САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/1262/24
Провадження №3/726/604/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.05.2024 м. Чернівці

Суддя Садгірського районного суду м. Чернівці Асташев С. А., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли від Управління патрульної поліції в Чернівецькій області ДПП щодо:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, українки за національністю, ФОП, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

У С Т А Н О В И В:

Згідно із даних наданого на розгляд суду протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 844759 від 28.04.2024 складеного щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, остання 28.04.2024 об 11:35 в АДРЕСА_2 , вчинила домашнє насильство психологічного характеру щодо колишнього чоловіка ОСОБА_2 , що полягало у криках, які могли завдати шкоди психологічному здоров`ю. Таким чином вказано, що своїми діями ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Від ОСОБА_1 та її захисника Шеремети І.С. 22.05.2024 надійшло письмове клопотання у якому просили закрити справу за відсутністю складу адміністративного правопорушення у діях ОСОБА_1 та розгляд справи провести без їх участі.

Зазначили, що ніякого домашнього насильства не відбулося, а події за які складено протокол спровоковано колишнім чоловіком ОСОБА_2 .

Також зазначають, що наразі на розгляді Садгірського районного суду м. Чернівці знаходиться цивільна справа № 726/3005/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод батьку у вихованні та спілкуванні із дітьми, визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні із дітьми.

Вказують, що з грудня 2023 року до 28.04.2024 ОСОБА_2 не бачив дітей, а лише 28.04.2024 прийшов поза графіком у обумовленому місці з метою фіксації та збирання доказів у справі. Ситуація, при якій здійснювалася зустріч із дітьми вийшла із під контролю батька, оскільки діти його не знають. Діти почали втікати від батька, не хотіли йти до нього на контакт, а коли батько шарпнув дитину і проти волі взяв на руки і почав відходити у сторону, ОСОБА_1 вказує про те, що розцінила цю ситуацію як намагання батька викрасти дитину, а тому почала просить викликати поліцію.

ОСОБА_1 зауважує, що ніяких неправомірних дій щодо ОСОБА_2 не вчиняла, а лише просила покласти дитину на землю та викликати поліцію.

Долучили диск із записом події та копію термінового заборонного припису.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, зібрані у ній докази та надавши їм відповідну правову оцінку, доходжу такого висновку.

Так, завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, повне, всебічне з`ясування обставин по справі (ст. 245 КУпАП).

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Частиною 1 ст. 173-2 КУпАП, передбачено адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких із зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання чи настання фізичної чи психічної шкоди здоров`ю потерпілого, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Частина друга статті 173-2 КпАП України передбачає відповідальність за ті самі дії, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» № 2229-VIII від 07 грудня 2017 року. Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно із ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Таким чином, самі по собі, зокрема, нецензурні висловлювання та образи чи викрикування у бік іншої особи, не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення лише у тому випадку, коли такі висловлювання спрямовані на обмеження волевиявлення особи і якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Водночас, домашнє насильство характеризується такими ознаками: умисність (з наміром досягнення бажаного результату); спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.

Для наявності складу адміністративного правопорушення щодо вчинення домашнього насильства є обов`язковим одночасне існування вищевказаних ознак, у разі відсутності хоча б однієї із ознак дії особи не можна розцінювати як насильство.

При цьому, слід зазначити, що конфлікт (лат. conflictus - зіткнення, сутичка) - це зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями. Конфлікт не містить вище перелічених ознак. Ескалація конфлікту може призвести до насильства, але не завжди призводить.

Отже, різниця у тому, що насильство є результатом свідомих дій кривдника, підкріплене агресією і бажанням завдати шкоди.

Домашнє насильство істотно відрізняється від конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що кривдник, маючи значну перевагу у своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.

Норми ст.173-2 КпАП України передбачають настання адміністративної відповідальності саме за вчинення домашнього насильства.

Так, на доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненому адміністративному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.173-2 КУпАП, окрім протоколу про адміністративне правопорушення, що містить виклад обставин та суті адміністративного правопорушення, яке повинно доводитися іншими доказами у справі, долучено також письмову заяву та пояснення ОСОБА_2 у яких останній просить притягнути до адміністративної відповідальності колишню дружину ОСОБА_1 за вчинення психологічного насильства щодо нього. Також зазначає, що 28.04.2024 приїхав у дитячу кімнату щоб побачитися із дітьми, однак вказує, що його колишня дружина почала кричати на всю дитячу кімнату із проханням викликати поліцію, ніби за те, що він хоче вкрасти дітей. Зазначає, що не ображав дружину, просив її заспокоїтися, оскільки вона своїми діями наражала дітей на стрес.

Крім того, до матеріалів справи долучено форму оцінки ризиків домашнього насильства у якій вказано про низький рівень небезпеки та про те, що постраждалу особу турбує підвищене серцебиття , занепокоєння та тривожність.

У своїх письмових поясненнях, наданих на місці події, ОСОБА_1 вказує про те, що колишній чоловік прийшов на попередньо узгоджену зустріч із дітьми в ігровому центрі «АльПік» 28.04.2024 об 11:35 почав заманювати дітей іграшками та знімати відео, щоб отримати докази у суді прихильності до нього дітей. Вказує, що діти були налякані ним, не хотіли йти до нього та плакали, однак ОСОБА_2 переслідував їх, попри таку неприхильність, а пізніше вирвав дитину ОСОБА_3 , яка тримала її (матір) за ногу та на прохання відпустити не реагував.

