Провадження №: 3/752/800/24
П О С Т А Н О В А

іменем України

29 січня 2024 року суддя Голосіївського районного суду міста Києва Єсауленко М.В., розглянувши об`єднані матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою6 АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, -

встановив:

ОСОБА_1 інкримінується вчинення домашнього насильства фізичного і психологічного характеру стосовно сина ОСОБА_2 , за наступних обставин.

Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 925642, складеного 04.12.2023 інспектором СПДН ВП Голосіївського УП ГУНП у м. Києві старшим лейтенантом поліції Резником М., 04.12.2023 о 17 год 25 хв ОСОБА_1 , перебуваючи за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив сварку з сином ОСОБА_2 , в ході якої кидався у бійку, погрожував фізичною розправою, штовхався, ображав нецензурною лайкою, принижував.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у спосіб, передбачений ст. 277-2 КУпАП. Причини неявки суду не повідомив, що дає підстави розглянути справу за його відсутності, вважаючи його належним чином повідомленим про місце і час розгляду справи. Окрім того присутність особи, яка притягається до адміністративній відповідальності по даній категорії справ, відповідно до положень ст. 268 КУпАП, не є обов`язковою.

Дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

Пунктом 3 ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до п.14 ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічним насильством є така форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідно до п. 17 ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Частиною 1 ст. 173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У якості доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні домашнього насильства стосовно сина ОСОБА_2 до матеріалів справи додано: рапорти інспектора СПДН ВП Голосіївського УП ГУНП у м. Києві старшого лейтенанта поліції Резника М. від 04.12.2013, письмові пояснення ОСОБА_1 , форму оцінки ризиків вчинення домашнього насильства.

Так, з даних рапорту інспектора СПДН ВП Голосіївського УП ГУНП у м. Києві старшого лейтенанта поліції Резника М. від 04.12.2013, встановлено, що 04.12.2023 о 17 год 53 хв отримав виклик щодо виявленого факту вчинення домашнього насильства за адресою: АДРЕСА_1 . Під час відпрацювання виклику було з`ясовано, що ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство стосовно сина ОСОБА_2 .

З письмових пояснень ОСОБА_1 встановлено, що 04.12.2023 приблизно о 17 год 20 хв за місцем проживання його син ОСОБА_2 вчинив з ним сварку. В ході сварки син наніс йому удар кулаком у праву брову, внаслідок чого розсік її, словесно ображав, погрожував, принижував. Від проходження судово-медичної експертизи ОСОБА_1 відмовився, оскільки не бажав притягувати сина до відповідальності.

З даних рапорту інспектора СПДН ВП Голосіївського УП ГУНП у м. Києві старшого лейтенанта поліції Резника М. від 04.12.2013 встановлено, що ОСОБА_2 від надання письмових пояснень внаслідок гострої реакції на стрес відмовився.

За наслідками дослідження наявних у справі документів - протоколу, рапортів, письмових пояснень ОСОБА_1 , судом не встановлено факту завдання неправомірних дій, яки б свідчили про психологічне чи фізичне насильство по відношенню до ОСОБА_2 з боку ОСОБА_1 , внаслідок яких була б завдана шкода психологічному і фізичному здоров`ю.

З письмових пояснень ОСОБА_1 слідує, що саме ОСОБА_2 вчинив сварку з батьком, в ході якої вдарив його , ображав та принижував.

Протокол про адміністративне правопорушення і рапорти працівника поліції не є самостійними джерелами доказів, а є лише способом фіксації процесуальних дій під час оформлення події. Між тим, такі докази у підтвердження винуватості ОСОБА_1 , у вчиненні інкримінованих дій, у матеріалах справи відсутні.

Таким чином, за наслідками дослідження наданих суду матеріалів не знайшов підтвердження факт вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства стосовно сина ОСОБА_2 .

В силу статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стаття 19 Конституції України зобов`язує органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадових осів діяти лише на підставі та в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи, що здійснення підтримки обвинувачення у справах про адміністративні правопорушення відповідними органами не здійснюється, а також враховуючи такі засади провадження як презумпція невинуватості та забезпечення доведеності винуватості, суд приходить до висновку про відсутність як самої події, так і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП у діях ОСОБА_1 за ознаками вчинення психологічного насильства, що відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП є підставою для закриття провадження за відсутності подій і складу адміністративного правопорушення.

З урахуванням вищевикладеного, керуючись ст.9, ч.1 ст. 173-2, п.1 ч.1 ст.247, ст.ст.251-252, 173-2, 280, 283, п.3 ч.1 ст.284 КУпАП, суд, -

постановив:

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрити за відсутності складу і події адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Єсауленко М.В.