Номер провадження: 33/813/402/24
Головуючий у першій інстанції Братків І. І.
Доповідач Котелевський Р. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Котелевського Р.І.,

за участю:

секретаря судового засідання - Тьосової Я.В.,

захисника - Васильєва П.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції між Одеським апеляційним судом та захисником Васильєвим П.О. за допомогою програмного забезпечення «EasyCon», апеляційну скаргу захисника на постанову судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19.12.2023 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Білгород-Дністровський Одеської області, громадянина України, місце служби та посади: військова частина НОМЕР_1 , стрілець роти охорони та оборони, на посаді з 2020, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-15 КУпАП,

встановив:

Оскарженою постановою, ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-15 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме 17000 (сімнадцять тисяч) гривень та стягнуто у дохід держави судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 (вісімдесят) копійок.

Згідно з оскарженою постановою, 11.12.2023 року, до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від Південного територіального управління Військової служби правопорядку надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ОД/VII/964 (з додатками) відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.172-15 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що 07.12.2023 року, приблизно о 09:30 год, під час проведення перевірки несення служби на посту патруля військової частини НОМЕР_1 заступником командира військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_2 було виявлено, що на визначеному посту патруля військової частини НОМЕР_1 військовослужбовці, які були призначені в склад патруля, а саме: військовослужбовець військової служби за контрактом солдат ОСОБА_1 та військовослужбовець військової служби за контрактом солдат ОСОБА_3 не виконували встановлені обов`язки щодо охорони та оборони визначеного поста визначені статтями 270, 275 - 276 Статуту гарнізонної та вартової служби Збройних Сил України та вели пряму онлайн відеотрансляцію з особистого мобільного телефону для задоволення власних особистих потреб в період часу встановленого для здійснення охорони та оборони визначеного поста військової частини в складі патруля з 08.30 год. до 09.30 год., тим самим не виконували поставлене завдання по охороні та обороні визначеного поста. Таким чином, порушуючи законодавство України щодо встановленого порядку проходження військової служби в діях військовослужбовця військової служби за контрактом солдата ОСОБА_1 вбачаються ознаки військового адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 172-15 КУпАП, а саме: недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду.

Не погоджуючись з постановою, захисник Васильєв П.О. подав апеляційну скаргу, в якій посилається на її незаконність та необґрунтованість, стверджує про неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та дослідженим доказам, просить скасувати постанову та закрити провадження по справі у справі у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник вказує, що протокол про адміністративне правопорушення не є самостійним доказом на підтвердження винуватості ОСОБА_1 , а інші докази його вини у справі відсутні. Звертає увагу, що місцевий суд безпосередньо не допитав свідків у справі, а також не вислухав пояснення ОСОБА_1 та його захисника, та виклав у мотивувальній частині постанови недостовірні відомості щодо участі захисника в судовому засіданні, що не відповідає дійсності. Захисник зазначає, що із долученого до протоколу фотознімку не можливо встановити, коли саме, в який день та час він був здійсненний, а також відсутній відеозапис, який на думку особи, що склала протокол, був поширений у соціальних мережах. В протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено, в чому саме полягало недбале ставлення до військової служби, виконання яких конкретно обов`язків було проігноровано ОСОБА_1 та на підставі якого документу він мав виконувати обов`язки військової служби з охорони та оборони визначеного об`єкту саме 07.12.2023 року. Звертає увагу, що ОСОБА_1 інкримінується вчинення протиправних дій 07.12.2023 року, однак до справи долучено Наказ №340-НР від 05.12.2023 року про призначення добового наряду на 06.12.2023 року, до якого входив ОСОБА_1 . Інших наказів матеріали справи, в тому числі щодо виконання ОСОБА_1 обов`язків військової служби з охорони та оборони визначеного об`єкту 07.12.2023 року з 08.30 год до 09.30 год, в матеріалах справи не міститься.

Також, захисник посилається на те, що матеріали справи не містять відомостей про доведення до ОСОБА_1 наказу про його залучення до виконання обов`язків 07.12.2023 року. Апелянт звертає увагу, що в матеріалах справи також відсутні докази донесення та доповіді командиром військової частини своєму прямому командиру (начальнику) та повідомлень органу управління Військової служби правопорядку та керівнику відповідної прокуратури, як того вимагає п.4 Розділу ІІ «Інструкції з надання доповідей і донесень про події, кримінальні правопорушення військові адміністративні правопорушення та адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, порушення військової дисципліни та їх облік у МОУ, ЗСУ та Державній спеціальній службі транспорту», затвердженого Наказом МОУ №604 від 29.11.2018 року. Посилання суду на пояснення, що містяться в матеріалах справи не можуть виступати належними доказами, оскільки обставини мають бути з`ясовані, шляхом допиту свідків безпосередньо судом, що відповідає позиції, яка викладена у п.32 Постанови Верховного Суду від 27.06.2019 року (справа №560/751/17).

У судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 не з`явився, за повідомленням захисника продовжує проходити військову службу, а тому захисник не заперечував проти розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 .

Заслухавши пояснення захисника, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити; вивчивши матеріали справи; перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи; апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги.

Розглянувши дану справу, апеляційний суд приходить до висновку про обґрунтованість апеляційної скарги щодо незаконності та необґрунтованості постанови місцевого суду, оскільки вона постановлена з порушенням вимог діючого КУпАП, за результатами неповного дослідження доказів та без врахування положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини.

Так, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі ЄКПЛ або Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України №475/97-ВР від 17.07.1997 року; Конвенція набула чинності для України 11.09.1997 року.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на справедливий і публічний розгляд справи.

Виходить, що у справах про адміністративні правопорушення на які ЄСПЛ поширює кримінально правовий аспект, - особа, щодо якої розглядається справа та потерпілий, додатково користуються гарантіями ст.6 Конвенції: право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника (за браком коштів), ін. Крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості.

Вказані вимоги КУпАП та практика ЄСПЛ під час розгляду справи судом першої інстанції враховані не були, внаслідок чого поза увагою суду залишилися обставини, які мали суттєве значення для правильного вирішення даної справи.

Оскарженою постановою суду, ОСОБА_1 визнаний винуватим за 2 ст.172-15 КУпАП за недбале ставлення військової службової особи до військової служби , вчинене в умовах особливого періоду.

Так, з протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 встановлено, що 07.12.2023 року, приблизно о 09:30 год., під час проведення перевірки несення служби на посту патруля військової частини НОМЕР_1 заступником командира військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_2 було виявлено, що на визначеному посту патруля військової частини НОМЕР_1 військовослужбовці, які були призначені в склад патруля, а саме: військовослужбовець військової служби за контрактом солдат ОСОБА_1 та військовослужбовець військової служби за контрактом солдат ОСОБА_3 не виконували встановлені обов`язки щодо охорони та оборони визначеного поста визначені статтями 270, 275 - 276 Статуту гарнізонної та вартової служби Збройних Сил України та вели пряму онлайн відеотрансляцію з особистого мобільного телефону для задоволення власних особистих потреб в період часу встановленого для здійснення охорони та оборони визначеного поста військової частини в складі патруля з 08.30 год. до 09.30 год., тим самим не виконували поставлене завдання по охороні та обороні визначеного поста. Таким чином, порушуючи законодавство України щодо встановленого порядку проходження військової служби в діях військовослужбовця військової служби за контрактом солдата ОСОБА_1 вбачаються ознаки військового адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 172-15 КУпАП, а саме: недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду.

Відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності.

Відповідно до Закону України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 08.11.2023 № 3429-IX в Україні діє правовий режим воєнного стану.

Будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом відповідно до ст. 9, 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджених Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», солдат ОСОБА_1 зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України та законів України, Військової присяги віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), знати та виконувати свої службові обов`язки, що визначають обсяг завдань доручених йому за посадою.

Згідно статей 270, 275 - 276 Статуту гарнізонної та вартової служби Збройних Сил України рішення про організацію охорони і оборони об`єктів, бойової та іншої техніки, військового майна окремо розташованих підрозділів приймається командиром військової частини. Охорона здійснюється віднарядженими від підрозділів патрульними, озброєними штатною зброєю. Патрульний несе службу рухаючись за маршрутом, зазначеним у схемі патрулювання. Під час несення служби патрульному забороняється відволікатися від виконання поставленого завдання (сидіти, притулятися до чого-небудь, спати, курити, розмовляти, їсти, пити, читати, писати, справляти природні потреби, передавати й приймати будь-які предмети, досилати без потреби патрон у патронник, заходити в зону роботи технічних засобів охорони).

Так відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 військовослужбовця військової служби за контрактом солдата ОСОБА_1 було призначено в склад патруля щодо охорони та оборони визначеного поста військової частини НОМЕР_1 та він виконував обов`язки патрульного як військова службова особа.

Під час проходження військової служби за контрактом солдат ОСОБА_1 повинен був неухильно дотримуватись військової дисципліни.

Відповідно до ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, військова дисципліна - це бездоганне і не ухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовцям за виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів. Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів та накази командирів.

Проте, діючи умисно, протиправно, всупереч інтересам служби на порушення вказаних вище статутних обов`язків військовослужбовець військової служби за контрактом солдат ОСОБА_1 вчинив військове адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, а саме: проявив недбале ставлення до військової служби, що виразилось у порушенні правил несення служби в патрулі військової частини, в результаті чого він не виконував своїх службових обов`язків через недбале ставлення до них.

Несумлінне ставлення службової особи до своїх службових обов`язків, передусім, характеризує поведінку (дію або бездіяльність) при недбалості. Вона означає, що за наявності об`єктивної можливості діяти так, як того вимагають інтереси служби, службова особа безвідповідально ставиться до виконання своїх обов`язків, у зв`язку з чим виконує їх неналежним чином (неякісне, неточно, неповно, поверхнево, несвоєчасно тощо) або взагалі не виконує службові обов`язки, які входять до її компетенції. Несумлінне ставлення до службових обов`язків характеризує об`єктивну сторону вчиненого і полягає в тому, що за наявності реальної можливості діяти так, як того вимагають інтереси служби, винний або взагалі не діє, або хоча і діє, але неналежним чином.

Тобто, для встановлення об`єктивної сторони недбалості необхідно встановити: 1) нормативний акт, яким визначається компетенція службової особи; 2) коло службових обов`язків, покладених на неї цим актом у встановленому порядку; 3) яким способом і які конкретні дії суб`єкт повинен був здійснити за даних обставин; 4) чи мав він реальну можливість виконати ці дії; 5) в чому виразилися допущені ним порушення.

Приймаючи рішення, місцевий суд послався в оскарженій постанові на те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення доводиться зібраними у справі доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення ОД/VII/964 від 07.12.2023, копією рапорту командира військової частини НОМЕР_1 від 07.12.2023, фотознімком, поясненнями солдата ОСОБА_3 (який також був призначений в склад патруля на визначеному посту патруля військової частини НОМЕР_1 ) від 07.12.2023, поясненнями командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 від 07.12.2023, поясненнями заступника командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 від 07.12.2023, поясненнями заступника командира військової частини НОМЕР_1 з МПЗ ОСОБА_5 від 07.12.2023.

При цьому, окрім зазначених доказів, які на думку місцевого суду вказують на наявність в діях ОСОБА_1 , ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст172-15 КУпАП, суд не зазначив в постанові щодо існування основного доказу, який формує об`єктивну сторону цього правопорушення.

Натомість, до матеріалів справи про адміністративне правопорушення долучено копію витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_6 від 05.12.2023 року №340-НР про призначення добового наряду на 06.12.2023 року для посилення охорони та оборони військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до вказаного витягу з наказу, солдат ОСОБА_1 призначений начальником патруля №2 у 2-ій зміні по маршруту руху патруля - підступи до поста №2.

