Справа № 569/6522/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2024 року м. Рівне

Суддя Рівненського міського суду Рівненської області Яковлєва Д.В., розглянувши справу, яка надійшла з Рівненської митниці ДМС України про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешканця АДРЕСА_1 , директора ТОВ «ГЛОБАЛМАРКЕТ», у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 483 Митного Кодексу України,-

ВСТАНОВИВ :

09.11.2021 року в зоні діяльності Волинської митниці гр. ОСОБА_2 (паспорт громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_2 ), ввіз на митну територію України товар «легковий автомобіль марки «DACIA», модель «SANDERO», ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_3 ».

Переміщення автомобіля через митний кордон України проведено на підставі митної декларації типу ІМ40ЕЕ №UA204000/2021/920994 від 09.11.2021 року, яку особа уповноважена на роботу з митницею ТОВ «МІ-7» ОСОБА_3 подала митним органам України. Разом із зазначеною митною декларацією до митного оформлення транспортного засобу подано документ купівлі-продажу (invoice) 211108.12594-ACE_LIM від 08.11.2021 року у якому зазначено, що легковий автомобіль марки «DACIA», модель «SANDERO», ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_3 був реалізований підприємством «ACERIUS INVESTMENTS LIMITED» (Cyprus, Nicosia 1075 Chyptron 1) за 500 євро на адресу ТОВ «ГЛОБАЛМАРКЕТ» (Волинська область, м. Луцьк, вул. Шопена, буд. 22А).

10.11.2021 року особа уповноважена на роботу з митницею ТОВ «МІ-7» (Волинська обл., Луцький р-н, с. Струмівка, вул. Окружна, буд. 3) ОСОБА_3 на підставі Договору доручення на декларування та митне оформлення товарів №10/21 від 10.09.2021 року, укладеного з ТОВ «ГЛОБАЛМАРКЕТ», у Рівненську митницю подано митну декларацію типу ІМ40ДЕ №204020/2021/284763 для здійснення митного оформлення товару «легковий автомобіль марки «DACIA», модель «SANDERO», ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_3 з пакетом товаросупровідних документів: документ купівлі-продажу (invoice) №211108.12594-ACE_LIM від 08.11.2021 року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4 від 31.07.2009 року, зовнішньоекономічний договір №090921/2021 від 09.09.2021 року тощо.

Підставою для оформлення митної декларації типу ІМ40ЕЕ №UA204000/2021/920994 від 09.11.2021 року та митної декларацію типу ІМ40ДЕ №204020/2021/284763 від 10.11.2021 року були документи, надані працівникам ТОВ «МІ-7» посадовими особами ТОВ «ГЛОБАЛМАРКЕТ» на виконання п.2.3. Договору доручення на декларування та митне оформлення товарів №10/21 від 10.09.2021 року.

За результатом аналізу товаросупровідних документів встановлено, що продавцем товару заявлено компанію «ACERIUS INVESTMENTS LIMITED» (Cyprus, Nicosia 1075 Chyptron 1), отримувачем ТОВ «ГЛОБАЛМАРКЕТ». Відповідно до документа купівлі-продажу (invoice) №211108.12594-ACE_LIM від 08.11.2021 року вартість товару становить 500 євро (або еквівалент 15103,75 грн. на дату здійснення митного оформлення товару).

Листом від 04.11.2022 року №26/26-04/7.13/1788 Державна митна служба України направила на адресу Рівненської митниці відповідь митних органів Республіки Польща на запит про надання адміністративної допомоги у проведенні перевірки дотримання законодавства України з питань митної справи при переміщенні через митний кордон України легкового автомобіля марки «DACIA», модель «SANDERO», ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_3 .

Митними органами Республіки Польща надіслано копію експортної декларації від 09.11.2021 року №21PL301010E1267179, на підставі якої проведено митне оформлення легкового автомобіля марки «DACIA», модель «SANDERO», ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_3 в режимі «вивіз» з території Європейського Союзу.

За результатом аналізу отриманого документу встановлено, що відправником та отримувачем транспортного засобу є громадянин Olevskiy Taras (35311 Klevan, Adama Mitskevycha 10). Даний автомобіль переміщувався з Польщі до України на комерційних умовах поставки EXW Sokolow Podlaski. Статистична вартість транспортного засобу згідно митної декларації становить 2292 PLN (або еквівалент 15081,59 грн. по курсу НБУ на день митного оформлення автомобіля), що не відповідає вартості автомобіля, заявлену за митною декларацією типу ІМ40ДЕ №204020/2021/284763 від 10.11.2021 року.

Таким чином, за результатом опрацювання відповіді та документів, надісланих митними органами Республіки Польща, встановлено розбіжності щодо відправника та одержувача товару, реквізитів рахунку, умов поставки, а також фактурної вартості товару.

Статтею 74 Митного кодексу України визначено, що імпорт (випуск для вільного обігу) - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари після сплати всіх митних платежів, встановлених законами України на імпорт цих товарів, та виконання усіх необхідних митних формальностей випускаються для вільного обігу на митній території України.

