Справа № 456/1536/24
Провадження № 3/456/888/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2024 року суддя Стрийського міськрайонного суду Львівської області Шрамко Р. Т. , розглянувши матеріали, які надійшли від Стрийського РУП ГУНП у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працюючого, українця, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

Відповідно до протоколу серії ААД №666682 від 04.03.2024, 04 березня 2024 о 11 годині 20 хвилин, в с. Баня-Лисовицька, вул. Курортна, 56 Львівської області, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом марки «Mercedes-Benz» номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, тремтіння пальців рук. Від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Алкотест Драгер №6820 ARLJ-0416» та проведення такого огляду у медичному закладі відмовився, дана подія зафіксована на нагрудну камеру поліцейського №125, чим ОСОБА_1 , порушив п. 2.5 «Правил дорожнього руху», чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 , свою вину у керуванні в стані алкогольного сп`яніння заперечив та пояснив, що після зупинки його автомобіля працівником поліції, його запитались куди він їде, показав документи. В подальшому він пояснював поліцейським, що вночі не спав, вживав каву та енергетики, тому в нього були червоні очі та тремтіння пальців рук. Йому було запропоновано пройти огляд на визначення стану сп`яніння, однак він відмовився.

Представник ОСОБА_1 , - адвокат Кравець А.О., в судовому засіданні просив провадження по справі закрити, оскільки до матеріалів справи не надано достатньо доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_1 , адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та його винуватості. З матеріалів справи про адміністративне правопорушення не вбачається, що водій допустив будь-які порушення правил дорожнього руху, за які його слід було зупинити та перевіряти, у зв`язку із чим, всі наступні вимоги працівників поліції водій не був зобов`язаний виконувати, а всі складені процесуальні документи відносно нього не можуть бути належними та допустимими доказами його вини у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Такі висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 15.03.2019 року у справі № 686/11314/17. Відтак, ОСОБА_1 слід звільнити від адміністративної відповідальності, оскільки матеріалами справи його вина не підтверджується належними та допустимими доказами.

Так згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 666682 від 04.03.2024 року, 04.03.2024 року о 11.20 год. в с. Баня-Лисовицька по вул. Курортній, 56 водій ОСОБА_1 керував т/з «Mersedes Benz» д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження медичного огляду на стан сп`яніння. Статтею 35 Закону «Про національну поліцію» передбачено чіткі підстави для зупинення поліцейським транспортного засобу. При цьому, поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинки з детальним описом підстави зупинки. Закон дозволяє працівниками поліції зупиняти т/з лише при наявності законних підстав та із виконанням обов`язків щодо представлення, пред`явлення службового посвідчення та інформування водія про конкретну причину зупинки, передбаченої статтею 35 Закону.

Відмова інспектора виконати свої обов`язки відповідно до передбаченого Законом алгоритму (представитись, пред`явити службове посвідчення та повідомити конкретні підстави зупинки із перелічених у статті 35 Закону) позбавляє його права надавати водієві подальші вказівки щодо пред`явлення документів на право керування, накладення на водія штрафу, тощо. Якщо ж поліцейський накладає штраф на водія без передбачених підстав зупинки, то такий штраф є незаконним та підлягає скасуванню. Штраф є незаконним навіть, якщо після безпідставної зупинки інспектором виявлено інші порушення. З цієї позиції вироблена судова практика, зокрема правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 22 жовтня 2019 року по справі №161/7068/16-а, суди скасовують постанови поліції через те, що інспектори фактично зупиняють т/з без підстав передбачених ст.35 Закону «Про поліцію», та, в порушення вимог ст. 16 Закону «Про дорожній рух» і ст.,ст. 32,35 Закону «Про поліцію», одразу ж не повідомляли водіїв про конкретну причину зупинення, (немає зафіксованого порушення та пояснення причини зупинки т/з). Відповідно до п. 3 розділу II Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. У п.п. 1 п. 2 Розділу І Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, яка була затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України 18.12.2018 №1026, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11.01.2019 № 28/32999, передбачено, що застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису здійснюється з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення. Згідно з п. 5 розділу II Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 18.12.2018 № 1026, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.01.2019 № 28/32999, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних із виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Розділом III цієї Інструкції передбачено, що відеореєстратор може бути встановлений усередині салону службового транспортного засобу та/або зовні для максимальної фіксації навколишньої обстановки та/або внутрішньої частини салону в спосіб, що не заважає огляду водія. Включення відеореєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозапис ведеться безперервно до її завершення, при цьому в процесі включення відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Залежно від наявних режимів відеореєстратора та освітлення відеозапис здійснюється у відповідному режимі денної або нічної зйомки. Надані поліцейськими відеозаписи не відповідають критеріям допустимості доказів, оскільки зібрані з явним порушенням приписів законодавства (відеозаписи не фіксують увесь процес виявлення правопорушення та його фіксацію). Згідно наказу МВС від 07.11.2015 року № 1395 «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» передбачено, що фіксація факту вчинення адміністративного правопорушення працівниками Національної поліції України повинна відбуватися безперервно.