Крім того, до матеріалів справи долучено диск із відеозаписами з боді камер поліцейських №476945 та № 475387, на яких зафіксовано обставини після приїзду поліцейських на виклик та оформлення ним матеріалів справи, спілкування із сторонами, що було здійснено роздільно, задля зменшення напруги між ними.

При цьому з перегляду відео вбачається, що ОСОБА_1 вказує про відсутність неправомірних дій зі сторони свого колишнього чоловіка, однак зазначає, що переживає за безпеку дітей, оскільки батько хоче насильно їх любити. Натомість сам ОСОБА_2 вказує про те, що дружина розпочала конфлікт, почала викрикувати на всю ігрову кімнату та цим налякала дітей.

Крім того, ОСОБА_1 долучила відеозапис із місця події, знятий на її телефон, із перегляду якого встановлено, що батько приніс іграшки дітям та намагався із ними встановити контакт, однак дитина підбігла до матері і в цей час батько взяв дитину на руки. Від цього дитина почала плакати, а мати кричати та просити викликати поліцію.

Надаючи оцінку долученим до матеріалів справи доказам, враховую наступне.

Також судом встановлено та про що зазначали сторони поліцейським при оформленні матеріалів, на розгляді Садгірського районного суду м. Чернівці знаходиться справа № 726/3005/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усуненні перешкод батьку у вихованні та спілкуванні з дітьми, визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дітьми.

Згідно із пояснень сторін обоє вказують про конфліктну ситуацію викликану спільним вихованням дітей та участю батька у їх вихованні і наданням матір`ю дітей для побачень із батьком.

Суд зауважує і те, що згідно із зібраних матеріалів, у колишнього подружжя існує певне непорозуміння викликане участю батька у вихованні дітей та побаченнях із ними за участі матері, що і викликало конфліктну ситуацію між усіма її членами: колишнім чоловіком ОСОБА_2 , колишньою дружиною ОСОБА_1 , яка наразі із дітьми проживає окремо, та самими дітьми, що не охоплюється складом та фабулою ст. 173-2 КУпАП.

Сам факт звернення чоловіка до поліції щодо домашнього насильства без належних та допустимих доказів не достатнє підтвердження вчинення такого насильства.

Належних та допустимих доказів вчинення конкретних умисних неправомірних дій ОСОБА_1 щодо колишнього чоловіка ОСОБА_2 матеріали справи не містять. Також не розкрито в чому саме полягали такі неправомірні дії, а у протоколові вказано лише про крики зі сторони ОСОБА_1 та не розкрито як саме вони завдали шкоди психічному здоров`ю чоловіка, що є фізично сильнішим та як саме вони вплинули на його психічне здоров`я.

Крім того не вказано про певні образи в ході таких криків чи приниження колишнього чоловіка.

Психологічне насильство передбачає за собою контроль однієї особи над іншою з метою приниження її щоб підкорити чи показати її незначущість, обмежити її волевиявлення. Також психологічне насильство має викликати у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинити емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдати шкоди психічному здоров`ю особи.

Матеріалами справи, в даному конкретному випадку, не встановлено в результаті яких саме дій ОСОБА_1 її колишній чоловік ОСОБА_2 міг бути заляканим та нездатним захистити себе, враховуючи також те, що останній погоджується із необхідністю виклику поліції та веде активну позицію під час конфлікту.

Відповідно до позиції Верховного Суду викладеної у Постановах від 10 лютого 2021 року, у справі №761/49109/19 (провадження № 61-9144св20), від 29 серпня 2019 року у справі № 640/23804/18 (провадження № 61-3848св19), від 02 вересня 2020 року у справі № 635/4854/19-ц (провадження № 61- 3510св20), від 08 квітня 2020 року у справі № 336/5627/19 (провадження № 61- 1585св20), від 14 січня 2020 року у справі № 754/6995/19 (провадження № 61-16980св19), від 17 квітня 2019 року у справі № 363/3496/18 (провадження № 61-4830св19) зазначено, що сам факт звернення заявника до органів поліції свідчить про наявність конфлікту між подружжям, однак не підтверджує факт вчинення іншою особою домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Суддя зауважує, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (ч. 2 ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Згідно із вимогами ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення. Відповідно до цієї ж статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.

Приймаючи рішення, суду необхідно керуватись п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», яким визначено, зокрема, що доведення вини має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до ст.62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.

Згідно із положень п. 3 ч. 1 ст. 284 КУпАП у справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову про закриття справи.

За таких обставин доходжу висновку, що долученими до матеріалів справи доказами не підтверджено, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, а тому за встановлених «обґрунтованих сумнівів» та виходячи із принципу презумпції невинуватості, провадження у справі підлягає закриттю, відповідно до п.1 ст.247, п.3 ч.1 та ч.2 ст.284 КУпАП.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 62 Конституції України, ст. ст. 173-2, 247, 251, 284, 280 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП - закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю в її діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена до Чернівецького апеляційного суду через Садгірський районний суд м. Чернівці протягом 10 (десяти) днів з дня її винесення.

СуддяС. А. Асташев