Справа № 339/130/24
Провадження № 33/4808/645/24
Категорія ст.130 ч.2 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Головенко О. С.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2024 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

розглянувши справу про адміністративні правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 17 травня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.130 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки без оплатного вилучення транспортного засобу.

На підставі ч. 3 ст. 30 КУпАП, до адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 3 років приєднано невідбуту частину стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами за постановою Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 14 грудня 2023 року та остаточно застосувати стягнення у виді штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки 8 місяців 27 днів, без оплатного вилучення транспортного засобу.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави в сумі 605 грн. 60 коп.,-

в с т а н о в и в :

Постановою Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 17 травня 2024 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, оскільки він, повторно, протягом року, будучи водієм транспортного засобу, відмовився від проходження в установленому законом порядку огляду на стан сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України.

Судом першої інстанції встановлено, що 31 березня 2024 року о 18 год. 45 хв. ОСОБА_1 по вул.24 Серпня в м.Болехів Івано-Франківської області в порушенні вимог п.2.5 Правил дорожнього руху України повторно, протягом року, керував автомобілем ВАЗ-21124 д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, яка не відповідає обстановці), від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі відмовився.

На вказану постанову суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що постанова суду винесена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, оскільки суд неповно з`ясував фактичні обставини справи, не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, внаслідок чого прийшов до безпідставного висновку про доведеність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення.

Звертає увагу, що під час розгляду справи в суді першої інстанції він заперечував, що не керував транспортним засобом, не був водієм автомобіля, а тому відмовився від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.

Стверджує , що транспортним засобом марки ВАЗ-21124 д.н.з. НОМЕР_1 керував водій ОСОБА_2 , який зупинив автомобіль на пішохідному переході та пішов до аптеки. Він сів на місце водія транспортного засобу та почав розмовляти з пасажиркою ОСОБА_3 , коли підійшли працівники поліції, які незважаючи на його заперечення про те, що він не керував автомобілем, примусили його завести автомобіль та від`їхати з пішохідного переходу. Після цього працівники поліції почали вимагати щоб він продув Алкотестер на стан алкогольного сп`яніння, однак він відмовився, оскільки не керував транспортним засобом і тільки під примусом поліцейський від`їхав з пішохідного переходу.

Вважає, що судом не надано належної оцінки відеозаписам з відеореєстратора поліцейського автомобіля та з нагрудного відеореєстратора поліцейського, які не містять даних, що підтверджують факт керування ним транспортним засобом.

Разом з тим, відеозаписом зафіксовані неправомірні дії поліцейських, які не випускали його з автомобіля та заставили від`їхати з місця зупинки автомобіля на пішохідному переході.

Вважає, що суд першої інстанції допустив неповноту та однобічність у розгляді справи, не допитав водія ОСОБА_4 , який керував транспортним засобом та допустив порушення Правил дорожнього руху України, зупинивши автомобіль на пішохідному переході, свідка ОСОБА_5 , яка була присутня під час події та сиділа в автомобілі.

Вважає, що йому не були роз`яснення належним чином його права, не забезпечене право на допомогу захисника адвоката під час складання протоколу, що є істотним порушенням його права на захист та ставить під сумнів висновок суду про доведення його вини у вчиненні правопорушення.

Просить скасувати постанову судді, а провадження по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не з`явився, однак подав клопотання в якому зазначив, що повністю підтримує вимоги апеляційної скарги та просить розглянути її за його відсутності.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність підсудного під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії ) При цьому, обвинувачений може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).

Апеляційний суд приймає до уваги, що в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у зв`язку з чим участь цієї особи в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Апеляційний суд, приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 знає про наявність відповідного провадження в суді апеляційної інстанції, повідомлявся про розгляд апеляційної скарги в установленому законом порядку та свідомо відмовився від участі в суді апеляційної інстанції, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності апелянта.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а постанову судді залишити без змін з наступних підстав.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомлена про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку та інші.

Апеляційний суд також неодноразово звертав увагу на недосконалість КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року та вказував на необхідність здійснення правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.

Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. («Пономарьов проти України»)

Апеляційний суд вважає, що допущені судом першої інстанції порушення процесуального закону не можуть бути безумовною підставою для скасування судового рішення та ухвалення іншого судового рішення аналогічного за своїм змістом.

