Номер провадження: 33/813/917/24
Номер справи місцевого суду: 501/3452/23
Головуючий у першій інстанції Тюмін Ю. О.
Доповідач Котелевський Р. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.04.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Котелевського Р.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Дубінчук Ж.М. на постанову судді Іллічівського міського суду Одеської області від 25.10.2023 року, щодо:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

Постановою місцевого суду ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та на нього накладене адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, та стягнуто судовий збір у розмірі 536,80 грн.

Згідно оскарженої постанови, 03.06.2023 року, о 19 год, за адресою: Одеська область, с. Малодолинське, вул. Миру, 22, ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом марки «Volkswagen Golf», державний номерний номер НОМЕР_1 , наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, не надав перевагу пішоходу ОСОБА_2 , внаслідок чого скоїв наїзд на нього, що призвело до механічних пошкоджень транспортного засобу з матеріальними збитками, а пішохід отримав легкі тілесні ушкодження, згідно висновку експерта №61 від 25.07.2023 року. Таким чином, ОСОБА_1 порушив вимоги п. 18.1 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою захисник Дубінчук Ж.М. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову та закрити провадження по справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

В обгартування вимог апеляційної скарги захисник посилається на наступне:

- судом порушено вимоги ст.245, 280 КУпАП, оскільки не досліджено всі докази по справі;

- судом порушено право на захист ОСОБА_1 , оскільки останній просив відкласти розгляд справи, але суд розглянув справу за відсутністю особи, зазначивши в постанові про те, що особа була присутня в судовому засіданні та надала пояснення, що не відповідає дійсності;

- справа розглянута судом без участі потерпілого;

- розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 позбавив його права на доведення перед судом, що позбавлення права керування транспортними засобами є занадто суворим стягненням без врахування даних про особу, оскільки ОСОБА_1 займається волонтерською діяльністю, надав невідкладну допомогу потерпілому після ДТП.

Крім того, захисником подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке обґрунтоване тим, що ОСОБА_1 не приймав участі в розгляді справи в суді першої інстанції, про існування рішення суду дізнався в лютому 2024 року, що свідчить про поважність причини пропуску строку на оскарження.

Дослідивши матеріали судової справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження; суд приходить до висновку про таке.

Що стосується клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, суд зазначає наступне.

Згідно положень ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, або якщо відмовлено у його поновленні.

Як убачається з матеріалів судової справи, судом першої інстанції постанова про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення винесена 25.10.2023 року. Згідно постанови розгляд справи відбувся за участі ОСОБА_1 , який повідомлявся судом шляхом надсилання телефонограми на номер мобільного телефону ОСОБА_3 ( НОМЕР_2 ).

Водночас матеріали справи містять клопотання ОСОБА_1 від 24.10.2023 року про відкладення розгляду справи.

Матеріали судової справи не містять журналу судового засідання та диску фіксації судового процесу в суді першої інстанції, що не спростовує доводи апелянта стосовно того, що ОСОБА_1 не приймав участі в судовому розгляді справи в місцевому суді.

19.02.2024 року ОСОБА_1 звернувся до місцевого суду з клопотанням про ознайомлення з матеріалами справи та того ж здійснив ознайомлення (а.п.27-28).

Оскільки оскаржена постанова ухвалена 25.10.2023 року, строк на апеляційне оскарження спливав 30.10.2023 року.

21.02.2024 року ОСОБА_1 уклав договір про надання правової допомоги із захисником ОСОБА_4 , яка 27.02.2024 року звернулась до місцевого суду із заявою про ознайомлення з матеріалами справи та видачу копії постанови від 25.10.2023 року, а 28.02.2024 року отримала копію постанови та ознайомилась з матеріалами справи (а.п. 29).

11.03.2024 року адвокатом Дубінчук Ж.М. подано апеляційну скаргу та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Враховуючи наведені обставини, відсутність доказів на підтвердження участі ОСОБА_1 на стадії розгляду справи в місцевому суді, а також факт відсутності направлення місцевим судом копії постанови на адресу ОСОБА_1 , з метою забезпечення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, права на доступ до правосуддя, суд вважає за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження.

Що стосується доводів апеляційної скарги про незаконність оскарженої постанови, судом встановлено таке.

