Справа № 504/649/24
Номер провадження 3/504/524/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2024смт.Доброслав

Суддя Комінтернівського районного суду Одеської області А.Ф. Сафарова, розглянувши матеріали, які надійшли з СПД №1 ВП №1 ОРУП №2 ГУНП у Одеській області, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Роща Тарутинського району Одеської області, громадянки України, не працюючої, зареєстрованої та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

До Комінтернівського районного суду Одеської області надійшли повторно матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Судом встановлено, що 24.01.2024 близько 07:30 год., громадянка ОСОБА_1 за місцем мешкання вчинила домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї доньки ОСОБА_2 та її дитини ОСОБА_3 (малолітньої), а саме голосно кричала на їх адресу та виганяла з будинку, внаслідок чого могла бути завдана шкода психологічному здоров`ю потерпілої, про що інспектором з РПП СПД №1 ВП №4 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області Саркісян Г.Г. складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 563955 від 24.01.2024.

Крім того, 24.01.2024 близько 07:30 год., громадянка ОСОБА_1 за місцем мешкання вчинила домашнє насильство психологічного характеру відносно свого малолітнього онука ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме вчинила сварку зі своєю донькою ОСОБА_2 , голосно кричала на них та виганяла з будинку, внаслідок чого могла бути завдана шкода психологічному здоров`ю потерпілого, про що інспектором з РПП СПД №1 ВП №4 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області Саркісян Г.Г. складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 563956 від 24.01.2024.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у скоєнні адміністративного правопорушення не визнала, пояснила, що їй на праві власності належить будинок АДРЕСА_1 . Стосунки із донькою погіршилися після смерті чоловіка, який все майно, в тому числі і вказаний будинок, заповів їй, доньку залишив без спадщини. Після цього стосунки між ними значно погіршилися. Через постійні сварки із донькою та її чоловіком на фоні змушування переписати будинок на її ім`я, вчинення перешкод у користуванні належним їй майном, створення ненормальних умов для проживання та співіснування в одному помешканні, вимушена була тимчасово залишити своє місце проживання та переїхати до іншого місця. Через бажання продати будинок, приїхала додому та повідомила доньці про необхідність переїхати її родині до іншого місця, а саме до трьохкімнатної квартири, яка є у власності зятя. Донька написала навіть розписку про добровільне залишення будинку до березня місяця 2024 року. Однак в подальшому донька викликала поліцію і заявила, що матір виганяє її та її сім`ю із будинку. ОСОБА_1 повідомила про неможливість вчинення нею домашнього насильства на адресу доньки та онука, оскільки стан її здоров`я та вік не дозволяють вчиняти такі дії.

Представник ОСОБА_1 адвокат Воронков В.О., з урахуванням наданих суду доказів, зокрема нотаріально посвідченого заповіту ОСОБА_4 , свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а саме на житловий будинок АДРЕСА_1 , виданого на ім`я ОСОБА_1 зазначив, що право власності ОСОБА_1 на вказаний будинок зареєстровано, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав. У будинку, окрім ОСОБА_1 відсутні інші зареєстровані особи, що підтверджується інформацією з реєстру територіальної громади про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку, наданою адміністратором ЦНАП Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області за вих № 12.1/01-24/66 від 22.01.2024. З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 має право як власник ставити вимоги щодо усунення обмежень у користуванні належним їй майном. Наразі, ОСОБА_2 прийняла на себе зобов`язання в обумовлений строк переїхати зі своєю родиною до іншого помешкання, у випадку не виконання прийнятих на себе зобов`язань питання буде вирішуватися в судовому порядку, оскільки ОСОБА_1 як власник майна має намір та право його продати.

На підтвердження винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративних правопорушень суду надано:

-протоколи про адміністративні правопорушення серії ВАВ № 563955 та серії ВА № 563956 від 24.01.2024;

-рапорт, зареєстрований в ЄО за № 283 від 22.01.2024;

-письмові пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від 24.01.2024;

-довідку, складену інспектором з РПП СПД №1 ВП №4 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області Саркісян Г.Г. за результатом розгляду заяви від громадянки ОСОБА_2 .

За результатом дослідження матеріалів справи суд дійшов до наступних висновків.

У відповідності до статті 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

У відповідності до вимог частини 1 статті 8 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ст.9 КУпАП).

Тобто адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об`єктивну сторону, об`єкт, суб`єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб`єкт. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно приписів ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011, заява № 16347/02, «Малофєєва проти Росії» (заява № 36673/04), «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) Європейський суд робить висновок, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.

Діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішенні ЄСПЛ у справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява №36673/04), суд встановив, серед іншого, порушення ч.3 ст.6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі фабула була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення.

Обставини правопорушення повинні бути викладені в протоколі конкретно, з належним формулюванням складу адміністративного правопорушення у відповідності до змісту диспозиції статті (частини статті) КУпАП, що передбачає відповідальність за його вчинення.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною першою статті 173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення насильства в сім`ї, яке, у відповідності із даною статтею, проявляється в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психологічному здоров`ю потерпілого.

Стаття 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, полягає в умисному вчиненні, будь-яких дій із зазначених в диспозиції статті, та передбачає існування обов`язкової ознаки настання фізичної чи психологічної шкоди, або передумов невідворотного завдання такої шкоди потерпілому. Вчинення будь-яких діянь фізичного, психологічного чи економічного характеру, повинно бути належним чином підтверджено поясненнями свідків, потерпілих або іншими доказами (наприклад, аудіо/відео фіксацією).

Слід зазначити те, що у протоколах про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 563955 від 24.01.2024 та серії ВАВ № 563956 від 24.01.2024 не конкретизовано в чому саме психологічне насильство полягало і яка шкода заподіяна, хоча це прямо випливає з диспозиції статті 173-2 КУпАП.

У даному випадку наявність наслідків дій ОСОБА_1 та спричинення шкоди психологічному здоров`ю ОСОБА_2 та її малолітньому сину ОСОБА_5 ставиться судом під сумнів, оскільки у протоколах про адміністративне правопорушення, у матеріалах даної справи зміст наслідків не розкрито, формулювання «могла бути завдана шкода психологічному здоров`ю» не доводить за стандартом «поза розумним сумнівом» факт невідворотності її спричинення, оскільки без конкретизації ознак стає міркуванням, на якому не може ґрунтуватися обвинувачення.

З фабули протоколу не простежується факт того, що конфліктна ситуація викликала у постраждалих осіб - ОСОБА_2 та її малолітнього сина ОСОБА_5 побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинила емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або фактично завдала шкоду психічному здоров`ю особи, тощо.

Таким чином, факт вчинення домашнього насильства ОСОБА_1 , не знайшов свого підтвердження при розгляді справи про адміністративне правопорушення в суді.

На особу, уповноважену складати протокол про адміністративне правопорушення, покладається обов`язок зібрати докази з метою доведення причинно - наслідкового зв`язку між діями, що учинені особою та наслідками, що настали.

У даному випадку об`єктивна сторона правопорушення залишилась не розкритою, встановленим є лише факт того, що атмосфера взаєморозуміння між ОСОБА_1 та її донькою відсутня через наявність майнового конфлікту.

Сам факт звернення ОСОБА_2 до органів поліції щодо вчинення домашнього насильства без належних та допустимих доказів, що підтверджують такі дії, не є достатнім підтвердженням вчинення такого насильства.

Наявність сварок і непорозумінь між особами на майновому та/чи побутовому ґрунті свідчить про існування між ними неузгодженості життєвих позицій в певних аспектах ставлення до життя, однак не підтверджує факту вчинення саме домашнього насильства.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Виходячи із вищезазначеного, суддя, відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до висновку про недоведеність наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

На підставі викладеного і, керуючись ст. ст. 221, 245, 247, 279, 280, 283-285 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по справі про адміністративні правопорушення за ч.1 ст. 173-2 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу зазначених адміністративних правопорушень відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя А. Ф. Сафарова