Єдиний унікальний номер 235/984/24
Провадження № 3/235/794/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2024 року м. Покровськ

Суддя Красноармійського міськрайонного суду Донецької області Назаренко Г.В., за участю захисника Максимчук А.В., розглянувши матеріал про адміністративне правопорушення, що надійшов з Покровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, стрільця військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ,

за ч.2 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИЛА:

26 січня 2024 року о 12 годині 25 хвилин ОСОБА_1 на мікрорайоні Південний у м. Покровську Донецької області, керуючи автомобілем Mercedes Benz, номерний знак НОМЕР_3 , повторно протягом року, маючи явні ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці), відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ № 1306 від 10 жовтня 2001 року.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, в судове засідання не з`явилася, в матеріалах справи є дані про своєчасне сповіщення її про місце та час розгляду справи, від якої не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим відповідно до ч.2 ст.268 КУпАП справу розглянуто за її відсутністю.

Захисник Максимчук А.В. вважала, що наявні підстави для закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, з наступних підстав:

- в порушення ч.ч.1-3 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» працівник поліції не пояснив причин перевірки документів, безпідставно здійснив перевірку документів ОСОБА_1 та вимагав документи на транспортний засіб;

- в порушення ст.8 Закону України «Про Військову службу правопорядку у Збройних силах України» поліцейський на викликав ВСП, а надавав вказівки ОСОБА_1 щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, вимагав проїхати до наркодиспансера, на що ОСОБА_1 категорично відмовився, оскільки перебував під час виконання службових обов`язків, а саме несення військової служби, відтак, цілком обґрунтованою є відмова від виконання вказівок поліцейського, оскільки у випадку порушення наказу командира до нього застосовуватиметься притягнення до адміністративної відповідальності за військові правопорушення (розділ 13-Б КУпАП).

З відеозапису вбачається, що біля «ЕКО-маркету» стоїть автобус із надписом «Шкільний автобус», в якому та біля якого знаходяться військові, з чого зрозуміло, що військовослужбовець ОСОБА_1 , виконуючи наказ, прибув у пункт збору військовослужбовців, до ОСОБА_1 та поліцейських підходять люди у військовій формі, одного з яких ОСОБА_1 називає командиром. Інший військовий пояснює, що автотранспортний засіб належить військовій частині. Отже, є очевидним, що керувати транспортним засобом без наказу ОСОБА_1 не міг. В усних поясненнях поліцейському останній говорить, що підпорядковується тільки наказу командира, оскільки прибув на точку дислокації за його наказом. Відтак, хибним є твердження поліцейського, що поведінка ОСОБА_1 не відповідає обстановці, оскільки надавати більші пояснення, ніж були надані останнім, він не міг. Виконуючи наказ командира в умовах військового стану, військовослужбовець ОСОБА_1 здійснював керування автотранспортним засобом без права на його керування, що було вимушеною мірою, оскільки відбувалась передислокація військової частини. Разом з тим, розголошення інформації про передислокацію військових частин є неприпустимим, оскільки відповідно до ст.8 Закону України «Про державну таємницю» дана інформація є державною таємницею.

Захисник вважала, що законних підстав для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння не було, оскільки поліцейські безпідставно перевіряли документи у ОСОБА_1 .

Зазначила, що відповідно до ст.ст.1, 8 Закону України «Про військову службу» саме на Військову службу правопорядку у ЗСУ покладено припиняти адміністративні правопорушення і здійснювати провадження у справах про адміністративні правопорушення, що віднесені до компетенції Служби правопорядку КУпАП.

Отже, протокол за ч.2 ст.130 КУпАП на військовослужбовця ОСОБА_1 , що виконував наказ командира, складено не уповноваженою на те особою, відтак, ОСОБА_1 не може бути суб`єктом притягнення до адміністративної відповідальності в умовах, що існували та мали місце 26.01.2024 о 12.25 годині у м. Покровську.

В матеріалах адміністративної справи відсутні дані про вручення водію копії протоколу про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.130 КУпАП, що унеможливлює притягнення водія до відповідальності. Суд не має процесуального права проводити судовий процес без даних про вручення водію копії протоколу про правопорушення, що необхідно розцінювати як істотне порушення права водія на захист.

В матеріалах адміністративної справи відсутні докази про факт зупинки транспортного засобу та інформування поліцейськими про конкретну причину зупинення ними транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, що також, за думкою захисника, свідчить про недоведеність вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 за ч.2 ст.130 КУпАП.

Наведене у своїй сукупності дає підстави стверджувати, що винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, не доведена, оскільки ОСОБА_1 не є суб`єктом притягнення до адміністративної відповідальності за обставин, що склалися та мали місце 26.01.2024. Протокол складено не уповноваженою на те особою, є неналежним та недопустимим доказом. Таким чином, сумніви, які виникли в ході розгляду цієї справи, слід тлумачити на користь ОСОБА_1 .

Проаналізувавши письмові докази у справі, допитавши свідка та продемонструвавши відеозапис, доданий до протоколу про адміністративне правопорушення, доходжу наступних висновків.

Відповідно до ч.2 ст.130 КУпАП повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті, тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого або адміністративний арешт на строк десять діб з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

Відповідно до пункту 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 № 1306, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі стан сп`яніння), та оформлення результатів такого огляду визначає Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 за № 1413/27858 (далі Інструкція).

Згідно з п.2 розділу І Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно з п.4 розділу І Інструкції ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Відповідно до п.2 розділу ІІ Інструкції огляд у закладах охорони здоров`я щодо виявлення стану сп`яніння проводиться лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту), який пройшов тематичне удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством.

Факт вчинення адміністративного правопорушення та провина в ньому ОСОБА_1 підтверджуються:

-складеним відносно нього протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 676384 від 26.01.2024, в якому викладені обставини адміністративного правопорушення (а.с.1);

-актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, за змістом якого ОСОБА_1 за наявності ознак алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці) відмовився у проведенні такого огляду (а.с.4);

-направленням на огляд до закладу охорони здоров`я з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 26.01.2024, за змістом якого ОСОБА_1 за наявності ознак алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці) відмовився від проходження огляду у Покровському наркологічному диспансері (а.с.3);

- даними відеозапису, долученого до протоколу, на якому зафіксовано процедуру відмови ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, а саме факт відмови водія від проходження огляду поліцейським як на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, так і у спеціалізованому закладі охорони здоров`я (а.с.7);

- показаннями свідка ОСОБА_2 , який показав, що станом на січень 2024 року знаходився у службовому відрядженні у містах Покровську, Мирнограді, Авдіївці. ОСОБА_1 на той момент проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 . 26 січня 2024 року ОСОБА_1 в колоні автомобілів рухався з майном військового підрозділу. В ті дні йшли важки бої біля м. Авдіївки, понад чотири години ніхто з військових не спав, всі були дуже втомлені фізично та морально-психологічно виснажені. В той день ОСОБА_1 спиртних напоїв не вживав.

З довідки Покровського РУП ГУНП в Донецькій області, доданої до матеріалів справи, вбачається, що наявне у ОСОБА_1 посвідчення водія НОМЕР_4 терміном дії з 24.09.2021 по 24.09.2051 категорії В з 03.09.2019, видане ТСЦ 7341, - вилучене (а.с.8).

Постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29 червня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік (а.с.5-6).

Проаналізувавши докази у справі, доходжу висновку, що в діях ОСОБА_1 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, яке полягає у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, вчинене повторно протягом року.

У відповідності до п.2 ч.1 ст.32 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, зокрема, у випадку якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Згідно з п.1 ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

При наявності у поліцейського обґрунтованих підстав вважати, що у водія наявні ознаки алкогольного сп`яніння, в даному випадку (запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці), у працівника поліції були наявні підстави для зупинення транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 , а також вимагати у останнього пред`явлення ним документів, що посвідчують особу, та технічні документи на автомобіль, яким він керував.

Щодо неуповноваженості посадової особи, яка склала відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.130 КУпАП, слід зазначити наступне.

Згідно з п.1 ч.1 ст.255 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218 221, протоколи про адміністративні правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи органів внутрішніх справ (Національної поліції), в тому числі й за статтею 130 КУпАП.

Посилання захисника на те, що протокол про адміністративне правопорушення мав бути складений посадовою особою Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, не приймаються до уваги, оскільки згідно з п.11 ч.1 ст.255 КУпАП на них покладаються повноваження по складанню протоколів про адміністративні правопорушення у випадку вчинення правопорушень, вчинених військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів, - частина четверта статті 122, стаття 122-2, частина третя статті 123, стаття 124, частини перша і друга статті 130, а також про всі порушення правил дорожнього руху, вчинені особами (крім військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів), які керують транспортними засобами Збройних Сил України та інших військових формувань.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні введений воєнний стан, який неодноразово продовжувався, діє в Україні і наразі. Доказів того, що автомобіль, яким керував ОСОБА_1 закріплений за Збройними Силами України або іншим військовим формуванням, в матеріалах справи відсутні.

Отже, протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.130 КУпАП складено уповноваженою посадовою особою.

Положеннями ч.2 ст.254 КУпАП передбачено, що протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Протокол про адміністративне правопорушення містить в собі відмітку про те, що ОСОБА_1 відмовився знайомитися зі змістом протоколу, від отримання копії протоколу та перевірки даних, внесених відносно нього до протоколу, а тому посилання захисника на не вручення поліцейським копії протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , що унеможливлює процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення судом, є помилковим.

Не можуть бути взяті до уваги зауваження захисника про те, що ОСОБА_1 діяв у стані крайньої необхідності.

Так, відповідно до статті 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

У разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує». Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності.

Зокрема, не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду від 21.12.2018 у справі № 686/5225/17.

В ході розгляду справи не було встановлено будь-якої дійсної, реальної небезпеки, яка загрожувала державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, а також будь-якої заподіяної та відверненої шкоди водієм ОСОБА_1 .

На відеозаписі особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, поводить себе спокійно, повільно, відмовляючись пройти огляд на стан сп`яніння за встановленою законодавством процедурою, не посилається на обставини та причини, що унеможливлюють проходження ним огляду на стан алкогольного сп`яніння, маючи реальну, дійсну можливість пройти принаймні огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів.

Таким чином, доходжу висновку, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не діяла у стані крайньої необхідності.

При накладенні на ОСОБА_1 адміністративного стягнення відповідно до ч.2 ст.33 КУпАП враховуються характер вчиненого ним правопорушення, особа порушника та ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до ст.40-1 КУпАП у разі винесення суддею постанови про накладення адміністративного стягнення з особи, на яку накладено таке стягнення, стягується судовий збір в розмірі, передбаченому п.5 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись статтями 40-1, 130 ч.2, 221, 283-284 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 34 000 (тридцять чотири тисячі) гривень, який перерахувати на рахунок UA0005001, отримувач коштів - Донецьке УК/Донецька область/21081300, МФО 899998, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37967785, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки без оплатного вилучення транспортного засобу.

У разі несплати штрафу у строк, встановлений ч.1 ст.307 КУпАП, у порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення стягнути зі ОСОБА_1 подвійний розмір штрафу.

Стягнути зі ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 605 (шестисот п`яти) гривень 60 копійок, який перерахувати на р/р UA0026001, отримувач коштів ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету - 22030106.

Постанова може бути оскаржена до відповідного апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення за правилами, встановленими ст.294 КУпАП.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Г.В. Назаренко