Провадження № 3/557/180/2024
Справа № 557/103/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2024 року

Суддя Гощанського районного суду Рівненської області Пацко Д.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла від відділення поліції №5 Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , місце роботи: не вказано, за ч. 1 ст. 184 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

В протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАВ №988751 від 09 січня 2024 року, вказано, що 07 січня 2024 року о 19 годині 30 хвилин гр. АДРЕСА_1 ухилявсь від виконання, передбачених ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», обов`язків відносно своєї доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: перебував в стані алкогольного сп`яніння, не приділяв належної уваги донці.

Дії ОСОБА_1 органом поліції кваліфіковано за ч. 1 ст. 184 КУпАП.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився. За таких обставин, на підставі ст. 268, 277- 2 КУпАП, суд, виходячи з вище зазначених правових норм, беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, вважає за можливе провести розгляд справи у відсутність особи, що притягається до адміністративної відповідальності.

Адміністративним правопорушенням (проступком) відповідно до вимог ст. 9 КУпАП визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення відповідно до вимог ст. 245 КУпАП є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

За змістом ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 КУпАП адміністративна відповідальність настає за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №988751 від 09 січня 2024 року, вказано, що 07 січня 2024 року о 19 годині 30 хвилин перебуваючи у АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_1 ухилявсь від виконання, передбачених ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», обов`язків відносно своєї доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: перебував в стані алкогольного сп`яніння, не приділяв належної уваги для доньки.

Для підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні означених вище дій особою, яка уповноважена на складання протоколу, суду надано протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ №988751 від 09 січня 2024 року, витяг із реєстрації ЄО № 90 від 07 січня 2024 року, рапорт ПОГ сектору СВГ відділу превенції Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області Дроздюк Т. від 09 січня 2024 року та письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та письмові пояснення ОСОБА_1 .

Згідно рапорта ПОГ сектору СВГ відділу превенції Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області Дроздюк Т. від 09 січня 2024 року, зазначається, що 07.01.2024 близько 19 год. 30 хв. ОСОБА_3 здійснив виклик на лінію «102», щодо своєї сусідки, яка покинула дітей та пішла розпивати алкогольні напої.

В подальшому працівник сектору СВГ відділу превенції Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області Дроздюк Т. проводила додаткову перевірку вище вказаного повідомлення (суддею звертається увага, що перевірка проводилась через два дні, після повідомлення про подію), а саме «09.01.2024 здійснила візит за адресою проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка пояснила, що перебували вдома з чоловіком, гостей у них не було. Також повідомила, що у них на вихованні перебувають дві доньки: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та дочка чоловіка від першого шлюбу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Зокрема працівник сектору СВГ відділу превенції Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області Дроздюк Т. в рапорті на ім`я начальника відділення поліції №5 Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області вказує, що ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , надаючи пояснення плутались у своїх відповідях та достовірно не змогли пояснити, а тому ОСОБА_7 вказує, що «можна припустити, що ОСОБА_5 та ОСОБА_1 ухилялись від передбачених Законом України «Про охорону дитинства», обов`язків відносно своїх дітей».

Зважаючи на встановлені вище обставини, приходжу до переконання, що протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 , в даному випадку, не може бути визнаний судом належним доказом у розумінні ст. 251 КУпАП, оскільки за своєю природою не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені у ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Суддя звертає увагу, що ч. 2 ст. 251 КУпАП, якими обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Враховуючи вказані вище обставини суддя вважає, що докази, які долучені працівниками поліції до матеріалів справи не є переконливі, чіткі та узгоджені між собою, а процесуальні дії працівників поліції щодо збирання інших доказів у справі, викликають розумні сумніви (в т.ч., те що перевірка за викликом служби «102» проводилась, через два дні після повідомлення про подію) їх законності, що виключає можливість визнання цього протоколу, як допустимого та достовірного доказу у справі.

Положення ч.ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Суд не є каральним органом. Суд потрібен для відновлення справедливості та встановлення вини особи, яка вчинила правопорушення. У разі встановлення такої вини притягнення особи до відповідальності, з метою виховання в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення ЄСПЛ «Авшар проти Туреччини»). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішення позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v.the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Оцінюючи надані докази в їх сукупності, суддя приходить висновку в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, а тому, беручи до уваги принцип «презумпції невинуватості», закріплений в ст. 62 Конституції України, який передбачає, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, вважаю, що провадження відносно ОСОБА_1 слід закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 184, 247, 283, 284, 287-289 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП, відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду через Гощанський районний суд Рівненської області протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя Д.В. Пацко