Справа № 473/1242/24
П О С Т А Н О В А

іменем України

"20" березня 2024 р. місто Вознесенськ

Суддя Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області Зубар Н.Б., за участю секретаря судових засідань Казарєз К.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу, що надійшла від Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області, про притягнення до відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працює, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , проживає за адресою АДРЕСА_2 , обліковий номер платника податків згідно довідки ДФС від 08.03.2024 р. особу не можливо однозначно ідентифікувати,

В С Т А Н О В И В:

У протоколі серія ВАД №358917 від 26.02.2024 року в розділі склад адміністративного правопорушення поліцейським, який склав цей протокол, зазначено, що: «25.02.2024 р. о 23-00 год. в АДРЕСА_3 ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру, а саме виражався в сторону своєї дружини ОСОБА_2 нецензурною лайкою».

Потерпілою в протоколі зазначена ОСОБА_2 .

Дії ОСОБА_1 працівником поліції, який склав протокол про адміністративне правопорушення, були кваліфіковані за ч.1 ст.173-2 КУпАП.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, був повідомлений про час та місце слухання рекомендованим листом на адресу, що вказана поліцією в протоколі про адміністративне правопорушення, який він не отримав з причин від суду не залежних, зазначено, що відправлення не вручено під час доставки яерез відсутність адресата за вказаною адресою. Про причини неприбуття до суду ОСОБА_1 не повідомив та клопотань про відкладення слухання справи не надав.

Заявку про отримання смс-повідомлення ОСОБА_1 підписувати відмовився. Тому судом були вичерпані всіх можливості для виклику особи.

При цьому суд враховує, що розумним вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02 вересня 2010 року, «Смірнова проти України» від 08 листопада 2005 року, «Матіка проти Румунії» від 02 листопада 2006 року, «Літоселітіс Проти Греції» від 05 лютого 2004 року та інші).

Окрім того, що ОСОБА_1 був повідомлений про час та місце слухання справи листом, також на офіційному сайті Судової влади України дата та місце розгляду справи були вказані одразу після призначення справи до розгляду в судовому засіданні. У рішеннях Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року в справі «Пономарьов проти України», «Олександр Шевченко проти України» (Заява N 8371/02) від 26.04.2007 (п.27) «Трух проти України» (заява N 50966/99) від 14 жовтня 2003 року наголошено на тому, що особа в розумні інтервали часу має вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження.

З огляду на те, що при повідомленні судом про місце і час розгляду справи та вжиття всіх заходів щодо унеможливлення порушення процесуальних прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, а саме ОСОБА_1 будучи обізнаним про складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення, з моменту складання протоколу (26.02.2024 року) по день винесення постанови суду, не дивлячись на достатність часу для того, щоб з`явитися до суду та дізнатися про рух справи, не вжив заходів для явки до суду, не подав письмових заперечень проти протоколу, тому розгляд справи відбувся у відсутності ОСОБА_1 згідно із вимогами ст.268 КУпАП.

Судом було досліджено матеріали провадження та встановлено, що окрім протоколу серія ВАД №358917 від 26.02.2024 року до матеріалів справи долучено ксерокопію заяви ОСОБА_2 від 26.02.2024 року, в якій вона звертається до поліції та просить притягнути до відповідальності її чоловіка ОСОБА_1 , який 25.02.2024 року о 23-00 год. в АДРЕСА_3 , вчинив відносно неї домашнє насильство психологічного характеру, а саме ображав її брутальною лайкою.

З копії письмових пояснень ОСОБА_2 від 26.02.2024 року, які вона надала поліції під час складання протоколу, вбачається, що вона поліції пояснила, що вона разом зі своїм чоловіком ОСОБА_1 та трьома неповнолітніми дітьми приїхала до свого колишнього чоловіка ОСОБА_3 в АДРЕСА_3 . Вказала, що гостювали вони з 23.02.2024 року. Її чоловік ОСОБА_1 кожного дня після вживання спиртних напоїв починав вчиняти конфлікти, які згодом переходили у сварки, в ході яких він ображав її брутальною лайкою. Коли це не припинилося 25.02.2024 р. увечері вона вже не могла терпіти образи та викликала поліцію.

З копії письмових пояснень ОСОБА_1 , які долучені до матеріалів справи, які він надав поліції під час складання протоколу, вбачається, що він з дітьми та потерпілої приїхали в гості до її чоловіка. 25.02.2024 року до них приїхав наряд поліції, яких викликала дружина через нібито домашнє насильство. Зазначає, що вона здійснила завідомо неправдиве повідомлення про вчинення домашнього насильства.

Також до справи долучено копію письмових пояснень ОСОБА_4 від 26.02.2024 року, які він надав поліції під час складання протоколу, вбачається, що 25.02.2024 року о 23-30 год. він прийшов з роботи та у нього вдома перебували ОСОБА_1 разом з дружиною ОСОБА_2 та через деякий час приїхали працівники поліції з приводу домашнього насильства, що нібито між останніми сталася сварка, але ніяких сварок чи того, що хтось виражався нецензурною лайкою він не чув та чому ОСОБА_2 викликала поліцію, йому стало відомо згодом.

Вирішуючи питання про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, суд враховує, що ч.1 ст.173-2 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Згідно із ч.2 ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: подружжя. Тоді як з матеріалів провадження вбачається, що поліція під час складання протоколу встановила, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 начебто є подружжям.

Досліджені матеріали справи поза розумним сумнівом не доводять того, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП, а саме насильство в сім`ї психологічного характеру.

Так ОСОБА_1 поліції пояснив, що ситуація склалася виключно через неадекватну поведінку дружини і він вказав в поясненнях, що вона здійснила завідомо неправдивий виклик поліції.

Також до справи долучено копію письмових пояснень ОСОБА_4 від 26.02.2024 року, які він надав поліції під час складання протоколу, з яких вбачається, що 25.02.2024 року о 23-30 год. він прийшов з роботи та у нього вдома перебували ОСОБА_1 разом з дружиною ОСОБА_2 та через деякий час приїхали працівники поліції з приводу домашнього насильства, що нібито між останніми сталася сварка, але ніяких сварок чи того, що хтось виражався нецензурною лайкою він не чув.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї грунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст.62 Конституції України презумпції невинуватості.

Згідно ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вичиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути безумовно доведена достатніми доказами, які установлюють об`єктивну істину у справі.

Аналіз встановлених судом обставин та матеріалів справи - не підтвердили факт вчинення ОСОБА_1 насильства в сім`ї психологічного характеру за обставин, що викладені в протоколі ВАД №358917 від 26.02.2024 року.

Так ОСОБА_1 надав покази, які спростовують версію подій, що наведена поліцією в протоколі про адміністративне правопорушення, тому за такого виключно одні лише самі письмові пояснення ОСОБА_2 є недостатніми доказами для констатації факту вчинення ним правопорушення. Окрім її пояснень інших доказів вини ОСОБА_1 матеріали справи не містять, оскільки ОСОБА_4 в своїх поясненнях поліції теж не підтвердив факт вчинення ОСОБА_1 насильства.

Отже в даному провадженні недостатньо доказів для визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Достатність доказів - це можливість суду покласти їхню сукупність або один із них в основу процесуальною рішення. Ця ознака доказів застосовується тільки щодо певної їх сукупності.

У даній справі сукупність доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку поза розумним сумнівом не свідчить про те, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, за яким йому поліція пред`явила обвинувачення.

Так згідно із Постановою Верховного Суду від 4 липня 2018 року справа №688/788/15-к провадження №51-597км1: «22. Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

23. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Зокрема, у справах, в яких наявність та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішення має пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу злочину, і виключають можливу відсутність умислу або інший характер умислу.

24. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

25. Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

26. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням».

За таких обставин провадження по справі відносно ОСОБА_1 слід закрити з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, що не підтверджено достатніми доказами.

Керуючись ч.1 ст.173-2, ст.ст.247, 283, 284 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з моменту винесення постанови до Миколаївського апеляційного суду через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області.

Суддя Н.Б.Зубар