не повідомляє про наявність у неї реального конфлікту інтересів або вчиняє дії чи приймає рішення в умовах реального конфлікту інтересів.

Як убачається з роз`яснень, наданих Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в інформаційному листі № 223-943/0/4-17 від 22 травня 2017 року «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією», аналіз термінів «потенційний інтерес» та «реальний інтерес», які містяться у ч. 1 ст. 1 Закону, з урахуванням висновку науково-правової експертизи Ради науково-правових експертиз при Інституті держави і права ім. В.М. Корецького НАН України від 29 квітня 2016 року № 126/50-е, щодо законодавства про боротьбу з корупцією дає можливість констатувати, що потенційний конфлікт інтересів відрізняється від реального тим, що при потенційному конфлікті встановлюється лише наявність, існування приватного інтересу особи, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, тоді як при реальному конфлікті інтересів існуюча суперечність між наявним приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями безпосередньо впливає (вплинула) на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання вказаних повноважень. Крім того, це також визначає ступінь впливу цієї суперечності на прийняття рішення чи вчинення дії, який повинен мати об`єктивний вираз, а також часовий взаємозв`язок між прийняттям рішення та наявністю певних ознак, що мають місце при цьому.

Тобто відмінність між цими поняттями полягає в тому, що для встановлення факту реального конфлікту інтересів недостатньо констатувати існування приватного інтересу, який потенційно може вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, а слід безпосередньо встановити, що по-перше, приватний інтерес наявний, по-друге, він суперечить службовим чи представницьким повноваженням, а по-третє, така суперечність не тільки може вплинути, а реально впливає на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій.

Таким чином, для встановлення наявності факту прийняття рішення, вчинення чи не вчинення дії в умовах реального конфлікту інтересів та розмежування реального і потенційного конфлікту інтересів особа, яка здійснює правозастосовну діяльність, для кваліфікації рішення як такого, що прийняте в умовах реального конфлікту інтересів, має встановити наявність обов`язкової сукупності таких юридичних фактів, як:

1) наявність у правопорушника факту приватного інтересу, який має бути чітко сформульований (артикульований) та визначений;

2) наявність факту суперечності між приватним інтересом і службовими чи представницькими повноваженнями із зазначенням того, в чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення;

3) наявність повноважень на прийняття рішення;

4) наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об`єктивність або неупередженість рішення.

Без наявності хоча б одного з фактів із цієї сукупності реальний конфлікт інтересів не виникає. Встановлення цих фактів має бути відображено в протоколі про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, та, відповідно, в постанові суду.

Перевіряючи обставини справи щодо наявності реального конфлікту інтересів в діях/бездіяльності ОСОБА_1 , викладених у протоколах про адміністративне правопорушення від 30.04.2024 №№ 398,399, суд зазначає, що у ОСОБА_1 як секретаря Височанської селищної ради наявний приватний інтерес при вирішенні питань щодо прийняття рішення про встановлення розміру премії Височанського селищного голови. В той же час зі змісту протоколів про адміністративні правопорушення не вбачається наявності факту суперечності між приватним інтересом ОСОБА_1 та її службовими повноваженнями, із зазначенням того, в чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення.

Зазначення в протоколах про те, що ОСОБА_1 як підпорядкований працівник схильна діяти в інтересах керівника, і це зумовлено тим, що у разі прийняття рішення щодо преміювання на користь Височанського селищного голови вона може розраховувати на лояльне ставлення, додаткове матеріальне заохочення з боку селищного голови, на думку суду, є лише припущенням, жодних доказів на підтвердження вищевказаних обставин органом, який склав протоколи, суду не надано.

Вказане ставить під сумнів висновок органу, що склав протоколи, про те, що Височанський селищний голова прагнутиме віддячити підлеглому працівнику, який задовольнив його приватний інтерес; такий висновок, на думку суду, також є припущенням.

Згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При цьому всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

У відповідності до сталої практики ЄСПЛ, а саме справи «Надточій проти України» (рішення від 15.05.2008, заява N7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Отже, оскільки висновок про наявність суперечності між приватним інтересом ОСОБА_1 та її службовими повноваженнями секретаря Височанської селищної ради є припущенням органу, який склав протоколи, яке не підтверджене відповідними доказами, суд приходить до висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складів адміністративних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП.

Оскільки згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення, провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись ст. 33, ч. ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, ст. ст. 247,248, 251, 252, 268, 280, 283 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

закрити провадження у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ч. ч.1, 2 ст. 172-7 КУпАП, стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративних правопорушень.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Харківський районний суд Харківської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя О.В. Назаренко