"30" квітня 2024 р. Справа № 363/1674/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2024 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі головуючої судді Шубочкіної Т.В., за участю секретаря Воронюк А.І., розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід судді Вишгородського районного суду Київської області Чіркова Г.Є. від розгляду справи про адміністративні правопорушення за №363/1674/24 стосовно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні судді Вишгородського районного суду Київської області Чіркова Г.Є. перебуває справа за №363/1674/24 стосовно ОСОБА_2 про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Так, 26.04.2024 року до канцелярії Вишгородського районного суду Київської області надійшла заява ОСОБА_1 про відвід судді Чіркова Г.Є. від розгляду зазначеної справи. Заява про відвід судді мотивована тим, що ОСОБА_2 є військовослужбовцем і проходить військову службу за межами Київської області та фізично не може бути присутнім під час розгляду справи № 363/1674/24, а також фізично не має змоги подати до суду відповідні процесуальні документи щодо неможливості прибути особисто до суду для надання пояснень, захистом заявлялось клопотання про зупинення провадження у справі за аналогією норм КПК України з метою забезпечення права довірителя на особисту участь у справі № 363/1674/24. Крім того, повістки (повідомлення) про розгляд даної справи про адміністративне правопорушення від суду жодного разу ОСОБА_2 в письмовій формі під підпис не отримував, в інший спосіб, передбачений законом до суду не викликався. Заяв, в порядку визначному наказом Державної судової адміністрації України від 23.01.2023 року № 28 особисто до суду не подавав. Наведені обставини суддею Вишгородського районного суд Київської області Чірковим Г.Є. в судовому засіданні ігнорувались, та на заперечення захисту щодо не можливості проведення судового засідання без ОСОБА_2 , суддя Чірков Г.Є. зазначив що останній належним чином був повідомлений про дату та час і місце розгляду справи. Зазначає, що наведені доводи судді Вишгородського районного суд Київської області ОСОБА_3 не є правдивими і не відповідають приписам статті 268, 277-2 КУпАП, та загальним нормам наказу Державної судової адміністрації України від 23.01.2023 року № 28. Все це, на думку заявника свідчить про упередженість, необ`єктивність та нехтування нормами права з боку судді і викликає у нього недовіру.

У судове засідання учасники провадження не з`явились, були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Дослідивши заяву про відвід, повно та всебічно з`ясувавши обставини, що мають значення для правильного вирішення питання про відвід судді, суд дійшов до наступного висновку.

У відповідності до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно ч. 2 ст. 7 КУпАП - провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 246 КУпАП регламентовано, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Стаття 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачає, зокрема, що кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів безстороннім і справедливим судом.

Чинний Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить норм, які передбачають можливість заявити відвід судді від розгляду справи про адміністративне правопорушення. В той же час Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 21-22 рішення у справі "Надточій проти України", п. 53 рішення у справі "Гурепка проти України").

Так, згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду від 16.02.2021 у справі за №263/10894/20, суд вказав, що відповідно до усталеної судової практики, яка ґрунтується на системному аналізі міжнародних актів з урахуванням рішень Конституційного Суду України, суди в певних випадках вправі застосовувати принцип аналогії закону. Крім того, Рада суддів України пунктом 4 рішення №34 від 08.06.2017 року роз`яснила, що у разі необхідності врегулювання суддею конфлікту інтересів при розгляді матеріалів про адміністративне правопорушення відповідно до КУпАП, з огляду на відсутність норм, що визначають правила відводу (самовідводу), до внесення змін до чинного законодавства суддя, враховуючи засади судочинства, передбачені Конституцією України, та міжнародні стандарти щодо незалежності суддів, неупередженості та безсторонності судочинства може застосовувати чинні процесуальні норми за аналогією.

Аналогія закону це засіб заповнення прогалин у законодавстві, який полягає в застосуванні до нього іншої норми закону, яка регламентує подібні відносини.

Приймаючи до уваги вищевикладені обставини, зокрема наявність прогалин в національному законодавстві стосовно процесуального врегулювання розгляду суддею справ про адміністративні правопорушення і врегулювання права на відвід та порядку розгляду заяви про відвід по справам про адміністративні правопорушення, суд приходить до висновку про можливість застосування аналогії закону у найближчій галузі права, в даному випадку кримінальному процесуальному законі.

Згідно ст. 75 КПК України, слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні:

1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача;

2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник;

3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості;

5) у випадку порушення встановленого ч. 3 ст. 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 80 КПК України - за наявності підстав передбачених ст. ст. 75-79 цього Кодексу слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, представник персоналу органу пробації, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 09.11.2006 року по справі «Білуха проти України» зазначено, що відповідно до усталеної практики Суду наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями.

Безсторонність (неупередженість) суду в сенсі п.1 ст.6 Конвенції має визначатися згідно з (i) суб`єктивним критерієм, враховуючи особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (i) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом установлення того, чи забезпечував сам суд та серед інших аспектів його склад достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах «Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії»).

Проте між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а також може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру»).

У деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства»). У цьому сенсі навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії», Постанова колегії суддів першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 17 вересня 2019 року, справа №277/599/15-к).

Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто, чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Мироненко і Мартиненко проти України»).

Таким чином, для відводу судді необхідно обґрунтувати наявність обставин, які б об`єктивно могли вказувати на можливу його упередженість. При цьому, обставини, які були покладені в основу заяви про відвід, повинні бути доведеними.

Крім того, відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу. Якщо він не вмотивований, це є підставою для відмови у його задоволенні.

Мотиви ОСОБА_1 для відводу судді Чіркова Г.Є. зводяться до його незгоди з результатами розгляду в судовому засіданні його клопотання, в задоволенні якого було відмовлено.

При цьому, відповідно до ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

За приписами ст. 252 КУпАП оцінка доказів здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Таким чином, порядок розгляду суддею клопотання заявника та мотиви про відмову в зупиненні провадження не свідчать про неупередженість судді під час розгляду справи про адміністративні правопорушення, а пов`язані з обмеженими строками розгляду справи та накладення адміністративного стягнення та належною правовою процедурою.

Самі по собі дії судді в судовому засіданні та прийняте ним рішення не можуть бути розціненими як обставини, що створюють сумніви з приводу неупередженості судді у адміністративному провадженні, оскільки оцінка таким рішенням та діям повинна надаватись судами вищих інстанцій під час перегляду кінцевого судового рішення у адміністративному провадженні. А отже, наведені заявником доводи, не дають об`єктивних підстав для того, щоб поставити неупередженість судді під сумнів.

Позиція заявника, яка заявляє відвід, має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальне значення при цьому має наявність фактів, що дають можливість вважати такі сумніви об`єктивно обґрунтованими. Сумнів в неупередженості судді повинен бути розумним, інакше будь-який судовий процес можна було б перетворити у безкінечний ланцюг недовіри до суду та, відповідно, зміну його складу.

Враховуючи викладене, при розгляді заяви про відвід судді Чіркова Г.Є. заявником не доведена наявність обставин, які б викликали сумніви в неупередженості судді та унеможливлювали ухвалення суддею об`єктивного рішення у справі, доводи викладені в заяві про відвід, не містять доказів, що вказують на необ`єктивність чи упередженість судді, а тому заява про відвід судді задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючисьст. 8 Конституції України,ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 7, 246, 283,294 КУпАП, ст. ст. 75, 80 КПК України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Вишгородського районного суду Київської області Чіркова Г.Є. від розгляду справи про адміністративні правопорушення за №363/1674/24 стосовно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП відмовити.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Т.В. Шубочкіна