БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №730/412/24
Провадження № 3/730/218/2024
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" травня 2024 р. м. Борзна

Суддя Борзнянського районного суду Чернігівської області Ріхтер В.В., розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення, які надійшли від ВП № 3 (м. Борзна) Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 5 ст. 126 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, 27.03.2024 року о 05-00 год. на автодорозі с. Велика Доч - с. Носелівка на 5 км водій ОСОБА_1 повторно протягом року керував автомобілем ВАЗ 2106, д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи права керування такими транспортними засобами, чим порушив п. 2.1а ПДР України.

Оскільки дії водія ОСОБА_1 носять ознаки правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, справу направлено для розгляду до суду.

ОСОБА_1 в судовому засіданні свою винуватість категорично заперечив, зазначив, що в цей день він транспортним засобом не керував, а себе обмовив через тиск працівників поліції, які сказали йому «взяти» вину на себе.

Загалом пояснив, що 27.03.2024 року він у компанії однолітків вживав алкогольні напої. Вранці вирішили їхати додому на автомобілі ВАЗ 2106, д.н.з. НОМЕР_1 , який юридично належить ОСОБА_2 , але фактично він його продав вітчиму ОСОБА_1 ОСОБА_3 . В автомобілі було 4 людини: він, неповнолітній ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та Никоненко. Керував автомобілем неповнолітній ОСОБА_4 , який був тверезим, всі інші, в тому числі й сам ОСОБА_1 , були у стані сильного алкогольного сп`яніння. Приблизно о 5 ранку вони рухалися дорогою, як раптом лопнуло колесо, від чого автомобіль злетів у кювет та загорівся. Усі вибралися з авто, ушкоджень не зазнали. Від побаченого усі злякалися, а тому покинули місце пригоди. Також, автівка була на газу, а тому біля неї знаходитися було небезпечно. Після цього, через декілька годин, до нього приїхали працівники поліції. Його знайшли через те, що автівка належала його вітчиму. У відділі поліції він усе розповів, як було та з ким він був. Повідомив, що за кермом був неповнолітній ОСОБА_4 . Але працівники поліції змусили його на камеру сказати, що це він керував автівкою. Мотивували це тим, що ОСОБА_4 є неповнолітнім, а тому на нього не бажано складати протокол, а тому він має все взяти на себе. Під впливом поліції, щоб все швидше скінчилося, ОСОБА_1 зазначив, що це він керував автомобілем. Додатково зазначив, що кошти за автомобіль ОСОБА_3 вже віддали. Це зробили всі вчотирьох: він, неповнолітній ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , оскільки вони є друзями та були разом, коли автомобіль згорів.

У судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та неповнолітній ОСОБА_4 , кожен окремо, повністю підтвердили зазначене ОСОБА_1 . Переконують, що за кермом був саме неповнолітній ОСОБА_4 , який був тверезий. Зазначили, що з приводу цих подій їх нікуди не викликали та поліція їх ні про що не питали. Так би вони все розповіли, як було та хто був за кермом. Про те, що сталося, змогли повідомити лише у суді.

Неповнолітній ОСОБА_4 пояснив, що це він керував автівкою та не розуміє, чому протокол склали на ОСОБА_1 . Зазначив, що їхав автівкою, лопнуло колесо та він не зміг впоратися з керуванням авто та з`їхав у кювет. Зазначає, що йому не має сенсу «вигороджувати» ОСОБА_1 , бо він сам в змозі відповісти за свої вчинки. Якби працівники поліції до нього прийшли або його викликали для пояснень, він би повідомив би це ж саме.

Звертає увагу суд й на те, що свідки та ОСОБА_1 , кожний окремо, чітко, не задумуючись, без зволікань пояснили, де хто сидів в автівці під час пригоди.

Суд, дослідивши матеріали адміністративної справи, у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, а саме: оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, у тому числі з урахуванням наданих в суді пояснень особи, яка притягується до адміністративної відповідальності щодо часу, місця, способу настання обставин, вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення, та безпосередньо її ролі в їх настанні, керуючись законом і правосвідомістю, дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 129 Конституції України, розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

За змістом ст. 252 КУпАП суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як на докази винуватості ОСОБА_1 поліцією надано протокол про адміністративне правопорушення та технічний запис з бодікамери, у відповідності до якого, ОСОБА_1 знаходиться у відділі поліції та зазначає, що це він керував транспортним засобом. Інших, будь-яких доказів суду не надано.

У даному випадку суд не бере до уваги технічний запис, оскільки він складений у відділі поліції та не підтверджує самого факту керування, а також вказане не узгоджується з показаннями свідків, наданими в судовому засіданні.

Суд надає перевагу показанням свідків, оскільки останні були попереджені судом про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих пояснень суду, а також останні чітко зазначили усі події у дрібницях.

Таким чином, органом, яким складено протокол про адміністративне правопорушення, не доведено факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Згідно ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління, і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо допускала настання цих наслідків.

Сам обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Такі докази мають випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто бути такими, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущення.

Аналогічного роду положення закріплено і у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Зокрема, в контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (рішення від 15.05.2008 року, заява № 7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Однак, у цій ситуації зібрані матеріали, як докази, уповноваженою на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, особою, за своєю суттю залишать місце сумнівам, як наслідок, не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», з огляду на наведене вище.

Відповідно до ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

Підстав для направлення справи на дооформлення суд не убачає з огляду на норми ст. 284 КупАП.

За таких обставин, враховуючи вище викладене, суд вважає, що у діях особи, що притягується до адміністративної відповідальності, відсутній склад адміністративного правопорушення.

Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

У зв`язку з чим дане адміністративне провадження, з урахуванням вимог п. 1 ст. 247 КУпАП, підлягає закриттю, а судовий збір не підлягає стягненню з особи, що притягується до адміністративної відповідальності, у зв`язку з встановленням обставин, визначених п. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1, 6, 126, 245, 247, 251, 252, 268, 272, 280 Кодексу України про адміністративне правопорушення, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку її оскарження.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду через Борзнянський районний суд протягом 10 днів з дня винесення постанови.

Суддя Ріхтер В.В.