Справа № 751/8732/23 Головуючий у 1 інстанції Маслюк Н. В.
Провадження № 33/4823/118/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2024 року місто Чернігів

Чернігівський апеляційний суд в складі судді апеляційного суду Акуленко С.О., за участю захисника адвоката Похилька С.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника-адвоката Похилька С.М. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Новозаводського районного суду м. Чернігова 21 грудня 2023 року,

У С Т А Н О В И В :

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше, протягом року, притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст.126 КУпАП,

визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126, ч. 1 ст. 130 КУпАП, і застосовано до нього адміністративне стягнення за ч.5 ст.126 КУпАП у виді штрафу у розмірі 40800 грн 00, з позбавленням права керування транспортним засобом на строк п`ять років, без оплатного вилучення транспортного засобу.

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.3 ст. 126 КУпАП закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Стягнуто з нього на користь держави судовий збір в сумі 536 грн. 80 коп.

Судом 1 інстанції встановлено, що ОСОБА_1 04.10.2023 року близько 11 год 53 хв в м. Чернігові по вул. Любецька, 17, керував транспортним засобом «Mitsubishi Outlander», р.н. НОМЕР_1 , не маючи права керування даним транспортним засобом, при цьому правопорушення вчинено повторно протягом року, що підтверджується постановою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 23.03.2023, чим порушив вимоги п. 2.1 «а» ПДР.

Крім того, 04.10.2023 об 11 год 53 х Правил дорожнього руху. в в м. Чернігові по вул. Любецька, 17, ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Mitsubishi Outlander», р.н. НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння: звужені зіниці, що не реагують на світло, підвищена жвавість ходи та мови, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на визначення стану сп`яніння, у визначеному законом порядку у лікаря-нарколога ЧОПНЛ, відмовився у присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху.

За даним фактом відносно ОСОБА_1 складені протоколи про адміністративні правопорушення за ч.5 ст. 126, ч.1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з рішенням суду, захисник-адвокат Похилько С.М. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду скасувати, а провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ч. 5 ст. 126 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП складено невірно, так як в його діях вбачається повторність у зв`язку з притягненням його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, ОСОБА_1 було позбавлено права керування транспортним засобом на один рік, тому у фабулі протоколу повинно бути зазначено, що ОСОБА_1 притягується як особа, яка вже позбавлена права керування транспортним засобом, проте у протоколі вказано про повторність вчинення правопорушення, але ч. 5 ст. 126 КУпАП не передбачає відповідальності за повторне вчинення.

Звертає увагу, що відповідно до постанови Пленуму ВСУ №14 від 23.12.2005 року, якщо особа позбавлена права керування транспортним засобом, то до неї не можна застосовувати стягнення у виді позбавлення права керування, чого судом дотримано не було.

На думку апелянта, протоколи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 126, ч. 1 ст. 130 КУпАП є недопустимими доказами, так як їх зміст не відповідає фактичним обставинам провадження.

Заслухавши апелянта, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Захисник-адвокат Похилько С.М. в судовому засіданні апеляційного суду повідомив, що у дитини його підзахисного підвищилась температура, тому він відвіз її до лікарні. За таких обставин, перебував у стані крайньої необхідності. Дії ОСОБА_1 неправильно кваліфіковані за ч. 5 ст. 126 КУпАП. Крім того, він раніше притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, тому протокол повинен бути складений за ч. 2 ст. 130 КУпАП. В цьому випадку в його діях відсутній склад за ч.1 ст. 130, ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Протоколами про адміністративне правопорушення встановлено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом з явними ознаками наркотичного сп`яніння, відмови його від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку, а так само керування транспортним засобом, повторно протягом року, не маючи права керування транспортними засобами, що є порушенням вимог п. п. 2.5, 2.1 «а» ПДР.

Обставини, зазначені в протоколах також узгоджуються із дослідженим судом відеозаписом із нагрудної камери поліцейського, на якому відображені події, які відбувалися 04.10.2023 року за участю водія ОСОБА_1 .

З переглянутого відеозапису встановлено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом та був зупинений працівниками поліції, які під час спілкування виявили у водія ознаки наркотичного сп`яніння та запропонували пройти в установленому порядку огляд, однак останній відмовився у присутності двох свідків.

Згідно постанови Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24.11.2020 року ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортним засобом строком на один рік.

За інформацією, яка міститься у довідці ст. інспектора з ОД ВАП УПП в Чернігівській області ДПП від 05.10.2023 року встановлено, що гідно відомостей Національної автоматизованої інформаційної системи Головного сервісного центру МВС України ОСОБА_1 08.07.2009 отримував посвідчення водія; після позбавлення права керування транспортними засобами, станом на 05.10.2023 р. ОСОБА_1 не складав практичний та теоретичний іспити, отже не поновив своє право на керування транспортним засобом.

Постановою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 23.03.2023 р. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП.

12.09.2023 р. ОСОБА_1 притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, що підтверджується копією постанови Новозаводського районного суду м. Чернігова.

Таким чином суд першої інстанції цим доказам дав належну оцінку і вірно кваліфікував дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст.130, ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Доводи захисника про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, є необґрунтованими, оскільки він повторно 04.10.2023 протягом року керував транспортним засобом, не маючи права керування таким транспортним засобом. Крім того, будь-яких доказів перескладання іспиту з отримання посвідчення на право керування відповідної категорії ОСОБА_1 надано не було.

Твердження апелянта про невірну кваліфікацію дій ОСОБА_1 за ст. 130 КУпАП, зокрема щодо повторності його вчинення, є безпідставними, враховуючи вимоги ст. ст. 254, 256 КУпАП, з системного аналізу яких слідує, що предмет судового розгляду обмежений даними, які вказані в протоколі про адміністративне правопорушення та які визначають його суть.

Слід зазначити, що пункт 1.3 ПДР зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Пунктом 2.1 «а» Правил дорожнього руху встановлено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до вимог п.2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частина 5 статті 126 КУпАП передбачає відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, а саме: керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом; керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами; керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Адміністративна відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими, та вони повністю відповідають фактичним обставинам справи.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані крайньої необхідності, так як їхав до медичного закладу для огляду дитини, у якої підвищилась температура, то на думку апеляційного суду, вони є необґрунтованими.

Так, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ст.17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Згідно ст.18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода. Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі. За правовим полем України, зокрема п.2.9 а Правил дорожнього руху, ст. 130 КУпАП водіям забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Враховуючи вищевикладене, коли ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати транспортним засобом, він тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Таким чином, зважаючи на конкретні обставини справи, правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, вчинене ОСОБА_1 , є умисною, суспільно небезпечною дією, а тому зазначені захисником обставини не можуть вважатись такими, що є підставою для закриття справи у зв`язку з вчиненням дій особою в стані крайньої необхідності.

Адміністративне стягнення ОСОБА_1 накладено судом у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП, з врахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступені його вини.

Водночас, відсутність у ОСОБА_1 посвідчення водія не виключає можливість застосування до нього такого стягнення як позбавлення права керування транспортними засобами (Постанова Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04.09.2023 року у справі № 702/301/20).

Крім того, норми чинного КУпАП не встановлюють будь-яких обмежень щодо накладення стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, коли воно передбачене у санкції статті КУпАП, особам, які на момент вчинення адміністративного правопорушення не мали права керування транспортними засобами.

При цьому санкції ч. 1 ст. 130, ч. 5 ст. 126 КУпАП є безальтернативними стосовно видів стягнень, які мають бути накладені на особу, що порушила відповідні вимоги ПДР; дискреційні повноваження суду згідно з цією нормою поширюються виключно на визначення строку позбавлення права керування та вилучення транспортного засобу.

Згідно з усталеною практикою Верховного Суду, правова природа адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами не зводиться виключно до вилучення посвідчення водія та не вичерпується такою дією, а застосовується на певний період, тривалість якого визначається судом відповідно до санкції відповідної частини статті КУпАП, і полягає у забороні керування транспортними засобами.

Позбавлення права керування транспортними засобами має відповідати загальній меті будь-якого стягнення, передбаченій ст. 23 КУпАП.

За таких обставин, викладені в апеляційній скарзі доводи про неможливість накладення адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами є безпідставними.

Порушень вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 130, ч. 5 ст. 126 КУпАП та необґрунтованість накладеного на нього адміністративного стягнення, не вбачається.

За таких обставин, постанова суду відповідає вимогам закону, і законних підстав для її скасування чи зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника-адвоката Похилька С.М. - залишити без задоволення, а постанову Новозаводського районного суду м. Чернігова 21 грудня 2023 року стосовно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130, ч. 5 ст. 126 КУпАП, без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

СуддяС. О. Акуленко