Справа № 127/5128/24
Провадження № 3/127/1388/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2024м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Бернада Є.В., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 163-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення головний бухгалтер ТОВ підприємство «Авіс» ОСОБА_1 здійснила ведення бухгалтерського обліку з порушенням встановленого порядку, а саме пунктів 200.4, 200.7, 200.9 статті 200 Податкового кодексу України (далі ПК), пунктів 1-5 розділу IV, пунктів 1-4 розділу VІ, пункту 5 розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 21 від 28.01.2016, і як наслідок завищений ряд 20.2.1 «Сума ПДВ, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку» по декларації за листопад 2023 на 124293 грн і занижене від`ємне значення з ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (ряд 21 Декларації) за листопад 2023 року на суму 124293 грн.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не відомі. Однак захисник останньої вважала за можливе здійснити судовий розгляд справи за відсутності її підзахисної з урахуванням наданих захисником зауважень та клопотань.

Заслухавши думку захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, дослідивши надані суду матеріали справи, суд дійшов до такого висновку.

Згідно зі статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КпАП) завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до статті 280 КпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд враховує, що частиною другою статті 251 КпАП регламентовано, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

На підтвердження обставин, які викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, суду надана копія акту документальної позапланової виїзної перевірки щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні від`ємного значення податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету від 02.02.2024 за № 4909/02-32-07-03/13304871 (далі Акт).

Захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності в судовому засіданні зауважила, що зазначений Акт не може бути прийнятий судом до уваги в якості доказу, оскільки останній не має жодного правового наслідку. Зокрема, як зазначила захисник, правовий наслідок для платника податку має лише відповідне податкове рішення-повідомлення, яке може бути прийняте контролюючим (податковим) органом на підставі зазначеного Акта. Однак, як зауважила захисник, відповідне податкове рішення-повідомлення у наданих суду матеріалах справи відсутнє. Зазначені обставини, на переконання захисника, свідчать про неузгодженість податкового зобов`язання платника податку.

Оцінюючи зазначені доводи захисника, суд вважає за доцільне зауважити таке.

Зі змісту частини першої статті 163-1 КпАП випливає, що відповідальність за наведеною нормою настає у разі відсутності податкового обліку, порушення керівниками та іншими посадовими особами підприємств, установ, організацій встановленого законом порядку ведення податкового обліку, у тому числі неподання або несвоєчасне подання аудиторських висновків, подання яких передбачено законами України.

Отже, вирішення питання щодо узгодженості чи неузгодженості податкового зобов`язання, на що здійснювала посилання захисник, виходить за межі повноважень суду в цьому провадженні. Натомість суд має вирішити питання щодо наявності чи відсутності в діянні ОСОБА_1 ознак складу правопорушення.

Вище суд зазначив, що у протоколі про адміністративне правопорушення наявне посилання на порушення порядку ведення бухгалтерського обліку. Захисник з цього приводу зазначила, що відповідні докази цієї обставини суду не надані, а наданий суду Акт не може бути розцінений в якості доказу винуватості її підзахисної з огляду на висновок Верховного Суду (далі ВС), викладений у постанові від 08.09.2020 (справа № п/811/2893/14), відповідно до якого висновки, викладені в акті перевірки, є відображенням дій працівників податкових органів і самі собою не породжують правових наслідків для платника податків, та відповідно такий акт не порушує прав останнього.

З огляду на це суд вважає за доцільне зауважити таке.

Відповідно до речення першого частини першої статті 251 КпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Реченням другим частини першої статті 251 КпАП визначено, що ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому статтею 252 КпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, суд вважає, що наданий суд Акт має бути оцінений саме як документ у сукупності з іншими доказами, які були надані суду.

Захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, з-поміж іншого здійснила посилання на те, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає встановленому зразку. Тому, на її переконання, це також свідчить про необхідність закриття провадження у справі. Однак, суд вважає, що зазначені твердження захисника не ґрунтуються на положеннях Додатку 1 до Інструкції з оформлення податковими органами матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 02.07.2016 за № 566, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.07.2016 за № 1046/29176. Разом з тим, суд вважає слушними зауваження захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, в частині того, що наданий суду протокол про адміністративне правопорушення не містить посилання на порушення, які допустила ОСОБА_1 .

