Справа 350/312/24
Номер провадження 3/350/139/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2024 року селище Рожнятів

Суддя Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області Пулик М.В., розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №586718, 12.02.2024 о 00 год. 58 хв. у сел.Перегінське вулиця Січових Стрільців водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 217030 д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився за допомогою технічного засобу «Алкофор 507» на місці зупинки, результат позитивний, тест 000057. Водія відсторонено від керування транспортним засобом.

ОСОБА_1 свою вину у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення заперечив та ствердив, що не вчиняв адміністративного правопорушення. Пояснив, що 12.02.2024 до нього підійшов поліцейський та запропонував пройти тест алкоголь, що він і зробив. Далі поліцейський запитав, чи бажає він їхати у лікарню, щоб пройти повторний текст, на що він погодився, оскільки не був згідний із виявленим на місці результатом, оскільки у стані алкогольного сп`яніння не перебував. Однак, поліцейські йому такої можливості не надали та не відвезли у лікарню, через що він був позбавлений можливості спростувати виявлений на місці результат. Вважає, що поліцейські незаконно провели процедуру огляду на стан сп`яніння, оскільки не надали йому можливості пройти такий огляд у лікарні, а тому просив закрити провадження у справі.

Вислухавши особу, стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, оцінивши всі докази, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до переконання, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, враховуючи таке.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При цьому, ЄСПЛ у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» вказав, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Відповідно до положень ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" звертається увага суду на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Процедура розгляду справ про адміністративні правопорушення не передбачає участі при судовому розгляді сторони обвинувачення, що може призвести до змішування ролі обвинувача та судді і тим самим дати підстави для законних сумнівів неупередженості суду, порушити принцип змагальності (див. наприклад пункти 44-45 справи «Кривошапкін проти Росії»). У зв`язку із чим суд не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає «обережності дій суду» при вирішені питання про тягар доказування в такій категорії справ.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував, що визначення суті правопорушення та його ідентифікація як кримінального правопорушення здійснюється не тільки з врахуванням того, що таке правопорушення відноситься до кримінального права у правовій системі держави, а і з урахуванням правової природи порушення, його характеру і ступеню суворості покарання, яке може понести правопорушник (справа "Озтюрк проти Німеччини", "Кемпбелл і Фелл проти Сполученого Королівства").

При цьому, Європейський суд зазначав про те, що санкція у виді позбавлення прав на управління транспортним засобом розглядається як кримінально-правова санкція, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності».

Отже, керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та враховуючи практику Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" повинні застосовуватись судами, як джерело права, приймаючи до уваги правову природу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, його характер і ступінь суворості передбачених стягнень, необхідно прийти до висновку, що особа, яка обвинувачується у вчиненні вищевказаного правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП наступає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само в разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносити у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення знаходить свій прояв у дії чи бездіяльності, що заборонені адміністративним правом. У багатьох випадках вона залежить від місця, часу, обставин і способу скоєння адміністративного правопорушення, а також від причинного зв`язку між діянням і шкідливими наслідками цього діяння, вчинення протиправного діяння в минулому, його системності. Законодавство про адміністративні правопорушення охоплює саме ці елементи змісту об`єктивної сторони адміністративного правопорушення.

Щодо об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, то визначені склади об`єктивної сторони даного правопорушення полягають у :

- керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння;

- керуванні транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння;

- керуванні транспортним засобом в стані іншого сп`яніння;

- керуванні транспортним засобом під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

- передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння;

- передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває під впливом таких лікарських препаратів;

- відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суб`єкт вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП спеціальний водій, тобто особа, яка керувала транспортним засобом в стані сп`яніння або відмовилась від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 1.10 ПДР, водій це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення відповідної категорії.

Згідно з п. 27 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23.12.2005 № 4 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, також про адміністративні правопорушення на транспорті», керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу.

Суб`єктивна сторона даного правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Отже, обов`язковою ознакою правопорушення, передбаченого вказаною частиною даної статті КУпАП є керування транспортним засобом водієм в стані сп`яніння або його відмова від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан сп`яніння.

Щоб встановити в діях особи наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, уповноважена особа повинна провести відповідну процедуру огляду водія на стан сп`яніння, порядок проведення якої передбачено ст.266 КУпАП, положеннями Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 №1452/735 (далі за текстом - Інструкція), а також Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (далі за текстом - Порядок).

Отже, законодавством врегульовано порядок проведення огляд водія на визначення стану сп`яніння, дотримання визначеної процедури та порядку якого є однією з підстав для притягнення особи до відповідальності за ст.130 КУпАП.

