Справа № 509/668/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2024 року Суддя Овідіопольського районного суду Одеської області Панасенко Є.М., розглянувши матеріали, які надійшли від Департаменту патрульної поліції УПП в Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, проживає: АДРЕСА_1 , не працюючого, раніше до адміністративної відповідальності не притягувався за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

13.01.2024 року поліцейським УПП в Одеській області ДПП рядовим поліції Пайол Андрієм Олександровичем стосовно громадянина України ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 732474, щодо притягнення останнього до адміністративної відповідальності в зв`язку із порушенням вимог п. 2.5 а ПДР за що передбачена відповідальність згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідним протоколом було зазначено, що 13.01.2024 року о 02 годині 25 хвилин в Одеській області, с. Лиманка, по вул. Абрикосова, 8/24, громадянин України ОСОБА_1 керував т.з. AUDI Q3 н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, поведінка що не відповідає обстановці). Від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР.

13.02.2024 року представником ОСОБА_1 , адвокатом Якушевим С.І. було подано заперечення на вказаний протокол про адміністративне правопорушення, мотивуючи це тим, що такий протокол було складено незаконно, оскільки ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння не перебував, за кермом автомобіля AUDI Q3 н.з. НОМЕР_1 не знаходився, працівниками поліції без законних на те підстав було проведено огляд та обшук вищевказаного автомобіля, а докази, подані до суду працівниками поліції про факт руху автомобілю та факту керування ОСОБА_1 т.з. AUDI Q3 н.з. НОМЕР_1 є недопустимими. А отже, існують підстави для закриття провадження у справі про адмінправопорушення у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Судом було встановлено, що в якості доказів, до протоколу про адміністративне правопорушення було долучено відеозаписи з бодікамер ПВР 470939, 471721 та 474234.

Як вбачається з бодікамери № 470939, відеозапис фіксує зупинений т.з. AUDI Q3 н.з. НОМЕР_1 , після чого, працівник поліції прямує до вказаного автомобіля та відкриває передні пасажирські двері. Відеозапис фіксує той факт, що на пасажирському сидінні знаходився ОСОБА_1 , а на водійському місці знаходилась інша особа жіночої статі. Відомостей, щодо особи, яка сиділа на водійському місці т.з. AUDI Q3 н.з. НОМЕР_1 матеріали справи не містять. Разом з тим, в поданих запереченнях, було зазначено, що транспортним засобом керувала цивільна дружина ОСОБА_1 .

Аналогічні дані відображені на бодікамері 471721, що підтверджує факт знаходження на водійському місці особи жіночої статі, яка і керувала транспортним засобом.

З відеозапису вбачається, що працівниками поліції було поставлено під сумнів той факт, що ОСОБА_1 під час руху авто не знаходився на пасажирському місці, а помінявся місцями зі своєю дружиною. Після чого, ОСОБА_1 було запропоновано пройти тест на алкогольне сп`яніння, від якого ОСОБА_1 відмовився, пояснюючи це тим, що транспортним засобом він не керував, а тому обов`язку проходження відповідного тесту не має.

Суд зазначає, що аналогічні пояснення такої відмови були відображені ОСОБА_1 і в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 732474.

Дослідивши відеозаписи з бодікамер ПВР 470939, 471721 та 474234, судом було встановлено відсутність фіксації руху т.з. AUDI Q3 н.з. НОМЕР_1 та факту керування ОСОБА_1 такого транспортного засобу.

Разом з тим, суд встановив, що в матеріалах про адміністративне правопорушення наявний відеозапис, щодо якого відсутнє джерело його походження, в якому відображено рух та зупинки т.з. AUDI Q3 н.з. НОМЕР_1 , проте, такий відеозапис не містить відомостей про номер та серію відеокамери, дату її виробництва та назви камери, на яку здійснювався відеозапис.

Судом було встановлено, що матеріали справи не містять свідоцтва, що стосується технічного приладу «відеокамери», а тому вказані обставини не дають можливості встановити той факт, що відеозапис на камеру у відношенні ОСОБА_1 було проведено спеціальним технічним засобом, який входить до вичерпного переліку технічних засобів, що використовуються в підрозділах поліції для виявлення та фіксування порушень правил дорожнього руху.

А отже, суд робить висновок, що вказаний відеозапис не може вважатися допустимим доказом і бути покладеним в основу доведеності вини особи, що притягується до відповідальності.

Враховуючи вищевикладене, в матеріалах справи відсутній належний та допустимий доказ, що підтверджує факт руху т.з. AUDI Q3 н.з. НОМЕР_1 та факт його керування ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, підлягають відстороненню від керування транспортними засобами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. Огляд водія на стан сп`яніння проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Згідно з п.7 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України, МОЗ України 09.11.2015 року №1452/735, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно з ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, що сформульовані у п.43 рішення від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» ( з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини»), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Згідно зі ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно ч. 5 ст.266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Судом враховується, що об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є керування транспортним засобом у стані сп`яніння (наркотичного чи алкогольного). Тобто доказова база має бути спрямована саме на доведення одночасно двох обставин: керування транспортним засобом і перебування у стані сп`яніння (наркотичного чи алкогольного).

Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 732474, та долучені до нього відеозаписи з бодікамер ПВР 470939, 471721 та 474234 не містять доказу в розумінні принципу "поза розумним сумнівом", що можуть підтвердити факт керування т.з. AUDI Q3 н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1

Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року в справі № 1-р/2019 зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип "in dubio pro reo", згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачиться на користь її невинуватості.

Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Верховний Суд у постанові від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а указав, що в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь.

У постанові від 16.03.2021 в справі № 473/2010/17 Верховний Суд вказав, що розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у суду щодо винуватості особи після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості винувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати особу винною.

Стандарт доведення вини "поза розумним сумнівом" означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного "розумного сумніву" в цьому, тоді як наявність такого "розумного сумніву" у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Відповідно слідує, що стандарт "достатніх підстав (доказів) вважати", котрим фактично послуговується компетентна особа при складані проколу про адміністративне правопорушення, є нижчим ніж стандарту "поза розумним сумнівом".

Для цілей стандарту "достатніх підстав (доказів) вважати" передбачає наявність доказів, які лише об`єктивно зв`язують особу з певним правопорушенням (демонструють імовірну причетність до його вчинення) і вони є достатніми, щоб виправдати подальше провадження у порядку КУпАП, однак суд при розгляд справи по суті у т. ч. при їх оцінці керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" та таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Це питання має бути вирішене на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Визначення терміну "керування транспортним засобом" було наведено в п. 27 Пленуму ВСУ від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Крім того, в рішенні №404/4467/16-а від 20.02.19 ВС/КАС зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Таким чином, керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

Знаходження за кермом транспортного засобу, яке не є в стані руху (знаходиться в нерухомому стані), особи в нетверезому стані не є доказом вчинення останньою адмінправопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, оскільки саме перебування особи на місці водія не доводить факт керування транспортним засобом, незалежно від наявності ввімкненого двигуна.

Крім того, слід звернути увагу на те, що відповідно до ст.266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, річковими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Судом враховується, що в матеріалах справи відсутні в повному обсязі докази, що підтверджують вину ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, а саме те, що водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом і був зупинений працівниками поліції в процесі руху. Отже, на думку суду в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Щодо викладених адвокатом Якушевим С.І. заперечень, стосовно незаконних дій з боку працівників поліції, а саме недотриманням працівниками поліції під час зупинки транспортного засобу вимог, визначених у ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію", а також проведення обшуку вказаного автомобіля без наявних на те законних підстав, суд критично ставиться до викладених обставин, та при розгляді справи не може їх взяти до уваги оскільки, скаржником не підтверджено факт незаконних дій з боку працівників поліції, викладених у поданих запереченнях.

Матеріали справи не містять а ні відомостей, щодо поданої скарги на дії поліції, а ні будь-яких інших відомостей, які б зафіксували таке порушення.

Суд зазначає, що у разі порушення з боку працівників поліції під час здійснення ними своїх посадових обов`язків прав та свобод водія транспортного засобу, останній не був позбавлений законного права на подання відповідної заяви до правоохоронних органів, щодо проведення службового розслідування та притягнення винних осіб до дисциплінарної відповідальності, чого зроблено не було.

А отже, викладені адвокатом Якушевим С.І. відомості не знайшли свого підтвердження та не можуть братися судом до уваги.

Відповідно до частини 1 статті 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи наведене, у зв`язку із тим, що не встановлені достатні докази для доведення вчинення водієм ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП в суді і вичерпані можливості їх отримання, справа про адміністративне правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, підлягає закриттю за відсутністю складу в його діях даного адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись п. 1 ст. 247, ст. 283, ст. 285 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити, в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення в його діях.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Одеського апеляційного суду через Овідіопольський районний суд Одеської області.

Суддя: Є. М. Панасенко