Інших наказів про призначення до складу патруля солдата ОСОБА_1 , матеріали справи не містять.

Апеляційний суд визнає слушними доводи захисника стосовно того, що наказ №340-НР від 05.12.2023 року містить вказівку на призначення добового патруля на 06.12.2023 року, при цьому, відомостей про те, що вказана доба поширюється на обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення ОД/VII/964 від 07.12.2023, а саме на 09 год 30 хв 07.12.2023 року, матеріали справи не містять.

Тобто, із долучених до справи доказів, не вбачається за можливе встановити чи перебував солдат ОСОБА_1 у добовому наряді саме 07.12.2023 року, оскільки доба містить в собі 24 години, які починаються з 00 год 00 хв. і закінчується о 23 год 59 хв числа, про яке йде мова, за виключенням випадків, коли містяться конкретні вказівки на години з якої по яку поширюється доба, яка не починається з 00 год 00 хв.

Враховуючи вказані обставини, посилання суду першої інстанції на пояснення солдата ОСОБА_3 (який також був призначений в склад патруля на визначеному посту патруля військової частини НОМЕР_1 ) від 07.12.2023 року, командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 від 07.12.2023 року, заступника командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 від 07.12.2023 року, пояснення заступника командира військової частини НОМЕР_1 з МПЗ ОСОБА_5 від 07.12.2023 року, які до того ж не були допитані судом першої інстанції з метою встановлення об`єктивних відомостей щодо підстав та обставин перебування солдата ОСОБА_1 у добовому наряді станом на 09 год 30 хв 07.12.2023 року, встановити чи дійсно останнім було вчинено недбале ставлення до військової служби, вчинене в умовах воєнного стану, є неможливим.

Будь-які інші докази на підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.175-15 КУпАП в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, з урахуванням встановлених судом апеляційної інстанції обставин, які не підтверджують факту несення військовослужбовцем ОСОБА_1 служби на посту патруля військової частини НОМЕР_1 о 09 год 30 хв 07.12.2023 року, суд приходить до висновку про відсутність в матеріалах даної справи належних та допустимих доказів на підтвердження факту недбалого ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.98 року, п. 54 рішення у справі «Шабельник проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Розглядаючи дану справу, апеляційний суд враховує практику ЄСПЛ, зокрема у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav.Russia», рішення від 30.05.2013, заява №36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelinv.Russia», заява №926/08, рішення від 20.09.2016), в яких Суд, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про незаконність та необґрунтованість прийнятого місцевим судом рішення про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП.

Стосовно доводів апеляційної скарги захисника щодо безпідставного зазначення в мотивувальній частині оскарженої постанови суду вказівки на участь у судовому розгляді протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 захисника Васильєва П.О., апеляційний суд зазначає наступне.

Діючим КУпАП не передбачена фіксація судового розгляду справи про адміністративне правопорушення. Проте, така фіксація може бути здійснена за клопотанням сторони провадження.

Матеріали даної судової справи не містять клопотання захисника про здійснення технічної фіксації судового розгляду.

Крім того, матеріали судової справи не містять журналу судового засідання, якому суд апеляційної інстанції міг надати оцінку на предмет правомірності зазначення місцевим судом в мотивувальній частині постанови про участь захисника у судовому засіданні.

З огляду на наведене, у апеляційного суду відсутні підстави ставити під сумнів правомірність посилання суду першої інстанції щодо присутності захисника Васильєва П.О. у судовому засіданні під час розгляду матеріалів справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , оскільки протилежне не доведено стороною захисту.

Відповідно до вимог ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження по справі.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З урахуванням встановлених апеляційним судом обставин, постанова суду першої інстанції, відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, підлягає скасуванню із закриттям провадження по справі, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП.

Керуючись ст.ст.293, 294 КУпАП, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника Васильєва П.О. - задовольнити.

Постанову судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19.12.2023 року, якою ОСОБА_1 ,визнаний винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення - скасувати.

Провадження по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діяхОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення й оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Р.І. Котелевський