Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 33/4809/59/24 Головуючий у суді І-ї інстанції Ябчик Н. М.
Категорія - 124 Доповідач у суді ІІ-ї інстанції Іванов Д. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2024 року м. Кропивницький

Суддя Кропивницького апеляційного суду Іванов Д.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кропивницькому, в порядку апеляційного перегляду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 грудня 2023 року в справі про притягнення:

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого різноробочим

ДП «Ставидлянське» проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1 ,

до адміністративної відповідальності за ст.124 та ст.122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 грудня 2023 року, ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що він 18.08.2023 року о 18 год. 15 хв., керуючи транспортним засобом ВАЗ 211540, реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вул. М. Грушевського в м. Знам`янка, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, в порушення вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху, не надав переваги в русі пішоходу та допустив наїзд на самокат на якому знаходився малолітній ОСОБА_2 , після чого ОСОБА_1 в порушення вимог п. 2.10 а) будучи причетним залишив місце ДТП.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 , просить скасувати постанову міськрайонного суду в частині визнання його винуватим, у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4 та 124 КУпАП, а провадження закрити, у зв`язку з відсутністю у його діях складу даних правопорушень.

Зокрема ОСОБА_1 вказує, що протокол про адміністративне правопорушення оформлений працівниками поліції з помилками, схема ДТП складена неправильно, свідків цієї пригоди - його дружину ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не допитано.

Вважає, що за відсутності механічних пошкоджень на його автомобілі, а також зафіксованого місця ДТП поза межами пішохідного переходу, то висновки суду про його винуватість є безпідставними та необґрунтованими.

Крім того, ОСОБА_1 стверджує, що скільки на момент вирішення цієї справи строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ст. 38 КУпАП закінчились, то суд відповідно до п. 7 ст. 247 КУпАП повинен був закрити провадження і не мав права досліджувати докази та вирішувати питання про наявність у його діях складу вищевказаних адміністративних правопорушень.

Будучи своєчасно та належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення апеляційного розгляду до суду не надходило.

При таких обставинах, апеляційний суд відповідно до вимог п.6 ст. 294 КУпАП вважає можливим розглянути апеляційну скаргу без ОСОБА_1 , в межах доводів апеляційної скарги.

З`ясувавши обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає за таких підстав.

У відповідності до ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. ст.245,251,252,280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Стаття 124 КУпАП передбачає відповідальність учасника дорожнього руху за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Отже, диспозиція статті 124 КУпАП не встановлює певних правил поведінки, а посилається на інші норми законодавчих актів, у даному конкретному випадку на п.п. 18.1 ПДР України.

Тому, розглядаючи дану категорію справ, суд має вирішити питання щодо винуватості особи у межах порушення вимог п.18.1 ПДР України, які зазначені у протоколі про вчинення адміністративного правопорушення.

Так, за правилами п. 18.1 Правил дорожнього руху України, водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Крім того, згідно п. 2.10 а) Правил дорожнього руху, у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 керуючи автомобілем «ВАЗ 211540», при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, неправильно розцінив дорожню обстановку і, в порушення вимог п. 18.1 ПДР на пішохідному переході допустив зіткнення, після чого не зупинився і продовжив рух, що і стало приводом та підставою для оформлення працівниками поліції на місці ДТП протоколу за порушення ОСОБА_1 п. 18.1 б) та п. 2.10 а) Правил дорожнього руху України.

Висновки суду про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124,122-4 КУпАП є привальними і такими, що ґрунтуються на сукупності належних, допустимих та взаємоузгоджених між собою доказів, а саме даних: протоколу про адміністративне правопорушення серія ААД №538618 від 18.08.2023 року та протоколу про адміністративне правопорушення серія ААД №538632 від 18.08.2023 року (а.с.3,67); схеми ДТП, на якій зафіксовано місце зіткнення транспортного засобу з самокатом, на зворотній стороні схеми зафіксовані механічні пошкодження транспортного засобу в результаті ДТП (а.с. 4); протоколу про вчинення кримінального правопорушення (а.с.6), поясненнями ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та свідків (а.с.7-11).

Крім того, вина ОСОБА_1 підтверджується відеозаписом, який долучений до матеріалів справи, на якому зафіксовано місце ДТП, пояснення учасників пригоди, процедура освідування ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння (а.п. 17, 18).

При цьому, слід зазначити, що схема ДТП підписана всіма учасниками пригоди, будь-яких зауважень та заперечень до схеми у ОСОБА_1 не було.

