ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/1121/24
Провадження №3/477/944/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2024 року місто Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Козаченка Р.В.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця Збройних сил України, який займає посаду водія 2-го самохідного артилерійського взводу 1-ої самохідної артилерійської батареї 2-го самохідного артилерійського дивізіону в/ч НОМЕР_1 , постійне зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ,

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення № 31 від 30 квітня 2024 року, ОСОБА_1 , будучи військовослужбовцем Збройних сил України, займаючи посаду водія 2-го самохідного артилерійського взводу 1-ої самохідної артилерійської батареї 2-го самохідного артилерійського дивізіону в/ч НОМЕР_1 , який (тобто взвод) той час знаходився поблизу АДРЕСА_2 , виконуючи обов`язки військової служби, діючи умисно та протиправно, всупереч інтересам служби, в порушення вимог ст.ст. 11, 12, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, неналежним чином виконав свої службові обов`язки, недбало поставився до військової служби, що виразилося у самовільному залишенні розташування свого підрозділу через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до військової служби. Тим самим він обвинувачується у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 2 статті 172-15 КУпАП

Суд, перевіривши матеріали провадження, прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

На підставі ст. 252 КУпАП суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

В розумінні ст. 280 КУпАП, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) зобов`язаний з`ясувати, зокрема, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ч. 1 ст. 9 КУпАП).

Згідно зі ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до ст. 11 цього ж кодексу адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Склад адміністративного правопорушення - це передбачена нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак протиправного соціально шкідливого діяння, за наявності яких діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу в цілому.

Відповідно до ст.ст. 2, 3 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Закону України «Про внутрішній статут служби Збройних сил України» від 24 березня 1999 року № 548-ХIV (далі - Статут), визначено, що необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Згідно зі ст. 16 Статуту, військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами ЗСУ, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Положенням ст.127 Статуту визначено, що солдат (матрос) (далі - солдат) у мирний і воєнний час відповідає за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань, особисту бойову готовність, утримання своєї зброї та дорученої техніки у справному стані, збереження виданого йому майна. Солдат підпорядковується командирові відділення. А ст. 128 Статуту визначені обов`язки солдата, а саме: у разі потреби відлучитися питати дозволу в командира відділення, а після повернення доповідати йому про прибуття.

Відповідно до ч. 2 ст. 172-15 КУпАП відповідальність настає за недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду.

Як слідує зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення та долучених до нього матеріалів, 26 квітня 2024 року, в період дії як особливого періоду, так і воєнного стану, під час перебування в пункті тимчасової дислокації свого підрозділу поблизу АДРЕСА_2 , проявив недбале ставлення до військової служби, а саме, без дозволу командира підрозділу залишив пункт тимчасової дислокації.

В протоколі про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_1 , хоча й мається посилання на обов`язки військової служби, які він відповідно до норм Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та Дисциплінарного Статут Збройних сил України повинен був виконувати, натомість залишення місця служби є умисним правопорушенням та не може визнаватись необережним, недбалим.

Відповідно до ст. 407 КК України передбачена кримінальна відповідальність за самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем, а також нез`явлення його вчасно на службу без поважних причин, вчинені в бойовій обстановці, а так само ті самі дії тривалістю понад три доби, вчинені в умовах воєнного стану.

Аналіз вказаної вище норм, у комплексі з аналізом положень ст. 172-11КУпАП дає підстави для висновку, що самовільне залишення військовослужбовцем місця служби (крім строкової військової служби) в умовах воєнного стану строком до трьох діб утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 172-11 КУпАП.

Натомість, виходячи з положень ст. 256 КУпАП, суд при розгляді протоколу про адміністративне правопорушення обмежений викладеними в ньому обставинами, в тому числі і щодо правової кваліфікації діяння, і не може самостійно змінювати таку кваліфікацію.

Встановлені обставини свідчать про відсутність в діях ОСОБА_2 будь-яких фактичних ознак правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, проте його дії мають ознаки іншого правопорушення, передбаченого цим кодексом ст. 172-11, що є підставою для закриття провадження відносно нього у зв`язку з відсутністю складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Наа підставі викладеного та керуючись ст. ст. 247, 252, 280-285 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП через відсутність в його діях складу цього адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду протягом 10 днів з дня її винесення шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районного суд.

Суддя Р.В.Козаченко