Апеляційний суд вважає, що підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції можуть бути тільки істотні порушення вимог процесуального законодавства, які перешкодили суду правильно встановити фактичні обставини та надати вірну оцінку сукупності досліджених доказів та прийти до обґрунтованого висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення.

Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства.

Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття провадження суд не закрив провадження по справі, або коли рішення було ухвалено незаконним складом суду.

Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення.

Так, враховуючи, що в своїх доводах Б ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення, апеляційний суд вважав за необхідне перевірити вищевказані доводи у повному обсязі.

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дані правопорушення та прийняте по справі рішення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративних правопорушень, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 за ч.2 ст.130 КУпАП та призначив йому справедливе та законне стягнення, яке відповідає особі правопорушника та характеру вчиненого правопорушення.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Так, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.130 КУпАП звинувачується в тому, що, повторно , протягом року, будучи водієм транспортного засобу, відмовився від проходження в установленому законом порядку огляду на стан сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 585584 від 31.03.2024 року ОСОБА_1 звинувачується в тому, що 31 березня 2024 року о 18 год.45 хв. по вул.24 Серпня в м.Болехів Івано-Франківської області повторно, протягом року, керував автомобілем ВАЗ-21124 д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, яка не відповідає обстановці), від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України. (а.с. 1)

Протокол складений уповноваженою на те особою, з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст. 256 КУпАП, та підписаний нею.

В графі «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення» зазначено про те, що ОСОБА_1 відмовився від надання пояснень.

ОСОБА_1 були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, і повідомлено, що розгляд справи відбудеться у Болехівському міському суді Івано-Франківської області.

Відповідно до Акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, вбачається, що у ОСОБА_1 були виявлені ознаки спьяніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, різке забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, яка не відповідає обстановці стверджується, про те, що огляд не проводився через його відмову (а.с.4).

В матеріалах справи наявне свідоцтво про перевірку законодавчо врегульованого засобу вимірювальної техніки № 12-01/4777, чинне до 04 жовтня 2024 року про відповідність вимогам закону приладу Газоаналізатора ALCOTEST 6810 (а.с.7).

Окрім того, відповідно до направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 31 березня 2024 року (а.с.5), водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду в медичному закладі. Вищевказане направлення складено у відповідності до вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і вони безумовно стосуються обставин, вчиненого правопорушення. Однак, огляд на стан сп`яніння не проводився у зв`язку із відмовою водія транспортного засобу проходити такий огляд.

Працівники поліції у відповідності до ст.266 КУпАП, відсторонили ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, транспортний засіб залишено по місцю зупинки (а.с.3).

Від підпису зобов`язання про те, що ОСОБА_1 відсторонений від керування транспортним засобом та зобов`язався не керувати даним транспортним засобом протягом 24 год ОСОБА_1 відмовився (а.с.2).

Зі змісту доводів ОСОБА_1 вбачається, що він заперечує факт керування транспортним засобом та вважає, що працівники поліції безпідставно змусили його завести автомобіль та від`їхати з місця на якому перебував транспортний засіб.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказані доводи вже перевірялись судом першої інстанції, яким було встановлено, що вони є неспроможними, оскільки сукупність досліджених судом доказів свідчить про те, що ОСОБА_1 дійсно керував транспортним засобом з ознаками сп`яніння та в порушення вимог п.2.5 ПДР України відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.

Так, суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що згідно статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи, в їх сукупності, судом були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.

Досліджений судом відеозапис дійсно має достатньо високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, що вимагало від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі.

Суд детально проаналізував зміст відеозапису, який було долучено до протоколу про адміністративне правопорушення та обґрунтовано зазначив, що вищевказаний відеозапис узгоджується із іншими доказами по справі та повністю доводить вину у вчиненні правопорушення.

Так, відеозаписом зафіксовано, як працівник поліції повідомляє водію ОСОБА_1 , який перебуває в автомобілі марки ВАЗ-21124 д.н.з. НОМЕР_1 на водійському сидінні,що останній припаркувався з порушенням ПДР України біля пішохідного переходу на що, останній пояснює, що автомобіль він ще не припаркував та хотів їхати далі. Працівники поліції просять усунути порушення та припаркувати автомобіль у відповідності до ПДР України поряд з поліцейським транспортним засобом. ОСОБА_1 заводить автомобіль та перепаковує транспортний засіб.