Однак, поліцейським до матеріалів долучено два різні відео з місця події, відеозапис є не безперервним, тому його не можна вважати належним та допустимим доказом по справі. Зазначене кореспондує із позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 18.07.2019 по справі № 216/5226/16-а.

Під час складання зазначеного протоколу працівник патрульної поліції жодного разу не роз`яснив водію його права, передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України. У протоколі про адміністративне правопорушення у графі «гр-ну роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП» відсутній його підпис. Вказана обставина підтверджується долученими до матеріалів справи відеозаписами, з яких вбачається, що водію уповноваженою особою не було роз`яснено його права, передбачені ст.ст. 55, 56, 59, 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, що є порушенням його права на захист. Відтак, поліцейським не вжито жодних дій щодо надання водію можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги, що є порушенням прав водія та порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, що є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, такий висновок викладений в постанові Верховного суду від 18.02.2020 року по справі № 524/9827/16-a. У протоколі про порушення ПДР не вказано технічний засіб, за допомогою якого здійснено фото- чи відеозапис порушення. Верховний Суд у Постанові від 13.02.2020 у справі № 524/9716/16-а та Постанові від 15 листопада 2018 року у справі №524/5536/17 нагалосив, що відеозапис, поданий відповідачем на підтвердження факту порушення позивачем правил дорожнього руху, не може вважатися належним доказом у зв`язку з тим, що оскаржувана постанова про притягнення Особи до адміністративної відповідальності не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеофіксацію.

На одному з долучених до справи відео (зупинки транспортного засобу) відсутня дата та час ведення зйомки, а доданий конверт з файлами відеозаписів у справі не має підпису особи, яка його опечатувала. Ознаки, які вказані поліцейським, не було встановлено перевіркою. З відеозапису чітко видно, що у водія відсутні виражене тремтіння пальців рук та почервоніння обличчя, поведінка адекватна, мова зрозуміла, чітка, рухи тіла теж адекватні, зіниці очей не звужені (мова зрозуміла, чітка, нормальне формулювання своїх думок, рухи тіла теж адекватні, зовсім не схоже, як у людей, які вживають наркотичні речовини), реакцію на світло зіниць очей працівники поліції також не перевіряли. При цьому не було зафіксовано порядок перевірки виявлених ознак алкогольного сп`яніння, зокрема перевірки реакції його зіниць очей на світло, огляд його рук.

Відповідно до ст. 266 КУпАП, «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (далі - Порядок) та «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів рзнак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 р. № 1452/735 далі Інструкція), особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

При тимчасовому затриманні транспортного засобу складається акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України. Однак всупереч чинному законодавству про адміністративні правопорушення водія не було відсторонено від керування транспортним засобом, про що свідчить відсутність в матеріалах справи відповідного документа встановленої форми, а саме тимчасового затримання транспортного засобу.

У протоколі серії ААД № 666682 від 04.03.2024 року окремі фрази та слова взагалі неможливо прочитати, по різному зазначено марку автомобіля - в заголовку «Mercedes Benz», а в описовому тексті «Mersed.es Benz», не зазначено район та область місця вчинення правопорушення, не надано жодних документів, на право власності чи керування вказаного в протоколі т/з, що суперечить Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, яка затверджена Наказом міністерства внутрішніх справ від 06.11.2015 року № 1376.

Протокол про адміністративне правопорушення складається у двох примірниках, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності (п. 8 глави II) зазначеної вище Інструкції, однак копії протоколу порушнику не було вручено, що підтверджується відеозаписами, та суперечить вимогам ст. 256 КУпАП.

Відповідно до виписаних у ст. ст. 252, 254, 255 КУпАП положень, протокол про адміністративне правопорушення це - офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння (діянь), яке (які) містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, є найважливішим джерелом доказів у справах про адміністративні правопорушення. З наведеного слідує, що протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів у справі, але й актом обвинувачення у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення, однак протокол серії ААД № 666682 не відповідає вимогам статей 256, 266 КУпАП, а тому не може вважатись допустимим доказом. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року N 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" звертається увага суду на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників. Статтею 62 Конституції України закріплений принцип презумпції невинуватості, який передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, а також, що всі сумніви стосовно доведеності вини особи, мають тлумачитись на її користь. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року N°23-p 2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинності. Виходячи з вище викладеного, вважає, що протоколом та доданими до нього матеріалами вина ОСОБА_1 , яка є складовою частиною будь-якого складу правопорушення і має бути обов`язково встановлена при розгляді адміністративних матеріалів, недоведена та не може бути встановлена судом. Відтак, провадження в справі підлягає закриттю, через відсутність як самої події так і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи приходжу до висновку, що в діях ОСОБА_1 , наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, виходячи з наступного.

Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення, згідно зі ст. 245 КУпАП, є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи з дотриманням процесуальної форми її розгляду.

Частина 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно пункту 2.5 «Правил дорожнього руху», водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Дане правопорушення, підтверджується матеріалами справи, а саме: протоколом серії ААД №666682 від 04.03.2024, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 04.03.2024, направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відеозаписом на якому чітко вбачається відмова ОСОБА_2 від проходження огляду на стан алкогольного сп?яніння як на місці зупинки транспортного засобу так і в медичному закладі, іншими матеріалами справи.

Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними та допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, зібрані у порядку, встановленому КУпАП.

Зазначені вище докази винуватості ОСОБА_1 , у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є такими, що доповнюють одне одного, є повними, безсумнівними, належними та допустимими, оскільки у відповідності до ст.ст. 251, 252 КУпАП, прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у справі про адміністративне правопорушення, а також є такими, що зібрані в порядку, встановленому законом.

Суд вважає, що під час складення протоколу інспектором повністю дотримано вимоги ст.256 КУпАП, такий протокол складено уповноваженою особою, його форма та зміст повністю відповідають чинному законодавству, ОСОБА_2 роз?яснено його права та обов?язки.

Окремо слід зазначити, що ОСОБА_2 під час складання протоколу відмовився його підписувати.

Дослідивши матеріали справи, приходжу до висновку, що в діях ОСОБА_1 , наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Вирішуючи питання про вид стягнення, суд враховує характер вчиненого правопорушення, ступінь вини ОСОБА_1 , у вчиненому правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст.130 КУпАП, яка доведена повністю, а тому вважає за необхідне накласти на ОСОБА_1 , стягнення в межах санкції статті, за якою кваліфікується правопорушення, у вигляді штрафу, з позбавленням права керування транспортними засобами.

Крім того, відповідно до вимог ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Згідно із Законом України «Про судовий збір», розмір судового збору у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення становить 605,60 грн. (0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

Керуючись ст.ст. 33, 283, 284 КУпАП,

п о с т а н о в и в :

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, й накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 605,60 /шістсот п`ять грн. 60 коп./ грн..

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: Р. Т. Шрамко