ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 285/7024/23

провадження № 3/0285/308/24

19 лютого 2024 року м. Звягель

Суддя Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області Літвин О. О., при секретарі судового засідання Клечковській М. М.,

з участю:

особи, яка притягується до відповідальності, ОСОБА_1 ,

захисника Шепети Р. Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний матеріал, який надійшов

від Звягельського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області,

за ч.2 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

громадянина України, уродженця м Целіноград Казахстан,

з середньою освітою, не одруженого, перебуває у цивільному шлюбі,

зареєстрованого в АДРЕСА_1 ,

який проживає в тому ж місті по АДРЕСА_2 ,

працює робітником на ТОВ Церсаніт Інвест,

ВСТАНОВИЛА:

Згідно протоколу ОСОБА_1 повторно протягом року 07.11.2023 близько 18 год по АДРЕСА_2 вчинив психологічне домашнє насильство відносно своєї співмешканки ОСОБА_2 , висловлюючи в її адресу слова образ та погрози, виганяв з квартири з малолітніми дітьми.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину не визнав, пояснив, що між ним і дружиною була сварка, а не домашнє насильство.

Його захисник зазначив, що надані поліцією докази не утворюють складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, просив закрити провадження у справі за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Свідок ОСОБА_3 в засіданні від 07.02.2024 пояснив, що не був свідком жодних сварок чи насильства за обставин, зазначених у протоколі. Останній складав поліцейський, якого він підписав. ОСОБА_1 вперше побачив в суді, не знав, що вони сусіди.

ОСОБА_2 пояснила суду, що 07.11.2023 вдома між нею та чоловіком ОСОБА_1 , з яким перебувають у цивільному шлюбі, була сварка і нічого більше. Жодного насильства до неї він не вчиняв, а поліцію викликала тому, що була зла на нього.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку.

За приписами ст.173-2 КУпАП та Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі за текстом Закон) домашнім насильством є умисне діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного характеру, що вчиняються в сім`ї, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення, що доводиться шляхом надання доказів (п.1 ст.247 КУпАП України).

Як на доказ винуватості ОСОБА_1 у скоєнні зазначеного вище правопорушення поліцейським суду було надано:

протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №048752 від 09.11.2023;

рапорт оперативного чергового відділу поліції про фіксацію події екстреної служби 102 про отримання повідомлення від потерпілої ОСОБА_2 про вчинення домашнього насильства щодо неї її співмешканцем;

протокол прийняття заяви про подію від 07.11.2023 та письмові поясненнями ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_3 .

Однак, вказані докази не можуть бути визнані належними, допустимими, достовірними та такими, які узгоджуються із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», і які свідчать про беззастережну винуватість особи у вчиненні інкримінованого йому адміністративного проступку, виходячи із наступного.

Так, протокол є процесуальним документом, яким уповноважений орган засвідчує певне порушення, допущене особою, яке містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого відповідними нормами КУпАП і який є підставою для подальшого провадження у справі. Обставини, зазначені у протоколі, повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі, тоді вони можуть бути визнані судом достовірними та достатніми для висновку про винуватість особи в тому чи іншому адміністративному правопорушенні. Відтак, протокол не є доказом вини особи у вчиненні порушення.

Те ж саме стосується і рапорту оперативного чергового, який також не може слугувати однозначним та беззаперечним доказом винуватості особи, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, а лише відображає висновок посадової особи органу поліції за результатами проведеної перевірки. Рапорт містить лише інформацію про подію, отриману працівником поліції з повідомлення заявника.

Долучені письмові пояснення ОСОБА_2 та свідка спростовані їхніми власними показами в суді, з яких слідує, що факт насильства не підтверджений.

Домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.

Самі по собі, зокрема, нецензурні висловлювання, образливі слова не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли вони спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

З фабули протоколу не простежується факт того, що конфліктна ситуація викликала у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинила емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи, тощо.

У даному випадку дійсним є лише факт того, що атмосфера взаєморозуміння між ОСОБА_1 та його дружиною (співмешканкою) відсутня. Дійсно мала місце словесна перепалка, однак, не кожна перепалка є домашнім насильством у розумінні норм Закону.

Сам факт звернення ОСОБА_2 до органів поліції щодо вчинення домашнього насильства без належних та допустимих доказів, що підтверджують такі дії, не є достатнім підтвердженням вчинення такого насильства.

Наявність сварок і непорозумінь між особами на майновому та/чи побутовому ґрунті свідчить про існування між ними неузгодженості життєвих позицій в певних аспектах ставлення до життя, однак не підтверджує факту вчинення саме домашнього насильства чи потенційного конфлікту.

У наданому протоколі наведена констатація абстрактного факту вчинення домашнього насильства. Втім, такий формальний та спрощений підхід при його складенні є абсолютно неприпустимим, а обвинувачення слід визнавати неконкретним, таким, що порушує право особи на захист.

Обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення. При наявності певної неповноти чи суперечностей, суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у вчиненні якого певною особою має доводитися в суді.

Посилання лише на те, що потерпілими від злочину є члени сім`ї обвинуваченої особи, недостатньо для того, аби стверджувати про існування ситуації домашнього насильства у значенні, яке надається цьому терміну Конвенцією Ради Європи про запобігання насильству і домашньому насильству та боротьбу із цими явищами (Стамбульська конвенція) та законом, що ухвалено з метою її імплементації.

Одним із завдань КУпАП є охорона прав і свобод громадян; ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом; провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення (п.1 ст.247 КУпАП).

На підставі вищенаведеного, приходжу до висновку про те, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ст.173-2 КУпАП адміністративного правопорушення наявними в матеріалах справи доказами не доведена, можливості збирання додаткових доказів у підтвердження факту скоєння правопорушення вичерпані, у зв`язку з чим провадження в справі підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст.ст.9, 247, 251, 280, 283, 284 КУпАП,

ПОСТАНОВИЛА:

Закрити провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст.173-2 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області протягом 10 (десяти) днів з дня її винесення.

Суддя О. О. Літвин