Працівники поліції просять надати посвідчення водія та реєстраційні документи і страховий поліс. ОСОБА_1 повідомляє, що не має посвідчення водія. В цей час, до поліцейських підходить жінка, яка представляється матір`ю ОСОБА_1 та повідомляє, що його на рік позбавлено права керувати автомобілем. Працівник поліції встановлює, що дійсно постановою Івано-Франківського апеляційного суду 13 лютого 2024 року залишено без задоволення апеляційну скаргу на постанову Болехівського міського суду, якою ОСОБА_1 позбавлено права керувати транспортним засобом та накладено штраф у розмірі 17000 грн. Працівник поліції вказує ОСОБА_1 , що він має ознаки сп`яніння у вигляді запаху алкоголю, нечіткої вимови слів, поведінки , яка не відповідає обстановці. У відповідь ОСОБА_1 заперечує, вказує, що це не від нього та не розуміє причину його зупинки. Працівник поліції роз`яснює, що ОСОБА_1 здійснив зупинку безпосередньо на пішохідному переході. Працівник поліції пропонує ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу або в медичному закладі. ОСОБА_1 намагається уникнути конкретної відповіді, однак в подальшому відмовляється від проходження огляду на місці події та погоджується пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі. Працівник поліції пропонує ОСОБА_1 вийти з автомобіля та пройти огляд у медичному закладі. Однак, подальша поведінка ОСОБА_1 свідчить про те, що він намагається ускладнити виконання працівниками поліції своїх обов`язків, постійно відходить від поліцейської, яка намагається роз`яснити водію, що відмова від проходження огляду на стан сп`яніння утворює склад адміністративного правопорушення. В подальшому, ОСОБА_1 починає стверджувати, що він взагалі не керував транспортним засобом і працівники поліції змусили його перепаркувати транспортний засіб. Працівник поліції неодноразово пропонує пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу або в лікувальному закладі, однак ОСОБА_1 в категоричні формі відмовляється від проходження огляду на стан сп`яніння. Працівник поліції повідомляє, що стосовно ОСОБА_1 буде складено протокол про адміністративне правопорушення та вручено його копію. Однак, ОСОБА_1 в категоричній формі відмовляється підписувати протокол про адміністративне правопорушення та отримувати його копію.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав відеозаписи належним та допустимим доказом, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяє повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

Зафіксовані відеозаписом обставини, які були здійснені поліцейським за допомогою нагрудного відео реєстратора, безумовно стосуються вчиненого правопорушення, що надає можливість повно та об`єктивно дослідити їх, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

За таких обставин, апеляційний суд вважає безпідставними доводи про неповноту судового розгляду, оскільки суд повно та всебічно встановив обставини, які мають значення для розгляду вказаного провадження.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що судовий розгляд здійснюється у відповідності до принципу змагальності сторін, відповідно до якого кожна із сторін самостійно доводить правильність її правової позиції та надає суду відповідні докази на підтвердження своїх доводів.

Сторони мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав.

Апеляційний суд вважає, що суд повинен сприяти сторонам у виконані ними своїх процесуальних обов`язків та реалізації наданих ним прав і допомагати їм отримати докази, які мають істотне значення для розгляду справи.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні дані, які свідчать про те, що суд відмовився прийняти заходи для отримання доказів, які мали істотне значення для розгляду провадження та допустив неповноту судового розгляду.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що долучені до матеріалів справи відеозаписи містять дані про реальні події, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, дозволяють встановити психологічне ставлення правопорушника до вчиненого правопорушення та інші обставини, які прямо вказують на ОСОБА_1 , як на правопорушника.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень Інструкції із застосуванням органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України №1026 від 18.12.2018р. які свідчать про те, що вказані відеозаписи необхідно визнати як недопустимі докази.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Разом з тим, сукупність досліджених судом доказів, поза розумним сумнівом доводить винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що згідно диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП, для настання адміністративної відповідальності, не має значення причина відмови особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції за виключенням обставин, які встановлені ст. 17 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 не діяв у стані крайньої необхідності, не знаходився у стані необхідної оборони і не перебував у стані неосудності.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до ПДР України водій транспортного засобу повинен не просто погодитись на проведення огляду на стан сп`яніння, а своєю процесуальною поведінкою забезпечити реальну можливість проведення такого огляду і не створювати перешкоди для проведення такого огляду, висуваючи безпідставні умови, які значно ускладнюють або взагалі унеможливлюють проведення такого огляду.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`янінням щодо її бажання проходити огляд на стан алкогольного сп`янінням у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що право на захисника, яке передбачено ст.268 КУпАП виникає у особи, яка обвинувачується у вчиненні правопорушення, тільки після складання стосовно неї відповідного протоколу про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що водій транспортного засобу не має права вимагати участі адвоката під час проведення огляду водія на стан сп`яніння, оскільки за своїм правовим змістом проведення такого огляду є виконанням обов`язків водія відповідно до Правил дорожнього руху України.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан сп`яніння.