Відповідно до пункту 3.2. Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30 травня 2012 р. №651, відомості, заявлені у митній декларації декларантом або уповноваженою ним особою, є відомостями, необхідними для митних цілей.

Підпунктом г, п.1, ч. 1 ст. 335 Митного кодексу України визначено, що під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України декларант, уповноважена ним особа або перевізник залежно від виду транспорту, яким здійснюється перевезення товарів, надають митному органу в паперовій або електронній формі такі документи та відомості: комерційні документи на товари, що перевозяться, які містять відомості, зокрема, про найменування та адресу перевізника, найменування країни відправлення та країни призначення товарів, найменування та адреси відправника (або продавця) та отримувача товарів.

Статтею 257 Митного кодексу України передбачено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Частиною 8 статті 264 Митного кодексу України встановлено, що з моменту прийняття митним органом митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

У відповідності до п. 2.3. Договору доручення на декларування та митне оформлення товарів №10/21 від 10.09.2021 року року замовник (в даному випадку посадова особа ТОВ «ГЛОБАЛМАРКЕТ» до початку митного оформлення кожної відправки товарів зобов`язаний надати Виконавцю всі необхідні для митного оформлення документи. Пунктом 6.2. даного договору передбачено, що замовник несе повну юридичну відповідальність за достовірність даних, в наданих документах виконавцю та митним органам.

У відповідності із положеннями статті 459 Митного кодексу України, суб`єктами відповідальності при вчиненні порушення митних правил підприємствами є посадові особи цих підприємств.

Відповідно до інформації, наявної в ІТС «Податковий блок» встановлено, що на час оформлення транспортного засобу за вищевказаною митною декларацією, керівником ТОВ «ГЛОБАЛМАРКЕТ» (), на адресу якого він прямував, був ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ).

Таким чином, громадянин України ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді директора ТОВ «ГЛОБАЛМАРКЕТ» (), за посередництвом громадянки України ОСОБА_3 (особи уповноваженої на роботу з митницею ТОВ «МІ-7») та громадянина України ОСОБА_2 (перевізник), вчинив дії, спрямовані на переміщення товару «легковий автомобіль марки «DACIA», модель «SANDERO», ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_3 », вартістю 15081,59 грн. через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з поданням митному органу як підстави для переміщення товарів документів, що містять неправдиві відомості щодо відправника та отримувача товару, а також його дійсної вартості (документ купівлі-продажу (invoice) №211108.12594-ACE_LIM від 08.11.2021 року).

Відповідно до постанови Рівненського міського суду від 20.01.2023 (справа №569/18345/22) громадянина України ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил за ознаками ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 2 ст. 483 МК України.

Під час розгляду справи захисник ОСОБА_1 адвокат Кінах Я.В. вказала, що ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 483 МК України не визнає, підтримала раніше подані письмові пояснення до протоколу про порушення митних правил, в яких просила звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності, у зв`язку з відсутністю в діях останньої складу адміністративного правопорушення, а також просила задовольнити подане клопотання про закриття провадження у справі на підставі п. 6 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з скасуванням акта, який встановлює адміністративну відповідальність.

Представник Рівненської митниці Держмитслужби Опанасик С. в судовому засіданні матеріали про порушення митних правил підтримав і просив застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення, передбачене санкцією статті, за якою кваліфіковані його дії.

Заслухавши захисника ОСОБА_1 адвоката Кінах Я.В., представника Рівненської митниці Держмитслужби Опанасика С., дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 міститься склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України.

Що стосується кваліфікації дій ОСОБА_1 , суд зазначає таке.

Частиною 2 ст. 483 МК України адміністративна відповідальність настає за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, вчинені особою, яка протягом року притягалася до відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого цією статтею або статтею 482 цього Кодексу.

Відповідно до постанови Рівненського міського суду від 20.01.2023 (справа №569/18345/22) громадянина України ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил за ознаками ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України та притягнуто до адміністративної відповідальності.

03 липня 2023 року постановою Рівненського апеляційного суду постанову Рівненського міського суду від 20.01.2023 року скасовано, матеріали справи повернуто до Рівненської митниці для додаткової перевірки.

Згідно ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Разом з тим, у КУпАП відсутня норма, яка б передбачала перекваліфікацію дій особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тому вважаю, що у даному випадку необхідно застосувати аналогію закону, як засіб заповнення прогалини у законодавстві, який полягає у застосуванні врегульованих конкретною нормою правовідносин, норми закону, що регламентує подібні відносини у кримінальному процесуальному законодавстві.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституційний Суд України у пункті 3.4 Рішення від 11 жовтня 2011року №10-рп/2011 зазначає, що з аналізу положень міжнародних актів, наведених у Рішенні, не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення».

У пункті 3.6 цього рішення Конституційний Суд України вказує, що відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним. У цьому ж Рішенні Конституційний Суд України поширює певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року (заява № 7460/03) зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини (зокрема, mutatis mutandis рішення у справі OZTURKv.GERMANY від 21 лютого 1984 року, пункт 53), справи про адміністративні правопорушення, враховуючи, зокрема, розмір та характер стягнень, для цілей статті 6 ЄКПЛ належать до справ із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення. Відтак, на дану категорію справ поширюються гарантії статті 6 ЄКПЛ.

