Номер провадження: 33/813/913/24
Номер справи місцевого суду: 496/941/24
Головуючий у першій інстанції Портна О. П.
Доповідач Артеменко І. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.04.2024 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Артеменко І.А.,

за участю: секретаря судового засідання Подуст Т.П.,

особи, що притягується до відповідальності, ОСОБА_1 ,

захисника Скиби Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Скиби Євгена Анатолійовича в інтересах ОСОБА_1 на постанову Біляївського районного суду Одеської області від 26 лютого 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст судового рішення

Постановою Біляївського районного суду Одеської області від 26.02.2024 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, та застосовано до нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн.

ОСОБА_1 визнано винним в тому, що він 17.01.2024 о 19.25, знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство фізичного характеру, вдарив свою жінку ОСОБА_2 в бік, коли вона самостійно впала, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Короткий зміст доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі захисник Скиба Є.А. просив скасувати постанову Біляївського районного суду Одеської області від 26.02.2024 та закрити провадження по справі за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Скарга обґрунтована тим, що:

-зібраними у справі доказами не доведено вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП. Так, в протоколі зазначено, що ОСОБА_1 вдарив свою жінку ОСОБА_2 в бік, коли впала, самостійно впала, в той час як остання зазначала, що він виражався нецензурною лайкою та штовхнув її, внаслідок чого вона впала на землю, тілесних ушкоджень їй не завдано. Свідок ОСОБА_3 не підтвердила та не бачила, щоб ОСОБА_1 вдарив чи штовхнув свою жінку ОСОБА_2 . Також рапорти, довідка КНП «МКЛ №1», витяг з бази АРМОР, на які послався суд, не доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні тілесних ушкоджень ОСОБА_2 ;

- в протоколі про адміністративне правопорушення відсутні жодні дані та докази, які б доводили вину ОСОБА_1 , тому він не відповідає дійсності та обставинам справи, складений з порушенням вимог ст.256 КУпАП.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 та захисник Скиба Є.А. підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги. Потерпіла ОСОБА_2 , будучі повідомленою про слухання справи, до суду не з`явилась, що з огляду на положення ч.6 ст.294 КУпАП не перешкоджає розгляду справи.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції, заслухавши особу, яка притягається до відповідальності, захисника в її інтересах, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, з огляду на таке.

Фактичні обставині, встановлені судом

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначив, що вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення підтверджується матеріалами справи, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД № 006315 від 18.01.2024;

- повідомленням № 110559599 від 17.01.2024;

- повідомленням № 110560455 від 17.01.2024;

- рапортами,

-протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 17.01.2024,

-довідкою КНП «Міська клінічна лікарня №11» Одеської міської ради,

-витягом з бази АРМОР.

Так, 18.01.2024 відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №006315 за ч.1 ст.173-2 КУпАП.

За вказаним протоколом 17.01.2024 о 19.25 ОСОБА_1 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство фізичного характеру - вдарив свою жінку ОСОБА_2 в бік, коли впала (самостійно впала), чим вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Вказаний протокол підписано ОСОБА_1 із зазначенням: «З протоколом не згодний, жінку не бив гр. ОСОБА_2 ».

Повідомленням № 110559599 від 17.01.2024 зафіксовано звернення ОСОБА_3 на 102 о 18.39:33, в якому повідомлено про домашнє насильство чоловік дочки ОСОБА_4 побив дружину, вона непритомна, на місці швидка медична допомога.

Повідомленням № 110560455 від 17.01.2024 зафіксовано звернення з органів охорони здоров`я на 102 об 19:01:18, яким повідомлено про домашнє насильство чоловік побив дружину ОСОБА_2 , діагноз: ЗЧМТ, СМГ, забій грудної клітини зліва, тупа травма живота.

У протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 17.01.2024, ОСОБА_2 просила притягнути до відповідальності ОСОБА_1 , який штовхнув її, внаслідок чого вона впала на землю, він також виражався нецензурною лайкою. Тілесних пошкоджень мені не завдано. Від проходження СМЕ відмовилась (а.с.4-5).

Від письмових пояснень ОСОБА_2 відмовилась згідно ст.63 Конституції, зазначивши, що у разі потреби наддасть пізніше пояснення, коли буде почувати себе краще (а.с.7).

У письмових поясненнях ОСОБА_3 (мати ОСОБА_2 ) від 17.01.2024 зазначила, що 17.01.2024 приблизно о 18:40 вона почула як її зять ОСОБА_1 кричить та кличе її. Підійшовши до нього, вона побачила, що її донька лежала на підлозі непритомна, на що він їй повідомив, що вона впала на банки зі сходів (а.с.8).

У письмових поясненнях ОСОБА_5 від 18.01.2024 зазначив, що він подарив жінці машину за 35000 у.о. і тут же вона з тещею почали вимагати від нього, щоб він переписав на них свою базу та квартири в м.Одесі. Прийшов додому жінка впала зі сходів, теща не встигла. Викликав швидку, оплатив всі розходи (а.с.11).

Довідкою КНП «Міська клінічна лікарня №11» Одеської міської ради від 17.01.2024 за №351 підтверджено, що ОСОБА_2 доставлена до МКЛ №11 каретою швидкої медичної допомоги. Їй встановлено діагноз: підапоневротична гематома потилично-тім`яної ділянки зліва. Забій м`яких тканій грудної клітки. Рекомендоване амбулаторне лікування (а.с.6).

