ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2024 року м. Дніпро

Суддя Судової палати у кримінальних справах Дніпровського апеляційного суду Іванченко О.Ю., у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро розглянувши клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 січня 2024 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП, -

за участю:

особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

потерпілого - ОСОБА_2 ,

перекладача Дігтяренко Л.М.

ВСТАНОВИВ:

Постановою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 січня 2024 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП та на підставі ч. 2 ст. 36 КУпАП накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 536, 80 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №342439 від 08.11.2023 року, 08.11.2023 року о 09:03 годині по вул.Тагільська 4 у м. Кам`янське, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Mercedes Benz 308Р д.н.з. НОМЕР_1 , під час виконання маневру розвороту не впевнився в безпеці, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем Кia Sorento д.н.з НОМЕР_2 . Внаслідок події було завдано механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями, на думку суб`єкта складання протоколу, водій порушив вимоги п.10.1, 10.4 Правил дорожнього руху та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

В подальшому, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №342440 від 08.11.2023 року, 08.11.2023 року о 09:03 годині по вул. Тагільська 4 у м. Кам`янське, водій ОСОБА_1 , порушив правила дорожнього руху, внаслідок чого скоїв ДТП, після чого залишив місце події. Своїми діями порушив вимоги п.2.10а Правил дорожнього руху України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-4 КУпАП.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, постанову суду першої інстанції змінити в частині накладення адміністративного стягнення, просив призначити йому штраф.

Просив визнати причини пропуску поважними, оскільки повний текст постанови отримав лише 15 січня 2024 року.

Вважає рішення суду занадто суворим.

Вказав, що визнає вину в повному обсязі. Просив врахувати, що він заробляє перевезенням невеликих вантажів і це є основним джерелом доходів його родини.

Зазначив, що раніше не притягувався ані до адміністративної, ані до кримінальної відповідальності.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити з підстав викладених в ній.

Потерпілий ОСОБА_2 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив постанову суду першої інстанції залишити без змін, вважав саме ОСОБА_1 винуватим у вчиненні інкримінованих йому адміністративних правопорушень.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши думки учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Щодо поновлення строку на апеляційне оскарження, вважаю за необхідне поновити строк для забезпечення права ОСОБА_1 на доступ до правосуддя, оскільки в матеріалах справи відсутній доказ направлення копії постанови правопорушнику, а ОСОБА_1 ознайомився з текстом постанови тільки 15.01.2024 року.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.У відповідності до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з положеннями ст.ст. 245, 252, 280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими/ в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно вимог ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Апеляційний суд вважає, що наведених вимог закону місцевим судом дотримано у повному обсязі.

Як вбачається з оскаржуваної постанови місцевий суд в повному обсязі виконав вимоги ст. 280 КУпАП, всебічно дослідив матеріали справи та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.124, 122-4 КУпАП, пославшись у своїй постанові на досліджені під час судового розгляду належні та допустимі докази, зокрема, на:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №342439 від 08.11.2023 року, складеного стосовно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП, згідно якого, 08.11.2023 року о 09:03 годині по вул..Тагільська 4 у м. Кам`янське, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Mercedes Benz 308Р д.н. НОМЕР_1 , під час виконання маневру розвороту не впевнився в безпеці, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем Кia Sorento днз НОМЕР_2 . При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п. 10.1, 10.4 ПДР, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП. У протоколі у графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності зазначено На окремому аркуші. Крім того зафіксовано, що було вилучено ПВ серії ВХН 165338 та видано тимчасовий дозвіл на право керування транспортним, протокол підписаний особою, яка притягається до адміністративної відповідальності та його копія ним отримана;

- протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №342440 від 08.11.2023року, складеного стосовно ОСОБА_1 за ст. 122-4 КУпАП, згідно якого, 08.11.2023 року о 09-03 хвилин по вул. Тагільська 4 у м. Кам`янське, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Mercedes Benz 308Р д.н. НОМЕР_1 , залишив місце ДТП, чим порушив вимоги п. 2.10 «А» ПДР, за що передбачена відповідальність ст.122-4 КУпАП;

- пояснення допитаного у судовому засіданні потерпілого ОСОБА_2 , який пояснив суду, 08.11.2023 року він їхав по вул. Широкій та помітив, як з прилеглої території виїжджав автомобіль Мерседес. ОСОБА_2 йому посигналив, але той почав їхати та зачепив передньою частиною автомобіля Мерседес задню частину його авто. На місці події водій автомобіля Мерседес почав пропонувати йому спочатку 500 грн. на ремонт, потім 1000грн, потім 1500грн. Проте потерпілий відмовився, оскільки подзвонив на автосервіс та дізнався, що такий ремонт буде коштувати 6500грн. На таку суму ОСОБА_1 не погодився. Коли він від`їхав, щоб не перешкоджати руху, то думав, що ОСОБА_3 буде їхати за ним, однак коли припаркувався, побачив, що останній поїхав з місця пригоди;

- схему місця ДТП від 08.11.2023 року та фототаблицю;

- рапорт працівника поліції.

Згідно загальних положень, що містяться у п.1.1 Правил дорожнього руху України (далі- ПДР), ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п.п. 1.3-1.5 ПДР, учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно виконувати вимоги цих правил.

Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Так, відповідно до ст. 124 КУпАП, порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна , тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Згідно з п. 26 Постанови Пленуму Верховного суду України Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті від 23 грудня 2005 року № 14 суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, може бути будь-яка особа, яка бере безпосередню участь у процесі руху на дорозі як пішохід, водій, пасажир, погонич тварин. При цьому, пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна має бути наслідком порушення Правил дорожнього руху.

Відповідно до ст.122-4 КУпАП, відповідальність настає за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від одного до двох років, або адміністративний арешт на строк від десяти до п`ятнадцяти діб.

Відповідно до п. 10.1. Правил дорожнього руху, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Відповідно до п. 10.4. Правил дорожнього руху, Перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, крім випадків, коли здійснюється поворот у разі в`їзду на перехрестя, де організовано круговий рух, напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, установленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою. Водій, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам, а при виконанні цих маневрів не з крайнього лівого положення на проїзній частині - і попутним транспортним засобам. Водій, що виконує поворот ліворуч, повинен дати дорогу попутним транспортним засобам, які рухаються попереду нього і виконують розворот.

А згідно п. 2.10а ПДР, у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

З огляду на вищенаведене суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи апеляційної скарги сторони захисту про відсутність вини ОСОБА_1 у вчиненні даних адміністративних правопорушень, оскільки виходячи зі змісту вищезазначених положень Правил дорожнього руху України, саме на водієві лежить обов`язок щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, який під час руху транспортного засобу заднім ходом не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху та у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Окрім того, стаття 17 Закону України № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

При розгляді даної справи апеляційний суд враховує рішення ЄСПЛ у справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, у якому Суд зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Натомість, фактичні обставини, встановлені судом першої інстанції, та матеріали справи свідчать про те, що водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем Mercedes Benz 308d д.н.з. НОМЕР_1 , під час виконання розвороту, не впевнився в безпечності та скоїв наїзд на автомобіль Кia Sorento днз НОМЕР_2 , в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, після чого залишив місце ДТП.

Отже, аналіз досліджених під час судового розгляду та перевірених апеляційним судом доказів у їх сукупності дають підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів та залишенні місця дорожньо-транспортної пригоди при обставинах встановлених постановою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 05 січня 2024 року, чим він порушив вимоги п.п. 10.1, 10.4, 2.10 а ПДР України, тобто вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ст.ст.124, 122-4 КУпАП.

У свою чергу апелянтами в поданій апеляційній скарзі не наведено жодних переконливих аргументів на спростування висновків місцевого суду про наявність належних та допустимих доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні вказаних адміністративних правопорушень.

Всі інші доводи апеляційної скарги судом апеляційної інстанції оцінюються критично, оскільки наявними в матеріалах справи доказами не підтверджуються, мають формальний характер та спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від відповідальності за вчинені адміністративні правопорушення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які були б підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, дотримуючись принципу неупередженості та об`єктивності, з дотриманням вимог ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП, дав належну оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності та дійшов обґрунтованих висновків про доведеність вини ОСОБА_1 «поза будь-яким розумним сумнівом» у вчиненні ним адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.124,122-4 КУпАП, а тому підстав для закриття провадження у справі, визначених п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, на чому наполягають апелянти, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Відповідно до положень ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчинення нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Апеляційний суд вважає, що суддею місцевого суду при постановленні рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.ст. 124,122-4 КУпАП та при накладенні на винну особу адміністративного стягнення у повній мірі враховані загальні принципи та правила накладення стягнення, передбачені ст.23 та ст.ст.33-36 КУпАП.

За наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції, відповідно до ч.8 ст.294 КУпАП, має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

Підсумовуючи вищенаведене апеляційний суд дійшов висновків, що доводи апеляційної скарги особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають, а постанова судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 січня 2024 року є законною, обґрунтованою та належним чином мотивованою, підстав для її зміни або скасування не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 січня 2024 року, - задовольнити та поновити строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 січня 2024 року, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя: О.Ю. Іванченко