Провадження № 33/801/171/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вохмінова О. С.
Доповідач: Рибчинський В. П.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі судді судової палати у цивільних справах Рибчинського В.П., за участю адвоката Люлика Р.І., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Люликом Романом Івановичем, на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 22 січня 2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 122-4, ст. 124 КУпАП,

в с т а н о в и в:

Згідно з протоколами про адміністративні правопорушення серій ААД 384458 та ААД № 384459 від 17.11.2023 року, водій ОСОБА_1 11.11.2023 року приблизно о 13.05 год. в м. Вінниці по вул. Є. Пікуса, 1А, керуючи транспортним засобом марки «Volkswagen Е-Golf», держномер НОМЕР_1 , всупереч вимог п. 2.3б, п. 10.9, п. 13.1 ПДР України, під час руху заднім ходом не була уважною, не стежила за зміною дорожньої обстановки, не дотрималась безпечного бокового інтервалу, не звернулась за допомогою до сторонніх осіб, внаслідок чого допустила наїзд на припаркований транспортний засіб марки «Mercedes-Benz Sprinter» д.н.з. НОМЕР_2 . Внаслідок зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження. Після вчинення ДТП водій ОСОБА_1 залишила місце події, чим порушила вимоги п. 2.10 а ПДР України.

Своїми діями ОСОБА_1 вчинила правопорушення, передбачені ст. ст. 124, 122-4 КУпАП.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 22 січня 2024 року визнано винною ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 122-4 КУпАП та застосовано до неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3 400 грн. Стягнено судовий збір в розмірі 605 грн 60 коп.

Не погоджуючись з такою постановою суду, захисник ОСОБА_1 адвокат Люлик Р.І. подав апеляційну скаргу, посилаючись на необґрунтованість, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Разом з тим, на адресу суду від захисника ОСОБА_1 адвоката Люлика Р.І. надійшло клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційну скаргу та клопотання про закриття провадження у справі необхідно залишити без задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Згідно зі ст. 245 КУпАП України завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Аналіз матеріалів справи та безпосередньо рішення місцевого суду, яке оскаржується апелянтом, дає підстави для висновку, що суд, розглядаючи дану справу, дотримався положень статей 245, 280 КУпАП, відповідно до яких провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи в учиненні адміністративного правопорушення.

Висновок суду про винуватість та кваліфікацію дій ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.ст. 124, 122-4, КУпАП України доведений належним чином перевіреними, оціненими та викладеними у постанові суду доказами.

Як вбачається з протоколів про адміністративні правопорушення серій ААД 384458 та ААД № 384459 від 17.11.2023 року, які були предметом розгляду суду першої інстанції, водій ОСОБА_1 11.11.2023 року приблизно о 13.05 год. в м. Вінниці по вул. Є. Пікуса, 1А, керуючи транспортним засобом марки «Volkswagen Е-Golf», держномер НОМЕР_1 , всупереч вимог п. 2.3б, п. 10.9, п. 13.1 ПДР України, під час руху заднім ходом не була уважною, не стежила за зміною дорожньої обстановки, не дотрималась безпечного бокового інтервалу, не звернулась за допомогою до сторонніх осіб, внаслідок чого допустила наїзд на припаркований транспортний засіб марки «Mercedes-Benz Sprinter» держномер НОМЕР_2 . Внаслідок зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження. Після вчинення ДТП водій ОСОБА_1 залишила місце події, чим порушила вимоги п. 2.10 а ПДР України.

Вказані протоколи відповідають вимогам ст. 256 КУпАП та складені уповноваженою на те особою визначеною ст. 255 КУпАП, а наведені у ньому обставини об`єктивно стверджуються іншими доказами, дослідженими судом по справі.

Підстав вважати, що вказані протоколи про адміністративні правопорушення є незаконними, суд не вбачає.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Апеляційним судом встановлено, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ст.122-4 КУпАП підтверджується, наявними в матеріалах справи доказами, а саме: письмовими та усними поясненнями водія пошкодженого транспортного засобу ОСОБА_2 ; письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 17.11.2023 року; рапортом працівника поліції Р. Костюка, відповідно до якого прибувши на виклик щодо пошкодження транспортного засобу марки «Mercedes-Benz Sprinter», держномер НОМЕР_2 було встановлено ознаки ДТП, складено схему, відібрано пояснення водія, витребувано відеозапис з камер спостереження; схемою місця ДТП, складеною в присутності водія ОСОБА_2 ; протоколами про адміністративні правопорушення серій ААД 384458 та ААД № 384459 від 17 листопада 2023 року.

Згідно з ст. 122-4 КУпАП відповідальність настає в разі залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Відповідно до вимог п. 2.10 а Правил дорожнього руху України у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

П. 2.3. (б) для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Відповідно до ст. 124 КУпАП порушення учасниками дорожнього руху Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

За встановлених фактичних обставин справи, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що ОСОБА_1 , порушуючи вимоги п. 2.3. (б), п. 2.10. (а) Правил дорожнього руху України, вчинила правопорушення, що передбачені ст.ст. 122-4, 124 КУпАП, оскільки вищезазначені факти її вини є переконливими, достатніми, в повному обсязі відповідають фактичним обставинам справи та знайшли своє підтвердження в доказах, які містяться в матеріалах справи, що були повно та всебічно досліджені під час розгляду адміністративного матеріалу судом першої інстанції.

Доводи сторони захисту про те, що перевірка обставин ДТП працівниками поліції, складення протоколу про адміністративне правопорушення та подальше притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, є незаконним, оскільки учасники ДТП склали відповідне повідомлення «Європротокол», апеляційний суд визнає необґрунтованими, з огляду на таке.

Відповідно до примітки до ст. 124 КУпАП передбачено, що особа, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, звільняється від адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, за умови, що учасники дорожньо-транспортної пригоди скористалися правом спільно скласти повідомлення про цю пригоду відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно з п. 33.2 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 року (далі Закон №1961-IV) у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання.

Однак, статтею 33 Закону № 1961-IV чітко передбачені дії осіб у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати).

Відповідно до п.п. 33.1.1-33.1.4 п. 33.1 Закону № 1961-IV у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний:

- дотримуватися передбачених правилами дорожнього руху обов`язків водія, причетного до дорожньо-транспортної пригоди;

- вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди;

- поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси;

- невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Аналіз вищевказаних норм свідчить про те, що повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду («Європротокол») можливо скористатися при умовах коли: відсутні травмовані (загиблі) люди; водії-учасники ДТП мають поліси автоцивільної відповідальності; наявна згода водіїв транспортних засобів-учасників ДТП щодо її обставин; у водіїв відсутні ознаки алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Якщо водії скористалися правом складення повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду («Європротоколом»), то вони зобов`язані не пізніше трьох робочих днів з дати ДТП звернутись із своїм примірником заповненого повідомлення про ДТП («Європротоколом») до страховика, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

У разі невиконання хоча б однієї з зазначених умов застосування повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду («Європротоколу») неможливе.

Європротокол є спеціальним бланком повідомлення про настання дорожньо-транспортної пригоди, який заповнюється водіями-учасниками ДТП на місці аварії, потім надається страховику та стає підставою для виплати страхового відшкодування потерпілим.

Стороною захисту не надано апеляційному суду та документально не підтверджено факт звернення в передбачений законодавством триденний строк водіїв-учасників ДТП до страховика, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка.

В ході розгляду справи, судом першої інстанції вірно був встановлений факт дорожньо-транспортної пригоди від 11.11.2023 року і порушення водієм ОСОБА_1 Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів. На місці події водії не склали схему ДТП і спільного повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду відповідно до встановленого зразка (європротокол), оскільки один із учасників - ОСОБА_1 залишила місце ДТП. Водій ОСОБА_2 повідомив поліцію про настання події, внаслідок чого, після встановлення іншого учасника, 17.11.2023 року були складені протоколи ААД 384459, ААД 384458.

Відтак, апеляційний суд вважає, що у даному випадку застосування повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду («Європротоколу»), як умови, яка у відповідності до примітки до ст. 124 КУпАП, є підставою для звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, є неможливим.

Також, апеляційний суд звертає увагу, що більшість доводів апеляційної скарги є аналогічними тим, які були предметом дослідження суду першої інстанції і отримали належну правову оцінку, з якою апеляційний суд погоджується.

Апеляційний суд звертає увагу, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Виходячи з аналізу досліджених під час апеляційного розгляду матеріалів провадження, вважаю, що висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень та кваліфікація її дій за ст.ст. 124, ст. 122-4 КУпАП є правильними.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП, з урахуванням положень ст. 36 КУпАП, а також характеру вчиненого правопорушення, особи правопорушника, ступеню її вини та інших обставин справи.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що постанова Вінницького міського суду Вінницької області від 22 січня 2024 року відносно ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування та закриття провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, про що просить скаржник, відсутні.

Що стосується клопотання захисника ОСОБА_1 адвоката Люлика Р.І. про закриття провадження у справі у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП, апеляційний суд звертає увагу на наступне.

Строки накладення адміністративного стягнення врегульовано статтею 38 КУпАП, за змістом положень частин 2, 5 даної статті якщо справа про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніше як через три місяці з дня вчинення правопорушення; у разі закриття кримінального провадження, але за наявності в діях порушника ознак адміністративного правопорушення, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніше як через місяць з дня прийняття рішення про закриття кримінального провадження.

Станом на час розгляду справи в суді першої інстанції, визначений ч. 5 ст. 38 КУпАП строк накладення адміністративного стягнення не закінчився, відтак підстав для закриття провадження у справі у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП, немає.

Керуючись ст.ст. 33, 38, 130, 247, 283, 284, 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Люликом Романом Івановичем, залишити без задоволення.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 22 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького

апеляційного суду: В.П. Рибчинський