Також матеріали справи містять витягом з бази АРМОР щодо ОСОБА_1 (а.с.9-10).

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Мотиви апеляційного суду

Відповідно до ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (ст.7 КУпАП).

Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245 КУпАП).

Згідно з положеннями ст.280 КУпАП суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ч.1 ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Під час розгляду цієї справи про адміністративне правопорушення суддя першої інстанції наведених вище вимог закону не дотримався, оскільки з необхідною та достатньою повнотою не встановив фактичні обставини справи, надав невірну оцінку доказам по справі, та дійшов помилкового висновку про доведеність наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та інкримінованого йому протоколом про адміністративне правопорушення від 18.01.2024.

Так, диспозицією ч.1 ст.173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису (матеріальний склад).

Відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

При цьому, фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1 ст.173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

Апеляційним судом встановлено, що висновки судді першої інстанції про доведеність факту події домашнього насилля та наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджуються доказами.

Так, з протоколу про адміністративне правопорушення від 18.01.2024 вбачається, що ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство фізичного характеру, а саме вдарив свою жінку ОСОБА_2 в бік, коли вона самостійно впала.

При цьому, сама ОСОБА_2 у протоколі прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення або таке, що готується, від 17.01.2024 зазначила, що її чоловік ОСОБА_1 штовхнув її, від чого вона впала на землю, та виражався нецензурною лайкою, тілесних ушкоджень їй не завдано.

ОСОБА_3 не була свідком події, прийшла на клич зятя та побачила, що її донька ОСОБА_2 лежить на підлозі непритомна, на що зять їй повідомив, що вона впала на банки зі сходів.

ОСОБА_1 у своїх поясненнях від 18.01.2024 зазначив, що жінка впала зі сходів, а у протоколі про адміністративне правопорушення зазначив, що не згодний з протоколом, оскільки жінку ОСОБА_2 не бив.

Відтак, потерпіла ОСОБА_2 та свідок ОСОБА_3 про вчинення ОСОБА_1 по відношенню до ОСОБА_2 фізичного насильства у формі - удару в бік, в той час як у протоколі зазначено про нанесення ОСОБА_1 своїй жінці ОСОБА_2 удару в бік, коли вона самостійно впала.

Суд першої інстанції на вказане увагу не звернув та не встановив дійсні обставини справи.

Складений протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 не відповідає вимогам ст.256 КУпАП, оскільки в ньому зазначена об`єктивна сторона адміністративного правопорушення (спосіб вчинення), що не підтверджена відповідними доказами. При цьому, слід зазначити, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Крім того, матеріали справи не містять фактичних даних на підтвердження існування сімейних відносин між особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, та особою, щодо якої вчинено насильство.

Суди згідно КУпАП не мають повноважень змінювати зазначену в протоколі про адміністративне правопорушення фабулу.

З урахуванням положень ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» («Malafeyeva у Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява №36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin у. Russia» заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа мас захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

З огляду на зазначене, ЄСПЛ дійшов висновку, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді, а також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції.

Отже, суд позбавлений можливості змінити фабулу адміністративного правопорушення та не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.

За таких підстав, апеляційний суд вважає, що доводи апелянта про недоведеність вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП є слушними.

Апеляційний суд наголошує, що матеріали справи про адміністративне правопорушення сформовані правоохоронним органом без дотримання принципу збирання достатніх та належних доказів на підтвердження події правопорушення.

Не є доказом і протокол про адміністративне правопорушення, який за своєю суттю є процесуальним документом, яким уповноважений орган засвідчує певне порушення, допущене особою, яке містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого відповідними нормами КУпАП і який є підставою для подальшого провадження у справі.

Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі, за відсутності будь-яких інших доказів, не є беззаперечним доказом вини особи, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», оскільки не випливає зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст. 62 Конституції України.

Зважаючи на викладене та враховуючи позицію ЄСПЛ щодо протоколу про адміністративне правопорушення, висловлену в рішенні по справі "Карелін проти Російської Федерації", протокол не може бути доказом у справі про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд погоджується з доводами апелянта, що наявні в матеріалах справи довідка медустанови, повідомлення на 102 та витяг з бази АРМОР не є належним доказом нанесення ОСОБА_2 саме ОСОБА_1 ударів, в той час як вона ( ОСОБА_2 ) на це не вказувала.

Згідно пункту 4 Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 №23-рп/2010 конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (ст.ст. 1, 3, ч.2 ст.19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: ... юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (ч.2 ст.61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ч.3 ст.62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (ч.1 ст.64).

У відповідності до п. 4.1 вказаного рішення, Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Дослідивши всі докази у провадженні, в їх сукупності, слід визнати, що вони не можуть бути розцінені як такі, що беззаперечно вказують на доведеність винуватості ОСОБА_1 за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, зокрема вчинення домашнього насильства шляхом нанесення ударів своїй жінці.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене та оцінивши наявні в матеріалах провадження докази, апеляційний суд вважає, що висновок судді першої інстанції стосовно того, що в діях ОСОБА_1 містяться ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, є необґрунтованим та безпідставним.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, досліджені апеляційним судом докази вказують на відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, та інкримінованого йому за протоколом серії ВАД №006315 від 18.01.2024.

З урахуванням встановлених апеляційним судом обставини та положень п.2 ч.8 ст.294 КУпАП, оскаржена постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - задовольнити.

Постанову Біляївського районного суду Одеської області від 26 лютого 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП, скасувати, а провадження по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутності складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя І.А. Артеменко