Отже, аналізуючи доводи захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, суд вважає за доцільне зауважити, що аналіз наведених вище норм свідчить про те, що предмет судового розгляду обмежений обставинами, викладеними у протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому суд вважає за доцільне зауважити, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом винуватості особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності такої винуватості, тобто не узгоджується зі стандартом доказування поза розумним сумнівом, який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (пункт 161 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 18.01.1978 у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» /Ireland v. United Kingdom/ заява № 25).

З протоколу про адміністративне правопорушення випливає, що головний бухгалтер ТОВ підприємство «Авіс» ОСОБА_1 здійснила ведення бухгалтерського обліку з порушенням встановленого порядку, а саме пунктів 200.4, 200.7, 200.9 статті 200 Податкового кодексу України (далі ПК), пунктів 1-5 розділу IV, пунктів 1-4 розділу VІ, пункту 5 розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 21 від 28.01.2016. Однак наданий суду протокол не містить посилання на те, які саме порушення були допущені ОСОБА_1 , окрім здійснення посилання на норми, які регламентують ведення бухгалтерського обліку.

Суд вище вже зауважував, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що внаслідок вчиненого ОСОБА_1 правопорушення завищений ряд 20.2.1 «Сума ПДВ, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку» по декларації за листопад 2023 на 124293 грн і занижене від`ємне значення з ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (ряд 21 Декларації) за листопад 2023 року на суму 124293 грн. Також вище суд навів мотиви, з яких дійшов до переконання, що питання щодо обґрунтованості чи необґрунтованості сум податково зобов`язання, нарахованого за результатами проведеної перевірки, не відноситься до повноважень суду в цьому провадженні. Натомість у цьому провадженні має бути встановлена лише наявність чи відсутність правопорушення, передбаченого частиною першою статті 163-1 КпАП.

У справі «Гурепка проти України» (рішення від 06.09.2005, заява № 61406/00) ЄСПЛ констатував, що в силу суворості санкції дана справа (накладення адміністративного арешту строком на 7 діб) є кримінальною, а адміністративне покарання фактично мало кримінальний характер, а тому на провадження у справі по цьому адміністративному правопорушенню слід поширювати гарантії права на справедливий суд (пункт 55).

Також у справі «Надточій проти України» (рішення від 15.05.2008, Заява № 7460/03) ЄСПЛ поширив стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення, зауваживши, що український уряд визнав кримінально-правовий характер правопорушення.

У прецедентній практиці ЄСПЛ, зокрема у справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04), звертає увагу, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

У справі «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ зазначив, що, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення частини першої статті 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Як суд зазначив вище, докази, які підтверджують обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, суду не надані. Натомість надані суду матеріали містять припущення щодо можливого факту ОСОБА_1 певного діяння згідно з протоколом про адміністративне правопорушення ведення бухгалтерського обліку з порушенням встановленого порядку. Вище суд вже зауважував, що частиною другою статті 251 КпАП визначено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Суд також враховує рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010, відповідно до якого адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційних принципах і правових презумпція, в тому числі й закріпленою в статті 62 Конституції України.

ЄСПЛ в рішенні від 10.02.1995 у справі «Аллене де Рибемон проти Франції» зазначено, що сфера застосування принципу невинуватості значно ширше, ніж це представляється: презумпція невинуватості обов`язкова не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, але і для всіх інших суспільних відносин.

З огляду на викладене, з урахуванням принципу презумпції невинуватості, закріпленого у статті 62 Конституції України, а також з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд прийшов до висновку, що об`єктивними даними не підтверджена винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною першою статті 163-1 КпАП, а тому відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КпАП провадження у справі слід закрити.

Керуючись статтями 283, 284 КпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною першою статті 163-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: