Справа № 694/30/24
Провадження № 3/694/78/24
ПОСТАНОВА
13.02.2024 року м. Звенигородка
Суддя Звенигородського районного суду Черкаської област іСакун Д.І., розглянувши матеріали, які надійшли із Звенигородського РВП ГУНП у Черкаській області про притягнення до адміністративної відповідальності:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого по АДРЕСА_1 ,
за ч. 1 ст. 130 КУпАП,
в с т а н о в и л а:
ОСОБА_1 в судовому засіданні вину не визнав та пояснив, що погодився з тим, що вживав алкоголь, проте це було задовго до того, як керувати транспортним засобом і в малій кількості. Після проходження огляду на приладі «Драгер» він одразу повідомив, що не згідний з його результатом. Пройти огляд у лікарні працівники патрульної поліції йому не пропонували і таке право не роз`яснювали.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в судовому засіданні не знайшло підтвердження вчинення адміністративного правопорушення, передбаченогоч. 1 ст.130 КУпАП ОСОБА_1 з наступних підстав.
Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані, зокрема, встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та засобів, що мають функції відеозапису, тощо.
До матеріалів справи окрім протоколу про адміністративне правопорушення та висновку «Драгер» з яким категорично не погодився ОСОБА_1 не додано жодного іншого доказу, який би підтвердив вину ОСОБА_1 . Свідки при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не залучалися.
Жодних доказів, які б спростовували твердження ОСОБА_1 , до матеріалів справи не надано.
З відеозапису, який долучено до матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 заперечував, що перебував в стані алкогольного сп`яніння та категорично не погодився з його висновком. Крім того, з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 вів себе адекватно, візуально не був схожий на особу, який перебуває в стані сп`яніння.
Вищевказаний протокол суд не може визнати належним, допустимим, достовірним доказом та таким, які узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», і який свідчить про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного проступку, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, виходячи із наступного.
Так, на думку суду протокол не може бути доказом вини правопорушника. Хоча норми КУпАП визнають протокол за доказ у справах про адміністративні правопорушення, однак суд вважає це порушенням принципу верховенства права, загальних засад правосуддя та практики Європейського Суду з прав людини, оскільки протокол це лише форма викладу адміністративного звинувачення, де може бути лише перелік обвинувачення правопорушника, а сам протокол не є доказом його вини.
Як вбачається з відеозаписів з фіксацією обставин події, працівниками поліції у зв`язку із виявленими у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота) останньому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, який ОСОБА_1 пройшов, результат тесту 1.97 проміле, однак останній не погодився з його результатом.
Однак, працівниками поліції ОСОБА_1 не було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння у найближчому медичному закладі, чим порушено вимоги ч.3 ст. 266 КУпАП та п.7 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерством юстиції України від 09.11.2015 №1452/735 (надалі - Інструкція).
Так, пункт 7 вказаної Інструкції зазначає, що у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).
Аналогічні положення містить ч.3 ст. 266 КУпАП.
Разом із цим, відеозапис з нагрудної камери поліцейського свідчить, що після незгоди ОСОБА_1 з результатом огляду на місці зупинки за допомогою спеціальних засобів, поліцейським не було запропоновано останньому пройти такий огляд у медичному закладі.
Згідно з ч.5 ст. 266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
Таким чином, огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння було проведено з порушенням ст. 266 КУпАП.
У даному конкретному випадку складені процесуальні документи відносно ОСОБА_1 не можуть бути належними та допустимими доказами вини у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130КУпАП.
Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на їїкористь.
Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Всі сумніви щодо доведеності вини порушника тлумачаться на його користь, а викладені в протоколі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 відомості підтверджуються доказами у справі, які не можна визнати допустимими, а тому протокол про адміністративне правопорушення в данному випадку також не можна визнати доказом вини ОСОБА_1 в розумінні ст. 251 КУпАП.
Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколу про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодекс у.
Особа, що склала адміністративний протокол зобов`язана надати до суду докази, які б доводили наявність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення.
Суддя наголошує, що він не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).
Відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України»,ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини` стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.1998 року, п.54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.
Згідно з КпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (ч. 1,2 ст.7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245).
Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.
Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п.1ч.1 ст.247 КУпАП.
На підставі викладеного та керуючись ст.7,221,247,252,256,279,283,284 КУпАП, суддя,
п о с т а н о в и л а:
Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч. 1 ст.130 КУпАП закрити за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Черкаського апеляційного суду через Звенигородський районний суд Черкаської області.

Суддя Д.І. Сакун