П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.01.2024 Справа №607/25379/23 Провадження №3/607/936/2024

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Дзюбич Віктор Леонідович, розглянувши матеріали, які надійшли від Головного управління ДПС у Тернопільській області Державної податкової служби України про притягнення до адміністративної відповідальності,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , керівника ПП «Комора КС», РНОКПП НОМЕР_1 ,

за частиною 1 статті 155-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

УСТАНОВИВ:

27.12.2023 до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від Головного управління ДПС у Тернопільській області Державної податкової служби України надійшли матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 155-1 КУпАП.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення № 100910704 від 21.12.2023, ОСОБА_1 вчинила правопорушення порядку проведення розрахунків, а саме: проведення розрахункових операцій через розрахунковий, опломбований у встановленому порядку та переведений у фіскальний режим роботи реєстратор розрахункових операцій, з роздрукуванням розрахункових документів, що не відповідають встановленій формі та змісту розрахункового документа, без надання розрахункового документа встановленої форми на повну суму проведених операцій. Акти фактичних перевірок від 26.10.2023, від 16.11.2023 та 21.11.2023.

В судовому засіданні захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності Лукашова О.Є. зазначила про наявність підстав для закриття провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.155-1 КУпАП. Зокрема зазначила, що в матеріалах адміністративної справи відсутні докази на підтвердження обставин зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення. Вказала, що протокол не містить всіх обов`язкових реквізитів передбачених ч. 1 ст. 256 КУпАП, а саме, у ньому відсутній нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення. Відсутність таких обставин є грубим порушенням права особи на захист, оскільки не вказує на конкретні її дії, які розцінюються представниками державної влади як правопорушення. Також, ці порушення не дають можливості перевірити обставини та ідентифікувати, чи стосується цей протокол порушень зазначених в актах фактичних перевірок, які додано до протоколу. Також, захисник зазначила, що є незрозуміла наведена у постанові дата вчинення правопорушення, оскільки 15.11.2023 за адресом: м.Чортків, фактично не могло бути виявлено працівниками податкового органу, адже перевірку проводили за зазначеною адресою 26.10.2023, а тому виявити порушення 15.11.2023, як про це зазначає податковий орган, не могли. Що стосується порушень зазначених в Актах перевірки, вважає, що вони не підлягають перевірці, оскільки не зрозумілим є, за яким фактом порушення наведених у актах перевірки складений протокол. Зазначене позбавляє суд можливості безпосередньо дослідити джерела доказів, які містять фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку можна встановити наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість ОСОБА_2 в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінюючи зібрані по справі докази в їх повній сукупності, заслухавши пояснення захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з положеннями ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із ст. ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показаннями технічних засобів, що мають функції відеозапису, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.

Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

З цього слідує, що протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів у справі, але й актом обвинувачення у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення, а тому в ньому повинні бути викладені всі обставини вчинення правопорушення, а також дані, необхідні для розгляду справи по суті, зокрема про місце і час вчинення та суть правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

Диспозицією ч. 1. ст. 155-1 КпАП України передбачено відповідальність за порушення правил торгівлі, виконання робіт і надання послуг працівниками торгівлі, громадського харчування та сфери послуг, громадянами, які займаються підприємницькою діяльністю.

З диспозиції зазначеної статті випливає, що вона носить бланкетний характер і лише описує безпосередньо саме правопорушення, але для повного визначення ознак цього правопорушення відсилає до законодавчо встановленого порядку проведення розрахунків у певній сфері. Зокрема, така норма має загальний і конкретизований зміст. Загальний зміст бланкетної диспозиції передається словесно-документною формою відповідної статті КУпАП і в обов`язковому порядку включає положення інших нормативно-правових актів. Із загальним змістом бланкетної диспозиції пов`язане визначення діяння як правопорушення певного виду та встановлення за нього адміністративної відповідальності, а конкретизований зміст цієї диспозиції передбачає певну деталізацію відповідних положень інших нормативно-правових актів, що наповнює адміністративно-правову норму більш конкретним змістом.

Водночас, як слідує із протоколу про адміністративне правопорушення, який складений відносно ОСОБА_1 , суд встановив, що в ньому наведено загальний перелік порушень, тоді як не розкрита суть адміністративного правопорушення. Зокрема, фабула інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення не містить конкретних обставин, в чому воно полягає, які саме товари реалізувала з порушенням правил торгівлі і розрахунків. Відсутність таких обставин є грубим порушенням права особи на захист, оскільки не вказує на конкретні її дії, які розцінюються представниками державної влади як правопорушення. Також, ці порушення не дають суду можливості перевірити обставини та ідентифікувати, чи стосується цей протокол порушень зазначених в актах фактичної перевірки, які додано до протоколу.

Згідно зі ст.75 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до п.1.3. цієї статті, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Статтею 256 КУпАП визначено, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються суть адміністративного правопорушення та нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

В протоколі про адміністративне правопорушення, який складений щодо ОСОБА_1 містить лише посилання на загальні ознаки правила поведінки без зазначення положення конкретного нормативного акту, вимоги якого були порушені. Текст протоколу не містить вказівки на те, який саме закон чи правило в сфері торгівлі було порушено, відсутнє посилання на відповідну правову норму, а відтак вказаний протокол не відповідає приписам ст. 256 КУпАП.

Також, суд зазначає, що в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що дата, час та місце вчинення правопорушення: останнє порушення: 15.11.2023 о 19:45 год з роздрукуванням фіскального чеку №693, за адресою: м.Чортків, проте такий чек, не доданий до матеріалів справи та не відповідає обставинам встановленим в акті перевірки, оскільки в м.Чортків здійснено перевірку 26.10.2023 та встановлено порушення за період з 02.01.2023 по 25.10.2023.

А тому, зазначення в протоколі дати порушення: 15.11.2023 не знайшло свого підтвердження матеріалами справи та фактичними обставинами.

Таким чином, матеріали справи не містять будь-яких документів (або посилання на такі документи) дослідивши які, можна перевірити інформацію внесену до акту перевірки та протоколу про адміністративне правопорушення.

Крім цього, суд звертає увагу на той факт, що дата вчинення правопорушення має визначальне значення, оскільки від цієї дати рахується строк накладення адміністративного стягнення.

Що стосується порушень зазначених в Актах перевірки від 26.10.2023, 16.11.2023 та від 21.11.2023, суд зазначає, що вони не підлягають перевірці судом, оскільки є незрозумілим, за яким фактом порушення наведених у актах перевірки складений протокол.

Зазначене позбавляє суд можливості безпосередньо дослідити джерела доказів, які містять фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку можна встановити наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість ОСОБА_1 в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, висновки податкового органу, ґрунтуються на припущеннях, а всі сумніви щодо винуватості повинні тлумачитися на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що має суттєве значення для вирішення справи по суті, та унеможливлює винесення постанови про визнання правопорушника винним.

Відповідно до правової позиції ЄСПЛ «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey). «Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

За змістом ст.ст. 251, 256 КУпАП вбачається, що обов`язок належного оформлення протоколу про адміністративне правопорушення та збирання доказів покладений на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Обставини, які мали місце і стали підставою для складення протоколу про адміністративне правопорушення, повинні бути достатніми для повного розуміння суті правопорушення.

Конкретність пред`явленого особі обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення забезпечує можливість організувати ефективний захист своїх інтересів.

Неконкретність обвинувачення не тільки не дозволяє особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, належним чином організувати ефективний захист своїх інтересів, а й позбавляє суд належним чином перевірити твердження органу, який склав протокол, про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Суддя не вправі у своїй постанові за підсумками розгляду справи вказувати на ті ознаки правопорушення, в скоєнні яких особа не обвинувачується в протоколі, тобто які не зазначались у протоколі про адміністративне правопорушення, адже у цьому разі він виходить за межі своєї компетенції.

У своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

Зокрема, в рішенні у справі «Ващенко проти України» Європейський суд вказав, що «обвинувачення» для цілей п. 1 ст. 6 може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру.

Приписами ст.7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Виходячи з вищезазначеного, висновки податкового органу щодо наявності в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.155-1 КУпАП, не підтверджено належними, допустимими та достовірними доказами, а тому, провадження у даній справі про адміністративне правопорушення закриттю.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст.155-1, 247, 283, 284, 285 КУпАП України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративну справу, порушену відносно ОСОБА_1 за ознаками ч. 1 ст. 155-1 КУпАП провадженням закрити, у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена у випадках передбачених ст. 287 КУпАП, а саме особою, щодо якої її винесено, потерпілим, а також прокурором у випадках передбачених ч. 5 ст. 7 КУпАП, а саме у випадку нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, протягом десяти днів з дня винесення постанови до Тернопільського апеляційного суду.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови і може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

СуддяВ. Л. Дзюбич