Відповідно до положень ст.1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до вимог ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, але не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з вимогами ст. 268 КУпАП справа обов`язково розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Розгляд справи у відсутності цієї особи допустимий лише при наявності відомостей про своєчасне повідомлення особи про час та місце розгляду справи.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Апеляційним судом встановлено, що сторона захисту фактично не заперечує факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за обставин, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення та схемі ДТП, тобто фактично підтверджує існування доказів, на підставі яких місцевий суд дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП повністю доведена доказами, які містяться в матеріалах провадження, а тому оскаржена постанова в цій частині є законною та обґрунтованою.

Разом з цим, проаналізувавши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд вважає, що при обранні виду і розміру адміністративного стягнення відносно ОСОБА_1 , місцевий суд в повній мірі не врахував даних про особу правопорушника, що потягло за собою необґрунтоване призначення найбільш суворого стягнення, передбаченого санкцією ст.124 КУпАП.

Відповідно до вимог ст.ст. 23, 33 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень.

Стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених КУпАП України та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

З оскарженої постанови судді вбачається, що призначивши адміністративне стягнення у виді 1 (одного) року позбавлення права керування транспортними засобами, місцевий суд не в повній мірі дотримався вимог закону і, при наявності альтернативних стягнень, передбачених ст. 124 КУпАП, не мотивував своє рішення щодо застосування найсуворішого стягнення, що не відповідає вимогам ст.ст. 23, 33 КУпАП.

Апеляційний суд враховує, що матеріали провадження не містять відомостей стосовно скоєння ОСОБА_1 адміністративних правопорушень в минулому.

За таких умов адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом в даній справі апеляційний суд вважає занадто суворим, а тому постанова підлягає зміні в частині застосування виду адміністративного стягнення.

При цьому, апеляційний суд враховую усталену практику ЄСПЛ, в якій неодноразово зазначалось, що накладення стягнення з особи не повинно містити у собі тягар для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, задля не порушення її прав.

Стосовно доводів захисника про розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 та не повідомлення потерпілого про дату, час та місце розгляду справи в суді першої інстанції, апеляційний суд зазначає, що вказані обставини не є беззаперечною підставою для скасування постанови суду. Суд звертає увагу, що право ОСОБА_1 та потерпілого ОСОБА_2 на участь у судовому розгляді суду апеляційної інстанції, оскільки всі учасники процесу були повідомленими про розгляд справи у передбаченому законом порядку.

Судом апеляційної інстанції не приймаються доводи адвоката щодо необхідності закриття провадження по справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, з огляду на таке.

Згідно ст.124 КУпАП причинним зв`язком між діями обох учасників дорожнього руху щодо недотримання правил безпеки дорожнього руху, якщо такі мали місце, та наслідків ДТП отримання транспортним засобом механічних пошкоджень або пошкодження іншого майна, зокрема завдання пішоходу будь-яких матеріальних збитків.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення від 23.08.2023 року серія ААД №193435, 03.06.2023 року, о 19 год, за адресою: Одеська область, с. Малодолинське, вул. Миру, 22, ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом марки «Volkswagen Golf», державний номерний номер НОМЕР_1 , наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, не надав перевагу пішоходу ОСОБА_2 , внаслідок чого скоїв наїзд на нього, що призвело до механічних пошкоджень транспортного засобу з матеріальними збитками, а пішохід отримав легкі тілесні ушкодження, згідно висновку експерта №61 від 25.07.2023 року.

Із зазначеного слідує, що ОСОБА_1 порушив вимоги п. 18.1 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП, та диспозиція вказаної норми закону передбачає настання певних наслідків, як обов`язкового елемента об`єктивної сторони цього правопорушення пошкодження транспортних засобів або іншого майна, що знаходиться у причинному зв`язку з порушенням Правил дорожнього руху.

Стаття 9 КУпАП наводить визначення поняття адміністративного правопорушення, а саме: це є «протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність».

З огляду на вищенаведене, оскільки транспортний засіб ОСОБА_1 отримав механічні пошкодження, а потерпілий ОСОБА_2 отримав легкі тілесні ушкодження, в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП

З урахуванням встановлених судом обставин, апеляційний суд приходить до висновку про існування підстав для часткового задоволення апеляційної скарги захисника та зміни постанови місцевого суду в частині застосування адміністративного стягнення.

Керуючись ст.ст. 293, 294 КУпАП, апеляційний суд,

постановив:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Іллічівського міського суду Одеської області від 25.10.2023 року.

Апеляційну скаргу захисника Дубінчук Ж.М. задовольнити частково.

Постанову Іллічівського міського суду Одеської області від 25.10.2023 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаний винуватим за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення змінити в частині застосування адміністративного стягнення.

Застосувати до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

В іншій частині постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення та оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Р.І. Котелевський