Аналізуючи вищезазначені акти законодавства, слід звернути увагу, що статтею 266 КУпАП, окрім іншого передбачено, що особи, які керують транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Разом з тим, відповідно до п.9 розділу ІІ Інструкції, з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Таке ж положення передбачено і пунктом 7 Порядку.

З вищезазначених приписів чинного законодавства України вбачається, що працівники поліції, встановивши факт керування автомобілем особою, в якої наявні ознаки алкогольного сп`яніння, дотримуючись встановленого законом порядку, повинні запропонувати водію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу. У разі незгоди водія або із результатами огляду або на проведення зазначеного огляду поліцейським, такий огляд повинен бути проведений в закладі охорони здоров`я. При цьому, час протягом якого поліцейський повинен забезпечити водія до медичного закладу становить дві години.

На підтвердження винуватості ОСОБА_1 до матеріалів справи про адміністративне правопорушення, окрім іншого, долучено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №586718, акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (далі за текстом Акт огляду), направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі за текстом Направлення на огляд водія транспортного засобу), відеозаписи, які містяться на багатофункціональному цифровому відеодиску, роздруківку тестування на алкоголь, рапорт поліцейського, копію свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки.

Так, в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному відносно ОСОБА_1 , який за своєю суттю є основоположним документом, на підставі якого особу можна притягнути до адміністративної відповідальності, зазначено відомості про посадову особу, яка склала даний протокол та особу, відносно якої він складений, суть адміністративного правопорушення та стаття, якою воно регламентоване. Зокрема зазначено, що 12.02.2024 о 00 год. 58 хв. у сел.Перегінське вулиця Січових Стрільців водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 217030 д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився за допомогою технічного засобу «Алкофор 507» на місці зупинки.

В судовому засіданні ОСОБА_1 в обгрунтування своєї невинуватості ствердив, що він хотів пройти огляд на стан сп`яніння у лікарні, оскільки не був згідний із виявленим на місці результатом, однак поліцейські йому такої можливості не забезпечили та незаконно провели процедуру огляду на стан сп`яніння.

Відеофіксація відповідно до ст.251 КУпАП є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, а тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, у зв`язку з чим судом досліджено дванадцять відеозаписів з нагрудних відеокамер працівників патрульної поліції, які містяться на багатофункціональному цифровому відеодиску (а.с.7), на яких зафіксовано розмову працівників поліції із особою, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

Так, на відеозаписі з назвою «0000000__0082» зафіксовано, що після проходження ОСОБА_1 на місці огляду на стан алкогольного сп`яніння, результат якого виявився позитивний, поліцейський запитав у ОСОБА_1 : - «маєте бажання у лікарню проїхати?». Відповіді на це питання не чути, оскільки поліцейський відвернувся від ОСОБА_1 , однак враховуючи, що одразу ж після цього поліцейський сказав: - «добре присядьте заді», слід дійти висновку, що ОСОБА_1 погодився їхати у медичний заклад.

Знаходячись у службовому автомобілі, поліцейський повторно запитав: - «повторююсь, маєте бажання в лікарню проїхати?», на що ОСОБА_1 відповів: - «напевно що маю». У відповідь на це поліцейський одразу знову уточнив: - «Хочете в лікарню їхати?», на що водій знову відповів : «угу», а поліцейський сказав: - «їдемо в лікарню».

Аналізуючи вищевикладений діалог поліцейського із ОСОБА_1 , суд приходить до переконання, що водій був незгідний із виявленим на місці результатом огляду на стан алкогольного сп`яніння та заявив по суті клопотання про проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі.

Далі, з відеозапису вбачається, що після того як поліцейський повідомив, що вони їдуть у лікарню, ОСОБА_1 сказав: - «а машина як?», на що поліцейський відповів: - «тут залишається». Далі ОСОБА_1 сказав поліцейським: - «та почекайте, бо дівчина там є всередині», на що поліцейський відповів: - «ну бачите, ми вас не пустим за кермо, або оформляєм на місці, бо в лікарні вам говорю, ну це досить великий результат. З цим результатом ми оформляєм, складаєм протокол, бо інакше бути не може». Далі на відеозаписі чути діалог між поліцейськими щодо оформлення адміністративних матеріалів, однак нічого не видно, оскільки відезапис вівся у темну пору доби, а в машині були вимкнуто світло.

Аналізуючи вищевикладений діалог, суд звертає увагу, що ОСОБА_1 будучи готовим проїхати у медичний заклад, жодним чином не відмовлявся туди їхати та не висловив жодної думки, яка б свідчила про його незгоду проїхати у медичний заклад для проходження такого огляду.

При цьому, його запитання «а машина як?», а також його прохання «та почекайте, бо дівчина там є всередині» жодним чином не свідчать про його намір уникнути проходження огляду у медичному закладі. Натомість, поліцейський не маючи жодних підстав вважати, що ОСОБА_1 відмовляється їхати у медичний заклад, констатував, що відносно нього буде складено протокол.

Наступне звернення ОСОБА_1 до поліцейських зафіксовано на відеозаписі з назвою «0000000__0083» і було таким: - «можна мені подзвонити?», у відповідь на що поліцейський сказав: - «так, так, телефонуйте», а ОСОБА_1 відповів: - «то я тут, я нікуди не піду», на що поліцейський сказав: - «нє, нє, та добре, вже продули». Після цього на відеозаписі чути, як ОСОБА_1 вийшов із автомобіля і зачинив дверцята авто.

Вищезазначений діалог на переконання суду підтверджує, що поліцейський дозволяючи ОСОБА_1 вийти із патрульного автомобіля, а перед тим не отримавши однозначну відмову останнього від проходження медичного огляду у лікарні, не мав наміру забезпечити доставку ОСОБА_1 до найближчого лікувального закладу, не сприяв проведенню процедури огляду особи на стан алкогольного сп`яніння відповідно до вимог, чітко прописаних законом та без достатніх підстав ухвалив рішення про можливість складення протоколу про адміністративне правопорушення.

Далі протягом 25 хвилин поліцейські продовжили спілкування в автомобілі щодо оформлення адміністративних матеріалів, та очевидно склали їх.

Після цього на відеозаписі з назвою «0000000__0088» зафіксовано, як поліцейський вийшов із авто, ознайомив ОСОБА_1 із його правами, а також ознайомив із складеним щодо нього протоколом про адміністративне правопорушення. В ході ознайомлення поліцейський запитав у ОСОБА_1 : - «пояснення будете надавати, чи відмовляєтесь?», на що він відповів: - «та що буду казати, як ви раз мені одно сказали, а друге зробили».

Таку відповідь ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив тим, що поліцейський спочатку задоволив його клопотання про необхідність їхати для огляду в лікувальний заклад, однак пізніше відмовив в повторному проходженні огляду в медичному закладі.

Далі на відеозаписі з назвою «0000000__0089» вбачається, як в ході ознайомлення ОСОБА_1 із адміністративними матеріалами, поліцейський каже: - «Так, тут в акті поставлю, що ви відмовились», на що ОСОБА_1 запитує: - «від чого іменно?», на що поліцейський відповідає: - «ну від того результату, що надули, що ми використовували Драгер».

Така відповідь поліцейського в сукупності із актом огляду, у якому у графі «з результатами згоден» зазначено: « ОСОБА_1 відмовився», додатково підтверджує той факт, що поліцейський усвідомлював, що ОСОБА_1 не був згідний із результатами огляду, проведеними на місці зупинки автомобіля, однак не з`ясував, чи відмовляється останній від проходження огляду на стан сп`яніння у лікувальному закладі, тим самим не дотримався вимог ст.266 КУпАП.

До такого висновку слід прийти також з урахуванням того, що вищезазначеними нормами статті 266 КУпАП та Інструкції передбачено, що у разі незгоди водія із результатами огляду на стан сп`яніння на місці зупинки, він має право пройти такий огляд у лікувальному закладі, де може або відмовити від проходження огляду на стан сп`яніння та бути притягнутим за це до адміністративної відповідальності за порушення п.2.5 ПДР, або пройти такий огляд, результат якого буде слугувати підставою для прийняття рішення про наявність чи відсутність стану алкогольного сп`яніння.

Тобто, результат огляду на стан сп`яніння, проведеного поліцейським на місці зупинки транспортного засобу у цьому випадку, за умови, що водій не відмовився від проходження повторного огляду у медичному закладі, не може слугувати підставою для прийняття рішення про наявність стану алкогольного сп`яніння, оскільки водій може заперечити правдивість такого результату, а нормами законодавства у цьому випадку чітко визначено подальшу процедуру виявлення у водія стану сп`яніння.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що долучена до матеріалів справи роздруківка тестування на алкоголь від 12.02.2024, тест №00057 та акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, не можуть братись судом до уваги та не є доказами вини водія у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

При цьому, продовжуючи аналізувати діалог, зафіксований на відеозаписі з назвою «0000000__0089», суд звертає увагу, що ОСОБА_1 запитав у поліцейського: «А цей, ви говорили за лікарню, то як то рахується, що ви просто собі не захотіли їхати?», на що поліцейський відповів: - «шо, шо? ОСОБА_2 та ви ходили десь, розумієте, у нас є певний час. Розумієте, ви так своїми діями бачите поступили, ви собі пішли, а я не буду за вами бігати, я вам сказав, ви сказали так їду, ви десь пішли дзвонити і собі там спілкувались». При цьому ОСОБА_1 заперечував: - «Ну я сказав відійти… дії діями, але ви казали, що можна їхати… а, то ви все самі вирішили».

Продовження цього діалогу зафіксовано на відеозаписі з назвою «0000000__0090», де ОСОБА_1 знову каже: «Я вас розумію, просто питаюся, бо мені цікаво, ви сказали мені одне, тай я маю повне право сказати вам це. Я у вас запитав, чи можна вийти подзвонити, ви сказали так, можна». Поліцейський відповів: - «Так, я говорив за лікарню, але ви собі пішли спілкуватись, ви пішли довготривало, ми чекали», нащо ОСОБА_1 заперечив: - «ви не чекали, а писали за той час».

Аналізуючи вищезазначену розмову, суд приходить до переконання про неспростованість пояснень ОСОБА_1 про те, що він не був згідний із виявленим на місці результатом огляду, заявляв клопотання про проходження такого огляду в лікувальному закладі, та був позбавлений можливості спростувати виявлений на місці результат огляду у медичному закладі, оскільки поліцейські йому такої можливості забезпечили.

Водночас суд вважає неспроможними твердження поліцейського про те, що незабезпечення доставки ОСОБА_1 до лікувального закладу було наслідком того, що він вийшов із службового автомобіля і довготривалий час перебував на вулиці, оскільки поліцейський особисто дозволив ОСОБА_1 вийти із автомобіля, перед тим не з`ясувавши, чи відмовляється він їхати у лікарню, хоча констатував про те, що буде складено протокол про адміністративне правопорушення.

При цьому, встановлений законодавцем час для доставки водія до найближчого медичного закладу є тривалим і в даному випадку водій міг реалізувати своє право на телефонний дзвінок на місці, оскільки з часу виявлення ознак алкогольного сп`яніння до повідомлення поліцейського про складення протоколу про адміністративне правопорушення минуло не більше 15 хвилин.

Враховуючи вищезазначене, а також те, що ОСОБА_1 вимагав про проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі, однак, працівниками поліції таку можливість йому забезпечено не було, суд вважає, що факт достовірної відмови від проходження водієм огляду на стан сп`яніння у лікувальному закладі належним чином не зафіксовано, як і не забезпечено йому можливості пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, що призвело до недотримання поліцейським вимог ст.266 КУпАП та неможливості для суду підтвердити правдивість зафіксованого у роздруківці тестування на алкоголь відповідного результату.

При цьому, закон покладає саме на працівника поліції обов`язок направити водія та забезпечити його доставку до найближчого закладу охорони здоров`я для проведення огляду на стан сп`яніння, не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Згідно із ч.5 ст.266 КУпАП, огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Вищезазначені істотні порушення при провадженні у справі про адміністративне правопорушення свідчать про недотримання працівниками поліції норм чинного законодавства при проведенні огляду на стан алкогольного сп`яніння відносно ОСОБА_1 та унеможливлюють встановлення даних, поза розумним сумнівом, про його винуватість у інкримінованому йому правопорушенні.

Отже, дотримуючись вимог ч.5 ст.266 КУпАП, суд визнає проведений відносно ОСОБА_1 огляд на стан алкогольного сп`яніння недійсним, а докази, які додані до матеріалів справи про адміністративне правопорушення на підтвердження його винуватості у вчиненні інкримінованого правопорушення неналежними та недостовірними.

Згідно з вимогами ч.2 ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи.

За змістом ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

В силу вимог ч.4 ст.129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи.

Із врахуванням положень і тлумачень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а не підтвердження здійснення водієм правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності. Аналогічна права позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №536/1703/17, адміністративне провадження №К/9901/3839/17.

Згідно з ч.1 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

На думку суду, застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності належних та достатніх доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень.

Відповідно до п.1 ст.247 КпАП України обставиною, що виключає провадження в справі про адміністративне правопорушення є відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що в матеріалах справи відсутні достовірні та допустимі докази про вчинення ОСОБА_1 зазначеного адміністративного правопорушення, приходжу до висновку про необхідність закриття провадження у справі за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

За наведених вище обставин суд вважає, що провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Керуючись п.1 ст.247 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в:

Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності за ст.130 ч.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку з відсутністю в його діях складу цього адміністративного правопорушення.

На постанову може бути подано апеляційну скаргу до Івано-Франківського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови через Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області.

Суддя: