Номер провадження: 33/813/1442/24
Головуючий у першій інстанції Гуревський В. К.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.05.2024 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Сегеда С.М.,

за участю секретаря Козлової В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у відсутність учасників, матеріали адміністративної справи за клопотанням ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 09 листопада 2021 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Зазначеною постановою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн. (вісімсот п`ятдесят гривень 00 копійок). Також стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 454,00 грн.

Відповідно до адміністративних матеріалів, 29 серпня 2021 року. о 06 год. 30 хв. в м. Одеса, по Адміральському проспекті водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Daewoo-Sens», державний номер НОМЕР_2 , під час випередження не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Toyota Corolla», державний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався у попутному напрямку, чим порушив вимоги п. 13.3 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року (далі ПДР). В результаті дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП) транспортні засоби отримали механічні пошкодження, тілесні ушкодження ніхто не отримав.

Зазначені обставини стали підставою для винесення оскаржуваної постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 09 листопада 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.46-49).

В апеляційній скарзі на вищевказану по станову суду ОСОБА_1 просить про поновлення строку на апеляційне оскарження, посилаючись на поважність причин пропуску.

Що стосується клопотання заявника апеляційної скарги ОСОБА_1 про відкладення (перенесення) розгляду справи (а.с.123-124), то апеляційний суд вважає його безпідставним, так як питання про прийняття апеляційної скарги до розгляду ще не вирішено, на даному етапі вирішується лише питання про можливість поновлення строку на подання апеляційної скарги на судове рішення.

Більше того, в прохальній частині даного клопотання мова вже йде не про відкладення (перенесення) розгляду справи, а про зупинення (призупинення) розгляду до закінчення війни (повномасштабного вторгнення), оскільки на даний час правопорушник ОСОБА_1 перебуває у Німеччині у статусі біженця і не може особисто прийняти участь у розгляді справи.

З цього приводу, апеляційний суд зазначає, що оскільки в даному випадку вирішується лише питання про можливість поновлення строку на подання апеляційної скарги на судове рішення, а не апеляційна скарга по її суті, то апеляційний суд не вважає за необхідне прийняття в даному судовому засіданні участі правопорушника ОСОБА_1 , або свідка ОСОБА_3 .

Вирішуючи питання, чи були причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови поважними, Одеський апеляційний суд виходить із наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Строк на апеляційне оскарження, пропущений із поважних причин, може бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи.

Поважними причинами слід вважати лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, яка подала апеляційну скаргу, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений строк.

Виходячи із системного аналізу норм процесуального права під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, яка подала заяву про перегляд судових рішень, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Такі обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

В свою чергу, на обґрунтування поважних причин ОСОБА_1 посилається на таке:

-при оголошені рішення суду не було оголошено повне рішення, лише результативна частина;

-як тільки надійшло на поштову адресу ОСОБА_1 рішення суду, відповідно до закону в десятиденний термін ним було направлено апеляційну скаргу, без врахування поважних причин пропуску подачі апеляційного оскарження;

-основним фактором своєчасно реагувати на ситуацію та здійснити відповідні дії в наслідок захворювання, виникнення якого та активний розвиток аналізуючи факти, ОСОБА_1 пов`язує з даною ДТП 29 серпня 2021 року.

Однак, суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для поновлення строку, виходячи з наступних обставин.

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (п. 8 ст. 129 Конституції України).

При цьому забезпечення апеляційного оскарження судового рішення має бути здійснено судами з урахуванням принципу верховенства права і ґрунтуватися на справедливих судових процедурах, передбачених вимогами законодавства, які регулюють вирішення відповідних процесуальних питань.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) керується тим, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції»).

Зокрема, ЄСПЛ вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу «res judicata», тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення ЄСПЛ від 03 грудня 2003 року у справі «Рябих проти Росії»).

Питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatis mutandis, пункт 27 рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», рішення ЄСПЛ від 14 жовтня 2003 року у справі «Трух проти України»).

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип «res judicata» (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України»).

Крім того, у рішеннях від 25 липня 2002 року у справі «Совтрансавто-Холдинг» проти України» та від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» ЄСПЛ встановив, що існує установча судова практика щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого, і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників судочинства та своєчасного виконання ними певних процесуальних дій.

При вирішенні питання про поновлення строку суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду.

Інститут процесуальних строків сприяє досягненню юридичної визначеності, а також стимулює учасників справи та інших заінтересованих осіб добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого правовідносини можуть вважатися спірними, а після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Як вбачається із матеріалів справи, правопорушник ОСОБА_1 особисто приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції (а.с.42-44).

Як було вказано вище, у відповідності до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Зазначені вимоги законодавства свідчать про те, що ОСОБА_1 мав право на оскарження судового рішення в строк до 19 листопада 2019 року (п`ятниця), однак без поважних причин не скористався своїм правом на апеляційне оскарженні судового рішення.

Таким чином, суд апеляційної інстанції не знаходить поважних причин для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 09 листопада 2021 року, оскільки ОСОБА_1 таких не надав.

Крім викладеного, Одеський апеляційний суд зазначає, що не можуть бути підставою поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення доводи апелянта про те, що причиною несвоєчасної подачі апеляційної скарги є невчасне отримання повного тексту постанови суду першої інстанції, оскільки, як було вказано вище, правопорушник ОСОБА_1 приймав участь в судовому засіданні, в якому була винесена оскаржувана постанова, тобто 09 листопада 2021 року, а тому строк на апеляційне оскарження даної постанови сплив 19 листопада 2021 року.

Більше того, оцінка вищевказаним доводам надана попереднім складом суду в постанові від 08.02.2022, якою в поновленні строку було відмовлено (а.с. 64-65).

Доводи апелянта про його хворобливий стан здоров`я також не можуть бути підставою поновлення строку, оскільки свідчать про його хворобливий стан у періоди з 21.01.22 по 08.02.2022р.; з 19.02.2022 по 24.02.2022р. та з 10.11.2023 по 17.11.2023р., тобто не відносяться до періоду необхідності подання апеляційної скарги, починаючи з 09 листопада 2023 року по 19 листопада 2021 року, адже первісна апеляційна скарга подана лише 22 січня 2021 року (а.с.56-59), а повторна - 23 квітня 2024 року (а.с.71-79). Також слід звернути увагу на те, що існування хвороби не перешкодило подати первісну апеляційну скаргу, яка повернута судом, відтак доводи про стан здоров`я є непереконливими.

Що стосується обставин відносно батька правопорушника - ОСОБА_1 та його перебування на лінії зіткнення із загарбницькими військами РФ, то вони також не можуть впливати на підстави поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення, рівно як і факт залишення заявником території України та проживання в іншій країні на теперішній час.

Таким чином, всі вищевикладені обставини в своїй сукупності не можуть бути підставами задоволення клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 09 листопада 2021 року відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 09 листопада 2021 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, повернути особі, яка її подала.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду С.М. Сегеда