ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2024 року м. Чернівці

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду Потоцький В.П., за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Машошиної А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника адвоката Машошиної А.О., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подану на постанову Глибоцького районного суду Чернівецької області від 13 лютого 2024 року, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 13 лютого 2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає в АДРЕСА_1 , не працюючого, визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.204-1 та ч. 2 ст. 185 -10 КУпАП та на підставі ч. 36 КУпАП накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі п`ятисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп. в дохід держави.

Згідно з постановою районного суду, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 05.02.2024 року о 05 годині 20 хвилин групою осіб, спільно з іншими особами, на напрямку 8412 прикордонного знаку на території Тереблеченської об`єднаної територіальної громади Чернівецького району Чернівецької області на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 », рухаючись в бік кордону в якості пасажира на транспортному засобі марки «Dacia», д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив спробу незаконного перетну державного кордону з України в Румунію поза пунктами пропуску через державний кордон, в результаті чого був затриманий, чим своїми діями порушив вимоги cт. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991 року № 1777XII, тобто вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч.2 статті 204-1 КУпАП.

ЄУНСС: 715/542/24

НП:33/822/190/24 Головуючий у І інстанції: Маковійчук Ю.В.

Категорія:ч.2, ст.204-1,

ч. 2 ст. 185-10КУпАП Доповідач: Потоцький В.П.

Крім того, ОСОБА_1 05.02.2024 року о 05 годині 20 хвилин при спробі незаконного перетину державного кордону з України в Румунію в складі групи осіб, на напрямку 841 прикордонного знаку на території Тереблеченської об`єднаної територіальної громади Чернівецького району Чернівецької області на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » вчинив злісну непокору законному розпорядженню прикордонному наряду, а саме: не виконав команди: «Стій! Прикордонний наряд», «Перевірка документів!» та відмовився на законну вимогу прикордонного наряду надавати документи для перевірки, чим своїми діями порушив вимоги п.10 Положення про прикордонний режим, затверджений Постановою КМУ № 1147 від 27.07.1998 року, тобто вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст. 185-10 КУпАП.

На вказану постанову захисник адвокат Машошина А.О., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Глибоцького районного суду Чернівецької області від 13.02.2024р. щодо ОСОБА_1 за ч.2 ст.204-1 та ч.2 ст.185-10 КУпАП і закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Посилається на те, що судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального права та грубо порушено норми процесуального права.

Стверджує, що районним судом не було належним чином повідомлено ОСОБА_1 про розгляд справи щодо нього, внаслідок чого останньому не надано жодної можливості реалізувати свої процесуальні права.

Зазначає, що у матеріалах справи відсутній технічний запис судового засідання, а також протокол судового засідання, що, на думку сторони захисту, свідчить про те, що розгляд справи судом не проводився.

Звертає увагу апеляційного суду на те, що матеріали справи не містять належних та достатніх доказів, які б свідчили про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185-10 та ч.2 ст.204-1 КУпАП.

Також стверджує, що при затриманні ОСОБА_1 , працівники прикордонної служби застосовували до нього жорстку фізичну силу та катування.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився, хоча був сповіщений про дату, час та місце розгляду поданої апеляційної скарги, однак його захисник - адвокат Машошина А.О. не заперечувала проти розгляду справи без його участі.

Заслухавши доводи захисника адвоката Машошиної А.О., в інтересах ОСОБА_1 , яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила її задовольнити, посилаючись на доводи, які викладені у ній, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить такого.

Згідно зі ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Перевіркою матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що вказаних вимог закону суддею місцевого суду при розгляді справи про адміністративне правопорушення повністю дотримано не було.

Так, частиною 2 статті 204-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, вчинені групою осіб.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.

Як вбачається з матеріалів справи, як на докази вчинення правопорушення, районний суд зіслався лише на протокол про адміністративне правопорушення ЗхРУ № 250224 від 05.02.2024 року, протокол про адміністративне затримання від 05.02.2024 року та письмові пояснення ОСОБА_1 .

Однак, на думку апеляційного суду, вказані докази є недостатніми для обґрунтування вини ОСОБА_1 .

Так, із протоколу про адміністративне правопорушення ЗхРУ № 250224 вбачається, що 05.02.2024р. о 05 год. 20хв. ОСОБА_1 діючи у складі групи, вчинив спробу незаконного перетину державного кордону із України в Румунію, поза пунктом пропуску через державний кордон України на напрямку 841 прикордонного знаку на території Тереблечанської об`єднаної територіальної громади, Чернівецького району Чернівецької області, на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » виявлений прикордонним нарядом «прикордонний патруль» спільно з ПОРВ під час руху в бік державного кордону на транспортному засобі «Дачіа» р.н. НОМЕР_2 в якості пасажира, на відставні близько 3000м до лінії державного кордону, чим порушив вимоги ст.9, 12 Закону України «Про Державний кордон України» від 04.11.1991 року, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 204-1 КУпАП (а.с.1).

Згідно з вказаним вище протоколом, ОСОБА_1 ставиться у провину порушення ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України», однак не вказано, які саме положення порядку перетинання державного кордону порушено ОСОБА_1 та які конкретні дії ним вчинено в порушення цих статей.

Із письмових пояснень ОСОБА_1 (а.с.6) також не вбачається, якими саме діями він вчинив незаконну спробу перетину державного кордону. При цьому, із вказаних пояснень апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 їхав у таксі у напрямку пункту Тереблече, де по дорозі їх зупинили працівники прикордонної служби з метою перевірки документів, після чого їх затримали.

Поряд з цим, на думку апеляційного суду, ані протокол про адміністративне затримання ні пояснення інспектора прикордонної служби самі по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовними та беззаперечними доказами на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Що стосується схеми виникнення обстановки на ділянці ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 », яка міститься у матеріалах справи на а.с.8, то така також не може бути визнана належним доказом, оскільки з неї неможливо встановити ані місця вчинення правопорушення, ні місця розташування, ні маршрут руху ОСОБА_1 разом із іншими особами.

Інших беззаперечних доказів, в тому числі відео чи фото доказів, або ж пояснення інших осіб, які, на думку особи, яка склала протокол, були у складі групи осіб разом з ОСОБА_1 , та які б вказували на причетність ОСОБА_1 до правопорушення, яке ставиться йому у провину, суду не надано.

Той факт, що ОСОБА_2 був зупинений працівниками прикордонної служби на відстані 3000м від лінії державного кордону України, сам по собі не свідчить про його намір незаконно перетнути кордон України.

Таким чином, винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204 КУпАП, не знайшла свого підтвердження у суді апеляційної інстанції.

Що стосується висновків районного суду про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185-10 КУпАП, то такі, на думку апеляційного суду, є безпідставними та необґрунтованими.

Так, диспозицією ч.1 ст. 185-10 КУпАП передбачено відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України.

При цьому, ч. 2 ст. 185-10 КУпАП передбачено відповідальність за ті самі дії, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за правопорушення, передбачене частиною першою цієї статті.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого статтею, полягає у вчиненні такого діяння: відкритої відмови виконати законне розпорядження чи вимогу військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України, а так само іншого умисного їх невиконання зазначених розпоряджень та вимог.

Постановою Пленуму Верховного Суду України №8 від 26 червня 1992 року визначено, що злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, члена громадських формувань з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку або відмова, виражена в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ№250225, 05.02.2024 року о 05 годині 20 хвилин ОСОБА_1 , діючи в складі групи разом з іншими особами, був виявлений прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» спільно з ПОРВ під час руху в бік державного кордону, на напрямку 841 прикордонного знаку на території Тереблеченської об`єднаної територіальної громади Чернівецького району, Чернівецької області, на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який вчинив злісну непокору законному розпорядженню прикордонного наряду, а саме: при виявленні прикордонний наряд чітко та недвозначно, неодноразово жестами та словами подав команду «Стій», «Прикордонний наряд», «Перевірка документів», після чого особа, побачивши прикордонний наряд та почувши його законну вимогу, відмовився надати документи для перевірки, чим своїми діями порушив вимоги п.10 Положення про прикордонний режим, затверджений Постановою КМУ № 1147 від 27.07.1998 року, тобто вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст. 185-10 КУпАП.

При цьому, в протоколі, в порушення вимог, передбачених ст. 256 КУпАП, не зазначено законні вимоги представника Державної прикордонної служби та в чому полягало законне розпорядження чи вимога представника Державної прикордонної служби.

Крім того, суд апеляційної інстанції зауважує на тому, що в матеріалах справи відсутні фото чи відео фіксації факту вчинення правопорушення чи інші беззаперечні докази, які б вказували на саме злісну непокору ОСОБА_1 .

Тобто, районним судом в порушення вимог ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, не було встановлено фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У зв`язку з цим позбавлений такої можливості і апеляційний суд.

З огляду на досліджені у справі докази, апеляційний суд не вбачає в діях ОСОБА_1 вчинення злісної непокори законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, вчинене групою осіб.

Інших доказів, які б підтверджували факт вчинення злісної непокори ОСОБА_1 вчинене групою осіб судом також не встановлено.

Відповідно до статті 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину; обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що постанову судді суду першої інстанції слід скасувати, а провадження у справі щодо ОСОБА_1 за ч.2 ст.204-1, за ч. 2 ст. 185-10 КУпАП на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП закрити, за відсутністю події і складу цього правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 62 Конституції України, ст. 7, 185-10, 204-1, 251, 252, 245, 247, 280, 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Машошиної А.О., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.

Постанову Глибоцького районного суду Чернівецької області від 13 лютого 2024 року щодо ОСОБА_1 за ч.2 ст.204-1, ч.2 ст.185-10 КУпАП скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в його діях події і складу вказаного адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Чернівецького

апеляційного суду В.П. Потоцький