Справа № 947/1504/24
Провадження № 3/947/672/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2024 року суддя Київського районного суду м. Одеси Войтов Г.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про ознайомлення із матеріалами судової справи які надійшли з УПП в Одеській області ДПП про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України,

встановив:

В провадження Київського районного суду м. Одеси до судді Войтова Г.В. з УПП в Одеській області ДПП надійшли матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2

ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про ознайомлення з матеріалами судової справи №947/1504/24 відносно ОСОБА_2 відповідно до ст.ст. 55-57 Конституції України, ст..ст. 1,7,268, 270, 271 КУпАП до заяви надала довіреність від 09.02.2024 року від ОСОБА_2 якою вона уповноважує ОСОБА_1 бути її представником.

Розглянувши заяву ОСОБА_1 про ознайомлення з матеріалами адміністративної справи №947/1504/24, суд дійшов висновку, що заява не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 268 КУпАП зі змінами Положення частини першої статті 268, за яким обмежується право на вільний вибір особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, як захисника своїх прав, крім адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи втратили чинність як такі, що є неконституційними на підставі Рішення Конституційного Суду № 13-рп/2000 від 16.11.2000\

Так, відповідно до ст. 270 КУпАП, інтереси особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, і потерпілого, які є неповнолітніми або особами, що через свої фізичні або психічні вади не можуть самі здійснювати свої права у справах про адміністративні правопорушення, мають право представляти їх законні представники (батьки, усиновителі, опікуни, піклувальники). Інтереси потерпілого може представляти представник адвокат, інший фахівець у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не є неповнолітньою особою.

Крім того, слід звернути увагу на таке, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не надали документів на підтвердження обставин, що ОСОБА_1 є фахівцем у галузі права, також вони не навели закон, за положеннями якого ОСОБА_1 має право надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Відповідно до ст. 59 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Єдиним законом, який регламентує надання правової допомоги є Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Водночас, зазначений Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не визначає поняття іншого (крім адвоката) фахівця у галузі права, який може здійснювати захист чи представництво.

Єдиною можливістю для суду подолання прогалини права щодо відсутності нормування діяльності (представництва) фахівців у галузі права під час розгляду справ про адміністративні правопорушення є застосування аналогії права.

За змістом ст. ст. 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 р. №3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини надає «автономне» значення концепції «кримінальне обвинувачення», незалежне від категорій, що використовуються в національних правових системах держав учасниць Конвенції (Адольф проти Австрії (Adolf v. Austria), пункт 30).

Першочергова оцінка Європейським судом з прав людини застосовності кримінального аспекту ст. 6 Конвенції ґрунтується на критеріях, викладених у рішенні у справі Енгель та інші проти Нідерландів (Engel and Others v. the Netherlands) (пункти 82 83): 1) класифікація в національному законодавстві; 2) характер правопорушення та 3) суворість покарання, ризику якого піддається відповідна особа.

При цьому, в практиці Європейського суду з прав людини перший критерій має відносну значимість та слугує тільки як відправна точка. Якщо внутрішнє державне законодавство класифікує певне правопорушення як кримінальне, цей критерій буде мати вирішальне значення. В іншому випадку Європейський суд з прав людини не приймає до уваги національну класифікацію та вивчає фактичний зміст розглядуваної процедури.

Другий та третій критерії, викладені в рішенні Європейського суду з прав людини у справі Енгель на інші проти Нідерландів (Engel and Others v. the Netherlands), являються альтернативними та необов`язково застосовуються одночасно; для вирішення про застосовність ст. 6 Конвенції достатньо, щоб розглядуване правопорушення за своїм характером вважалось «кримінальним» з точки зору Конвенції або щоб за вчинене правопорушення на особу покладалось покарання, яке за своїм характером та ступеню серйозності належить в цілому до «кримінальної» сфери (Озтюрк проти Німеччини (Ozturk v. Germany), пункт 54; Лутц проти Німеччини (Lutz v. Germany), пункт 55).

В рішенні у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, враховуючи характер правопорушення, а також те, що за це правопорушення на особу яка притягується до адміністративної відповідальності може бути накладено стягнення, яке за своїм характером та ступеню серйозності належить в цілому до «кримінальної» сфери, а також практику Європейського суду з прав людини щодо визначення поняття «кримінальне обвинувачення», то суд вважає за необхідне застосувати в даному випадку аналогію закону щодо участі представника потерпілого саме у кримінальному провадженні, тобто положення ст.ст. 45, 58 Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 45, 50,51 КПК України, особу у кримінальному провадженні може представляти представник особа, яка у кримінальному провадженні має право бути захисником, тобто адвокат.

Таким чином, суд дійшов висновку, що у справі про адміністративне правопорушення бути представником особи яка притягається до адміністративної відповідальності, як і захисником особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право виключно адвокат.

Керуючись ст.ст. 269, 270 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у задоволенні заяви яка надійшла до суду від ОСОБА_1 про ознайомлення з матеріалами адміністративної справи про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП на підставі довіреності.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Войтов Г. В.