Справа 350/335/24
Номер провадження 3/350/146/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2024 року селище Рожнятів

Суддя Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області Бейко А.М., розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП),

в с т а н о в и в:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №586709, 19.02.2024 о 00 год. 46 хв. у с.Сваричів по вул.Довга водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів), від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі відмовився.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтвердив, що 19.02.2024 о 00 год. 46 хв. у с.Сваричів по вул.Довга він керував автомобілем, оскільки їхав у аптеку, щоб придбати ліки для мами. У автомобілі з ним перебував його товариш ОСОБА_2 , який був у стані алкогольного сп`яніння і від нього відчувався різкий запах алкоголю. У с.Сваричів його зупинили поліцейські, які запропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. Така пропозиція йому була незрозумілою, оскільки він не був п`яний. При цьому, поліцейський повідомив, що у нього немає ознак алкогольного сп`яніння, а запах алкоголю відчувається із салону автомобіля. Незважаючи на це, він погодився проїхати у медичний заклад, очікуючи, що якщо поліцейський або лікар запідозрить у нього хоча б якісь ознаки алкогольного сп`яніння, він все ж таки пройде відповідний огляд, щоб довести свою невинуватість. Однак, ні поліцейський, ні лікар медичного закладу не пояснили йому необхідність проведення щодо нього огляду на стан алкогольного сп`яніння, а також не назвали жодних ознак алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим він відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Представник ОСОБА_1 адвокат Родіков І.С. у судовому засіданні підтримав позицію свого довірителя та додатково зазначив, що відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння є законною, оскільки він не зобов`язаний проходити такий огляд, якщо поліцейський вважає, що у нього відсутні ознаки алкогольного сп`яніння. Тобто якщо у ОСОБА_1 були відсутні ознаки алкогольного сп`яніння, то і законних підстав проводити щодо нього огляд на стан сп`яніння не було. У підсумку, адвокат заявив клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю в діях його довірителя складу адміністративного правопорушення.

У судовому засіданні, будучи повідомлений про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого показання, у якості свідка був допитаний ОСОБА_2 , який надав суду показання про те, що 19.02.2024 приблизно о 00 год. 40 хв. у с.Сваричів він їхав у автомобілі свого товариша ОСОБА_1 , який знаходився за кермом. При цьому, напередодні зупинки транспортного засобу поліцейськими, він вживав алкоголь, у зв`язку з чим від нього, а також з салону автомобіля міг відчуватися запах алкоголю.

Вислухавши особу, стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, його представника та свідка, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, оцінивши всі докази, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, приходжу до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, виходячи з наступного.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на її користь.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в ч.2 п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 за №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визнання особи винуватою, може мати місце лише за умови доведеності її вини.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» вказав, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Відповідно до положень ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Оцінка доказів відповідно до ст.252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23 грудня 2005 року, звертається увага судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності.

Процедура розгляду справ про адміністративні правопорушення не передбачає участі при судовому розгляді сторони обвинувачення, що може призвести до змішування ролі обвинувача та судді і тим самим дати підстави для законних сумнівів неупередженості суду, порушити принцип змагальності (див. наприклад пункти 44-45 справи «Кривошапкін проти Росії»). У зв`язку із чим суд не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає «обережності дій суду» при вирішені питання про тягар доказування в такій категорії справ.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував, що визначення суті правопорушення та його ідентифікація як кримінального правопорушення здійснюється не тільки з врахуванням того, що таке правопорушення відноситься до кримінального права у правовій системі держави, а і з урахуванням правової природи порушення, його характеру і ступеню суворості покарання, яке може понести правопорушник (справа "Озтюрк проти Німеччини", "Кемпбелл і Фелл проти Сполученого Королівства").

При цьому, Європейський суд зазначав про те, що санкція у виді позбавлення прав на управління транспортним засобом розглядається як кримінально-правова санкція, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності».

Таким чином, керуючись ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та враховуючи практику Європейського суду з прав людини, беручи до уваги правову природу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, його характер і ступінь суворості передбачених стягнень, необхідно прийти до висновку, що особа, яка обвинувачується у вчиненні вищевказаного правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.1 ст.130 КУпАП, на підставі п.2.5 Правил дорожнього руху (далі - ПДР).

Відповідно до п.2.5 ПДР, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому законом порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП наступає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само в разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносити у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення знаходить свій прояв у дії чи бездіяльності, що заборонені адміністративним правом. У багатьох випадках вона залежить від місця, часу, обставин і способу скоєння адміністративного правопорушення, а також від причинного зв`язку між діянням і шкідливими наслідками цього діяння, вчинення протиправного діяння в минулому, його системності. Законодавство про адміністративні правопорушення охоплює саме ці елементи змісту об`єктивної сторони адміністративного правопорушення.

Щодо об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, то визначені склади об`єктивної сторони даного правопорушення полягають у:

- керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння;

- керуванні транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння;

- керуванні транспортним засобом в стані іншого сп`яніння;

- керуванні транспортним засобом під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

- передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння;

- передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває під впливом таких лікарських препаратів;

- відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суб`єкт вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП спеціальний водій, тобто особа, яка керувала транспортним засобом в стані сп`яніння або відмовилась від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Суб`єктивна сторона даного правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Отже, обов`язковою ознакою правопорушення, передбаченого вказаною частиною даної статті КУпАП, є керування транспортним засобом водієм в стані сп`яніння або його відмова від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан сп`яніння.

Суд звертає увагу, що порядок проведення огляду на стан сп`яніння визначений ст.266 КУпАП, положеннями Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка затверджена наказ Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 №1452/735 (далі за текстом - Інструкція), а також Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (далі за текстом - Порядок).

Таким чином законодавство чітко регламентує огляду водія для визначення стану сп`яніння, дотримання визначеної процедури та порядку якого є однією з підстав для притягнення особи до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до ст.266 КУпАП, особи, які керують транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Разом з тим, відповідно до п.9 розділу ІІ Інструкції, з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Таке ж положення передбачено і пунктом 7 Порядку.

З вищезазначених приписів чинного законодавства України вбачається, що працівники поліції, встановивши факт керування автомобілем особою, в якої наявні ознаки алкогольного сп`яніння, дотримуючись встановленого законом порядку, повинні запропонувати водію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу. У разі незгоди водія або із результатами огляду або на проведення зазначеного огляду поліцейським, такий огляд повинен бути проведений в закладі охорони здоров`я. При цьому, час протягом якого поліцейський повинен забезпечити водія до медичного закладу становить дві години.

На підтвердження винуватості ОСОБА_1 суду, окрім іншого, було надано протокол про адміністративне правопорушення, акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (далі Акт огляду), направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі за текстом Направлення на огляд водія транспортного засобу), Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі Медичний висновок), письмові пояснення ОСОБА_1 , рапорт поліцейського, відеозаписи, які містяться на двох багатофункціональних цифрових відеодисках.

У письмових поясненнях від 19.02.2024 (а.с.5), наданих під час складення протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 зазначив, що спиртні напої не вживав, вважає дії працівників поліції неправомірними.

З Акт огляду, Направлення на огляд водія транспортного засобу та медичного Висновку (а.с.2, 3, 4) вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і у медичному закладі.

У судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що пропозиція поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння була для нього незрозумілою, оскільки він не був п`яний. При цьому, поліцейський повідомив, що у нього немає ознак алкогольного сп`яніння, а запах алкоголю відчувається із салону автомобіля.

Представник ОСОБА_1 адвокат Родіков І.С. у судовому засіданні зазначив, що ОСОБА_1 не зобов`язаний був проходити огляд на стан сп`яніння, оскільки поліцейський повідомив, що у нього відсутні ознаки алкогольного сп`яніння. Тобто якщо у ОСОБА_1 були відсутні ознаки алкогольного сп`яніння, то не було законних підстав проводити щодо нього огляд на стан сп`яніння.

Надаючи оцінку вищезазначеним твердженням ОСОБА_1 та його адвоката, суд дослідив в судовому засіданні відеозаписи, на яких зафіксовано факт зупинки працівниками поліції транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 .

Окрім цього, на відеозаписах з назвою «0000000__0041» «0000000__0042» зафіксовано, як поліцейський після перевірки документів ОСОБА_1 запитує у нього, чи не вживав він алкогольні напої, на що водій відповідає «ні».

Далі поліцейський звертається до водія: «Тест пройдете? Запах алкоголю з салону автомобіля. «Алкофор» у нас є такий прилад, сертифікований… Від вас відчутно запах алкоголю з салону автомобіля, не від вас особисто, а з салону автомобіля».

У цей момент на відеозаписі зафіксовано, що на передньому пасажирському сидінні автомобіля, яким керував ОСОБА_1 , сидить його товариш ОСОБА_2 , який у судовому засіданні надав суду показання про те, що напередодні зупинки транспортного засобу поліцейськими, він вживав алкоголь, у зв`язку з чим від нього, а також з салону автомобіля міг відчуватися запах алкоголю.

Далі на відеозаписах зафіксовано, як поліцейський пропонує ОСОБА_1 пройти тест для визначення стану алкогольного сп`яніння або на місці зупинки, або у лікувальному закладі, і останній висловлює намір пройти такий огляд у лікарні.

Суд звертає увагу, що п.п. 2, 3 розділу І Інструкції передбачено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Аналіз вищезазначених положень свідчить, що підставою для проведення огляду водія на стан сп`яніння є наявність ознак алкогольного сп`яніння, перелік яких чітко передбачений відповідною Інструкцією.

Однак, відеозаписами підтверджено, що поліцейський на місці зупинки не назвав жодної ознаки алкогольної сп`яніння, виявивши яку у ОСОБА_1 , мав би законну підставу запропонувати йому пройти огляд на стан сп`яніння. Натомість поліцейський зазначив, що від водія не відчувається запаху алкоголю, хоча такий запах відчутно із салону автомобіля, у якому окрім водія, знаходилася і інша особа, яка перебувала у стані алкогольного сп`яніння.

ОСОБА_1 стверджує, що відсутність виявлених у нього ознак сп`яніння спонукало його проїхати у медичний заклад, очікуючи, що там або поліцейський, або лікар пояснять йому необхідність проходження відповідного огляду. Однак, жоден із них не пояснив йому необхідність проведення щодо нього огляду на стан сп`яніння, а також не назвали жодних ознак алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим він відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Такі твердження ОСОБА_1 знайшли своє підтвердженні на переглянути відеозаписах, з яких вбачається, що у лікувальному закладі медичний працівник не поінформувавши ОСОБА_1 про порядок проходження ним огляду на стан сп`яніння у медичному закладі та не повідомивши відповідні ознаки сп`яніння, одразу запитав, чи буде він проходити відповідний огляд, на що останній відмовився.

Проаналізувавши досліджені в судовому засіданні відеозаписи суд прийшов до висновку, що доводи ОСОБА_1 є слушними та обґрунтованими, оскільки узгоджуються із вимогами законодавства, яким врегульовано питання проведення процедури огляду особи на стан алкогольного сп`яніння.

Так, у поліцейського були відсутні підстави вважати, що водій перебуває у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану, оскільки він не назвав жодної ознаки алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , натомість повідомив, що від водія не відчувається запаху алкоголю.

За відсутності виявлених у ОСОБА_1 ознак сп`яніння, у нього, як водія транспортного засобу, не виникало обов`язку пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати про порушення ним п.2.5 ПДР, що у свою чергу виключає в його діях наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Враховуючи наведене, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд, поза розумним сумнівом, приходить до переконання у недоведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення.

Отже, згідно з вимогами ч.2 ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи.

За змістом ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

В силу вимог ч.4 ст.129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи.

Із врахуванням положень і тлумачень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Згідно з ч.1 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

На думку суду, застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності належних та достатніх доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень.

Відповідно до п.1 ст.247 КпАП України обставиною, що виключає провадження в справі про адміністративне правопорушення є відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи те, що в матеріалах справи відсутні достовірні та допустимі докази про вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення, приходжу до висновку про необхідність закриття провадження у справі за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись п.1 ст.247 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в:

Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності за ст.130 ч.1 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу цього адміністративного правопорушення.

На постанову може бути подано апеляційну скаргу до Івано-Франківського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови через Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області.

Суддя А.М. Бейко