На переконання апеляційного суду вищевказані зібрані по справі докази є належними і допустимими, взаємоузгоджуються між собою, та відповідають дійсним фактичним обставинам цієї справи.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції неправильно вирішив справу, не дав належної та об`єктивної оцінки наявним у справі письмовим доказам, на думку апеляційного суду констатуються формально.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, суд першої інстанції при розгляді справи дотримався процесуальних норм, визначених КУпАП, розглянув справу повно, об`єктивно та неупереджено, надав усім зібраним по справі доказам належну правову оцінку та дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ст. 122-4 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що при закритті провадження у справі про адміністративні правопорушення, у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, вина не встановлюється, є також необґрунтованими та безпідставними.

Положеннями ст. 280 КУпАП визначено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, а в даному випадку, передбаченого ст. 124 КУпАП, у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Нормами КУпАП прямо не передбачено необхідності визнання вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення у випадку закриття провадження у справі.

Однак суд звертає увагу на те, що встановивши вимоги до постанови у справі про адміністративне правопорушення, законодавець не зробив будь-яких виключень щодо постанов про закриття провадження у справі про адміністративні правопорушення, із чого необхідно зробити висновок про те, що виконання вимог ч.2 ст. 283 КУпАП є обов`язковим і для цього виду постанов.

Із урахуванням вищенаведеного та враховуючи відповідні положення ЦПК України та КАС України щодо обов`язковості висновків суду у справі про адміністративне правопорушення при розгляді цивільного чи адміністративного позову в частині висновків про те, чи мали місце певні дії (бездіяльність) та чи вчинені вони певною особою, виходячи із принципів верховенства права та однієї із засад судочинства, передбаченої п.2 ч.1 ст. 129 Конституції України, якою є забезпечення доведеності вини, суд приходить до висновку про те, що визнання вини особи є обов`язковим при доведеності вчинення нею будь-якого адміністративного правопорушення, в тому числі, і у випадку закриття справи із нереабілітуючих підстав.

Зазначене вище узгоджується із правовою позицією Європейського суду з прав людини щодо порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення.

Так, у рішенні Суду "Енгель та інші проти Нідерландів» були визначені критерії, за наявності одного із них будь-яке правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за процедурою, визначеною національним законодавством для кримінальних правопорушень. Такими критеріями є: «критерій національного права», який визначає те, що будь-яке протиправне діяння є злочином, якщо воно передбачене як злочин відповідним національним законодавством; «критерій кола адресатів», відповідно до якого правопорушення повинне розглядатись як кримінальне, якщо відповідальність за нього поширюється на невизначене коло осіб; «критерій мети та тяжкості наслідків» за змістом якого, вчинене правопорушення розглядається за природою кримінального злочину якщо санкція за його вчинення є достатньо суворою і передбачає елемент покарання. Зазначені положення знайшли в подальшому своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ, зокрема: «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти Російської Федерації», «Гурепка проти України», «Лучанінова проти України» та інших.

Аналіз диспозиції та санкції 124 КУпАП дає підстави стверджувати те, що це правопорушення відповідає критерію кола адресатів та критерію мети та тяжкості наслідків. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене вказує на те, що зазначене вище правопорушення повинне розглядатись за процедурою кримінального судочинства, де визнання вини є обов`язковим відповідно до положень ст. 17, ч.4 ст.374 КПК України, п.2 ч.1 ст. 129 Конституції України.

Аналіз положень ст. 38 та п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП дає підстави стверджувати те, що наслідком закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення є лише звільнення особи від накладення адміністративного стягнення.

При цьому суд звертає увагу і на те, що закриття справи із підстав, передбачених п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП не передбачає звільнення особи від адміністративної відповідальності, наслідком чого була би відсутність підстав для визнання вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Зважаючи на викладене та враховуючи зазначену вище правову позицію ЄСПЛ у питанні порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення, суд приходить до висновку про те, що закриття справи у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення за своєю суттю є закриттям справи із нереабілітуючих підстав, не передбачає звільнення особи від адміністративної відповідальності, що указує на необхідність визнання вини.

З урахуванням вищевикладеного, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції дане питання стосовно визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та 122-4 КУпАП та закриття на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 КУпАП, вирішено відповідно до вимог чинного законодавства.

Будь-яких процесуальних порушень, допущених судом під час розгляду даної справи, в тому числі і тих про які вказує ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає, достатніх та законних підстав для скасування постанови Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 грудня 2023року стосовно ОСОБА_1 - відсутні.

Керуючись ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283, 284, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 грудня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.124 та ст.122-4 КУпАП - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Кропивницького

апеляційного суду Д.Л. Іванов