Згідно з вимогами ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997, та набрала чинності для України 11.09.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, нікого не може бути визнано винним у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення на підставі будь-якої дії чи бездіяльності, яка на час її вчинення не становила кримінального правопорушення, згідно з національним законом або міжнародним правом; також не може бути призначене суворіше покарання ніж те, що підлягало застосуванню на час вчинення кримінального правопорушення.

З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Таким чином, суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_1 слід перекваліфікувати з ч. 2 ст. 483 МК України на ч. 1 ст. 483 МК України. Перекваліфікація дій не порушує права ОСОБА_1 та не змінює обставин правопорушення, зафіксованих в протоколі.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 486 МК України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Згідно положень ст. 458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Частиною 1 ст. 483 МК України передбачено відповідальність за переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, або шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з поданням органу доходів і зборів як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві відомості щодо найменування товарів, їх ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача, кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, неправдиві відомості, необхідні для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості.

За положеннями ст. 495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у їх вчиненні, які встановлюються протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до них, поясненнями особи, яка притягується до відповідальності, свідків, висновком експерта та іншими документами.

Відповідно до положень ст.ст. 252, 254, 255, 256 КУпАП, ст. 494 МК України, протокол про адміністративне правопорушення (протокол про порушення митних правил) це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння (діянь), яке (які) містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП МК України), є найважливішим джерелом доказів у справах про адміністративні правопорушення (про порушення митних правил). У ньому, крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до відповідальності; місце, час вчинення і суть правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясували інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту вказаної статті вбачається, що обов`язком суду під час розгляду справи про адміністративне правопорушення є встановлення факту вчинення особою щодо якої розглядаються матеріали діяння, що підпадає під кваліфікацію адміністративного правопорушення та встановлення вини в діях даної особи.

Вказані в сукупності зібрані матеріали свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 ознак складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України, тобто вчинення дій спрямованих на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, шляхом подання органу, як підстави для переміщення документів, які містять неправдиві відомості.

Проте, матеріали справи не містять доказів про невідповідність ціни автомобіля, вказаної ОСОБА_1 митним органам України. Митну вартість автомобіля заявлено 500 євро (або еквівалент 15103,75 грн).

За відсутності у діях ОСОБА_1 приховування від митних органів митної вартості автомобіля, відсутня будь-яка шкода суспільним або державним інтересам, правам та свободам інших осіб, оскільки не доведено, що митні платежі, які підлягали сплаті при випуску у вільний обіг автомобіля, ОСОБА_1 не були сплачені.

У відповідності до ст. 487 МК України, провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Статтею 23 КУпАП встановлено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ст.ст. 33-35 КУпАП при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що помякшують та обтяжують відповідальність.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини при вирішенні питання про стягнення необхідно враховувати співрозмірність шкоди, завданої державним та суспільним інтересам, і шкоди, завданої особі. Суд повинен проаналізувати, чи дотримано органами влади розумний баланс між заходами, вжитими для забезпечення загальних інтересів суспільства, та потребою захищати право особи на мирне володіння своїм майном.

Крім того, суд звертає увагу, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Питання про те, чи буде досягнута справедлива рівновага між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав особи, має значення лише при умові, що таке втручання відповідає вимогам закону і не є безпідставним.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Завданнями провадження у справах про порушення митних правил, як це передбачено ст. 486 МК України, є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону.

Аналіз доказів і встановлених фактичних обставин справи (мотиви вчиненого правопорушення; асортимент, кількість і вартість незаконно переміщуваних товарів та відомостей про особу винного) свідчать про те, що діями ОСОБА_4 шкоди не завдано.

З огляду на зазначені обставини та практику Європейського Суду з прав людини вбачаються підстави для висновку, що застосування штрафу і конфіскації предметів порушення митних правил, що передбачено санкцією ч. 1 ст. 483 МК України як безальтернативне стягнення, в даному випадку буде порушенням положень ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки буде непропорційним, не відповідатиме характеру вчиненого правопорушення, особі правопорушника і буде очевидно неспіврозмірним практичній ролі «правопорушення та відповідальності».

Отже, вчинені ОСОБА_1 дії є малозначними, а накладення на нього стягнення не відповідатиме суспільній шкідливості вчиненого.

Відповідно до ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

При цьому, в кожному конкретному випадку суд має вирішувати питання про визнання діяння малозначним, виходячи з того, що його наслідки не представляють суспільної небезпеки, не завдали або не здатні завдати значної шкоди суспільним або державним інтересам, правам та свободам інших осіб.

Судом враховано, що вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення не спричинило шкоди інтересам держави, а тому суд вважає за необхідне звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності і обмежитись відносно нього усним зауваженням, на підставі ст. 22 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 22, 283-285 КУпАП, ст.ст. 483, 487, 495, 527, 528 Митного кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України.

На підставі ст. 22 КУпАП, звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 483 МК України, обмежившись усним зауваженням.

Провадження у справі закрити.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд.

Суддя Рівненського міського суду Д.В. Яковлєв