Справа№464/330/24
пр.№ 3/464/311/24
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2024 року м.Львів

Суддя Сихівського районного суду м.Львова Тімченко Олена Валеріївна, розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст.173-2 КУАП,

у с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 15 грудня 2023 року о 20.15 год по АДРЕСА_2 вчинив відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_2 домашнє насильство, а саме: вчинив умисні дії фізичного та психологічного характеру, висловлювався в її сторону нецензурною лексикою, штовхав, шарпав та погрожував.

До такого висновку суддя дійшов з огляду на наступне.

У ст.280 КУАП закріплено обов`язок орган (посадову особу) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

За змістом ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

У постанові Верховного Суду від 14 травня 2020 року у справі № 240/12/17 сформульовано правовий висновок про те, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення, що доводиться шляхом надання доказів. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Диспозицією ч.1 ст.173-2 КУАП передбачено вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

У ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Описані вище обставини підтверджуються безпосередньо дослідженими по справі доказами у відповідності до ст.251 КУАП:

протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД № 028213 від 08 січня 2024 року, складеним Відділом поліції № 2 ЛРУП № 2 ГУНП у Львівській області, що за формою та змістом відповідає вимогам ст.256 КУАП, та яким зафіксовано час, місце та обставини вчинення правопорушення;

показаннями у суді потерпілої ОСОБА_2 та свідків очевидців події ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про те, що ОСОБА_1 15 грудня 2023 року ввечері біля будинку № 22 по вул.Угорська в м.Львові ображав потерпілу нецензурною лайкою, погрожував її життю та здоров`ю, шарпав та вирвав шмат волосся. Такі показання у суді узгоджуються із письмовими поясненнями, наданими дільничному офіцеру поліції;

повідомленням поліції на номер 102 про вчинене правопорушення.

У судді немає підстав піддавати сумніву достовірність письмових доказів. Потерпілі та свідки попереджалися про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання за ст.384 КК України, жодних підстав для недовіри їх показанням правопорушником не наведено, а судом не встановлено. Такі послідовні показання жодними доказами не спростовано, такі повністю та логічно вписуються в картину події правопорушення.

Підсумовуючи наведене, наявні письмові докази та показання, що узгоджуються між собою, є послідовними, у сукупності та взаємозв`язку є достатніми, достеменно свідчать про вчинення домашнього насильства та вини у цьому порушника.

При розгляді справи правопорушник свою вину заперечив з підстав відсутності скоєння жодних протиправних дій щодо потерпілої. Ствердив, що прийшов за місцем проживання до потерпілої з метою побачитись зі своєю донькою. Натомість, потерпіла з повернулась додому не з його, а з її старшою дочкою, які не побажали з ним спілкуватися.

Така позиція правопорушника є голослівною, спростовується наведеними вище об`єктивними доказами та не береться до уваги, розцінюється як спосіб уникнення відповідальності за скоєне та форма захисту.

Обставини, які б виключали провадження в справі, відповідно до ст.247 КУАП, та беззастережно спростовували даний висновок відсутні.

За вчинене правопорушник підлягає адміністративній відповідальності та при накладенні адміністративного стягнення відповідно до вимог ст.33 КУАП суддя враховує характер та обставини вчиненого, суспільну небезпеку правопорушення, що посягає на громадський порядок і громадську безпеку, особу порушника, який свою провину не визнає, його майнове становище та ступінь вини. З огляду на наведене суддя вважає, що на правопорушника слід накласти адміністративне стягнення у межах санкції статті, за якою кваліфіковано правопорушення, у виді громадських робіт, що буде згідно ст.23 КУАП достатньою та необхідною мірою відповідальності, відповідатиме особі правопорушника, суті та наслідкам вчиненого правопорушення. Перешкоди до застосування громадських робіт, як це передбачено ст.30-1 КУАП, відсутні. Суд ураховує, що заперечення провини свідчить про можливі наміри вчинення аналогічних протиправних дій у майбутньому, а застосування більш м`якого стягнення, зважаючи на відсутність офіційного легального доходу та постійної зайнятості, не досягне мети, визначеної ст.23 КУАП.

Окрім цього, у відповідності до ст.40-1 КУАП з правопорушника слід стягнути судовий збір на користь держави. Обставини, які надавали право на звільнення від сплати судового збору відповідно до ст.5 Закону України «Про судовий збір», у матеріалах справи відсутні.

Керуючись ст.ст.40-1, 221, 283, 284 КУАП,

п о с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУАП, та накласти адміністративне стягнення у виді у виді 40 год громадських робіт.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 605,60 грн судового збору.

Реквізити для оплати судового збору: отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/ 22030106, код отримувача код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106 (у порядку виконавчого провадження: стягувач Державна судова адміністрація України, адреса: 01601, м.Київ, вул.Липська, 18/5, ).

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Львівського апеляційного суду. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення пред`являється до виконання протягом трьох місяців з наступного дня після набрання нею законної сили.

Суддя Олена ТІМЧЕНКО