Апеляційний суд, враховуючи наявність зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення та інших документах, які долучені до матеріалів справи ознак сп`яніння вважає, що водій ОСОБА_1 повинен був виконати вимоги працівника поліції щодо проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки сукупність наявних у справі доказів свідчить про обґрунтованість підозри працівників поліції про те, що водій керував транспортним засобом, перебуваючи у стані сп`яніння.

Апеляційний суд вважає, що законодавець передбачив настання адміністративної відповідальності за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, саме з метою забезпечення неможливості ухилитись від проходження такого огляду водіями, які підозрюються у керуванні транспортним засобом у стані сп`яніння.

Так, у разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів.

Апеляційний суд вважає, що таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано врахував, що постановою Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 14 грудня 2023 року ОСОБА_1 був визнаний винним у вчиненні правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та його було позбавлено права керувати транспортним засобом та накладено штраф у розмірі 17000 грн.( а.п.11-16)

Вищевказана постанова суду свідчить про те, що суд першої інстанції надав правильну правову кваліфікацію діям ОСОБА_1 , який повторно, протягом року, вчинив аналогічне правопорушення.

Апеляційний суд неодноразово вказував на те, що керування транспортним засобом водієм, який підозрюється в тому, що перебуває у стані сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 266 КУпАП у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій.

Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Апеляційний суд неодноразово вказував на те, що згода водія транспортного засобу пройти огляд на стан сп`яніння під умовою виконання працівниками поліції непередбачених законом вимог, повинна розглядатися судом як фактична відмова від проходження такого огляду.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до ПДР України водій транспортного засобу повинен не просто погодитись на проведення огляду на стан сп`яніння, а своєю процесуальною поведінкою забезпечити реальну можливість проведення такого огляду і не створювати перешкоди для проведення такого огляду, висуваючи безпідставні умови, які значно ускладнюють або взагалі унеможливлюють проведення такого огляду.

Таким чином, сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_1 , повторно , протягом року, будучи водієм транспортного засобу, відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення обране судом в мінімальних межах ч.2 ст.130 КУпАП відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

Разом з тим, вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.130 КУпАП, за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та створює підвищену небезпеку для самого водія та інших учасників дорожнього руху і може призвести до тяжких непоправних наслідків.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що притягнення до адміністративної відповідальності водіїв, які керують транспортним засобом у стані сп`яніння пов`язано із необхідністю створення безпечних умов для учасників дорожнього руху, збереження життя і здоров`я громадян.

Підвищення ефективності впливу на дисципліну учасників дорожнього руху забезпечується чітким визначенням правових санкцій за вчинення такого правопорушення.

Зокрема, встановлена законодавцем санкція за ч.2 ст. 130 КУпАП, якою передбачена відповідальність за керування транспортним засобом у стані сп`яніння, не передбачає призначення іншого стягнення ніж те, яке застосовано судом першої інстанції до правопорушника.

При цьому, апеляційний суд виходить з того, що при визначенні стягнення необхідно враховувати його виховну дію, оскільки покарання, повинно бути направлено не тільки на забезпечення виправлення правопорушника та попередження вчинення ним нових правопорушень, а також повинно бути спрямовано на попередження вчинення правопорушень іншими особами.

Застосовуючи справедливе стягнення за вчинене правопорушення, суд таким чином констатує, що відповідні діяння є суспільно небезпечними та за їх вчинення настають певні негативні наслідки.

Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

Суд першої інстанції, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, призначив ОСОБА_1 справедливе стягнення, яке відповідає вимогам закону.

Суд першої інстанції обґрунтовано на підставі ч. 3 ст. 30 КУпАП, до адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 3 років приєднав невідбуту частину стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами за постановою Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 14 грудня 2023 року та остаточно застосував стягнення у виді штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки 8 місяців 27 днів, без оплатного вилучення транспортного засобу.

Керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Постанову Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 17 травня 2024 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв