Номер провадження: 33/813/511/24
Головуючий у першій інстанції Федоренко Т. І.
Доповідач Кравець Ю. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі головуючого судді Кравця Ю.І, при секретарці судового засідання - Гасанової Л.Я. кизи, за участю представника митного органу Кептене Д.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 14.12.2023 року якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.471 МК України

установив

Постановою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 14.12.2023 ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.471 МК України та на нього накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 300 (триста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 (п`ять тисяч сто) гривень з конфіскацією предметів правопорушення, вилучених згідно протоколу про порушення митних правил №1475/50000/23 від 25.08.2023 року (набої калібру 9mm/380 до травматичної зброї «ТЕРЕН-3» у кількості 20 шт.)..

Відповідно до постанови суду, 25.08.2023 року приблизно о 17 годині 09 хвилин в пункт пропуску „Орлівка митного поста «Орлівка» Одеської митниці по смузі руху «зелений коридор» прибув легковий автомобіль AUDI Q5 Д/Н НОМЕР_1 , vin- НОМЕР_2 , реєстрації України, який прямував з України до Румунії. Під керуванням громадянина України ОСОБА_2 . На підставі оцінки та аналізу ризиків автомобіль було направлено для проведення поглибленого огляду автомобіля та особисті речей водія. Під час спільного огляду разом із інспектором ДПСУ, в відділенні підлокітнику розташованому між передніми сидіннями було виявлено 20 набоїв 9-калібру до травматичної зброї «ТЕРЕН-3». Виявлення вище вказаних набоїв було можливе після звичайного візуального огляду т/з без застосування технічних засобів митного контролю.

Відповідно до пункту 2.3.1. «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів», затвердженої Наказом МВС України від 21 серпня 1998 року № 622 , громадяни здійснюють ввезення із-за кордону та вивезення з України вказаних предметів на підставі дозволів, які надаються Департаментом громадської безпеки МВС України, Управліннями (відділами) адміністративної служби міліції ГУМВС України в Автономній Республіці Крим, м. Києві, Київській області, УМВС України в областях, м. Севастополі, тобто підлягають обов`язковому декларуванню.

Обравши формою проходження митного контролю проїзд через «зелений коридор», та маючи при собі набої до травматичної зброї, громадянин України ОСОБА_3 не задекларував товари, що підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо вивезення з митної території України та які переміщуються громадянами.

Зазначені дії мають ознаки порушення (порушень) митних правил, передбаченого (передбачених) частиною 3 статті 471 Митного кодексу України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає, що постанова суду винесена із порушенням норм процесуального права, а відтак такою, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що вчинене ним адміністративне правопорушення є малозначним, оскільки тривалий час набоями не користувався, не здогадувався про їх знаходження в автомобілі, власне тому і не залишив їх вдома.

Крім того зазначає, що він не знав, що вивезення за кордон набоїв до травматичної зброї здійснюється за окремими дозвільними документами, що видаються спеціально уповноваженими органами.

На підставі викладеного, ОСОБА_1 просить постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 14.12.2023 року змінити, та звільнити його від кримінальної відповідальності за малозначністю, обмежившись усним зауваженням.

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 не з`явився, причини неявки апеляційному суду не повідомив.

Апеляційний суд зазначає, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

Як відзначив суд у рішенні у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (1989), сторона зобов`язана «демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань».

Більш того, відповідно до ч. 4 ст. 294 КУпАП апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.

З огляду на вищевикладене, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, апеляційний суд вважає можливим розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_1 на підставі доводів, викладених ним в апеляційній скарзі та доказів, які містяться в матеріалах справи.

Вислухавши пояснення представника Одеської Митниці Кептене Д.А., просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до приписів ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Щодо оцінки доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про відсутність в нього умислу на вчинення порушення митних правил та його малозначність, апеляційним судом встановлено наступне.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Завданнями провадження у справах про порушення митних правил, як це передбачено ст. 486 МК України, є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотримання вимог закону.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.98, п. 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Відповідно до ч. 3 ст. 471 МК України передбачена відповідальність за недекларування товарів (крім валютних цінностей), що підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території та які переміщуються громадянами.

Склад правопорушення - наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу загалом. Суб`єктивна сторона передбачає наявність прямого умислу, про що також вказано в апеляційній скарзі представника митниці.

Відповідно до ст.10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається скоєним умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Під час судового розгляду встановлено, що 25.08.2023 року приблизно о 17 годині 09 хвилин в пункт пропуску «Орлівка» митного поста «Орлівка» Одеської митниці по смузі руху «зелений коридор» прибув легковий автомобіль AUDI Q5 Д/Н НОМЕР_1 , vin- НОМЕР_2 , реєстрації України, який прямував з України до Румунії. Під керуванням громадянина України ОСОБА_2 . На підставі оцінки та аналізу ризиків автомобіль було направлено для проведення поглибленого огляду автомобіля та особисті речей водія. Під час спільного огляду разом із інспектором ДПСУ, в відділенні підлокітнику розташованому між передніми сидіннями було виявлено 20 набоїв 9-калібру до травматичної зброї «ТЕРЕН-3». Виявлення вище вказаних набоїв було можливе після звичайного візуального огляду т/з без застосування технічних засобів митного контролю.

Відповідно до пункту 2.3.1. «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів», затвердженої Наказом МВС України від 21 серпня 1998 року № 622 , громадяни здійснюють ввезення із-за кордону та вивезення з України вказаних предметів на підставі дозволів, які надаються Департаментом громадської безпеки МВС України, Управліннями (відділами) адміністративної служби міліції ГУМВС України в Автономній Республіці Крим, м. Києві, Київській області, УМВС України в областях, м. Севастополі, тобто підлягають обов`язковому декларуванню.

Обравши формою проходження митного контролю проїзд через «зелений коридор», та маючи при собі набої до травматичної зброї, громадянин України ОСОБА_3 не задекларував товари, що підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо вивезення з митної території України та які переміщуються громадянами.

Отже, судом 1-ої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 порушив порядок проходження митного контролю в зоні спрощеного митного контролю, тобто вчинив недекларування товарів (крім валютних цінностей), що підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території та які переміщуються громадянами наведених у протоколі про адміністративне правопорушення, чим скоєно порушення митних правил, передбачене ч. 3 ст. 471 МК України.

Апеляційний суд вважає неспроможними доводи апеляційної скарги про те, що судом не було враховано малозначність вчиненого правопорушення, оскільки відповідно до ч.1 ст.458 МК України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги (ч. 7 ст. 294 КУпАП).

Важливе значення для перегляду судового рішення в порядку апеляційного провадження мають форма і зміст апеляційної скарги. Значною мірою від того, які доводи і мотиви викладені у скарзі та які вимоги висуваються скаржником, залежать наслідки апеляційного провадження.

Заявивши вимоги про зміну постанови суду стосовно ОСОБА_4 із звільненням його від відповідальності за малозначністю вчиненого правопорушення, апелянтом не було наведено обґрунтування цих вимог із зазначенням того, у чому конкретно полягає малозначність порушення ОСОБА_4 вимог законодавства України або незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

Переглядаючи постанову суду першої інстанції в межах доводів поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що при розгляді даної справи, суддя повно, всебічно і об`єктивно дослідив дані, що містяться в матеріалах справи, належним чином перевірив обставини викладені у протоколі про порушення митних правил, дав цим обставинам належну оцінку, вислухав всі аргументи сторін та, приймаючи рішення про визнання ОСОБА_4 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 471 МК України, дійшов правильного висновку про те, що митним органом надано доказів, що останнім вчинені дії щодо недекларування товарів (крім валютних цінностей), що підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території та які переміщуються громадянами, а загальні посилання скаржника на ухвалення судового рішення всупереч вимогам норм статей 245 КУпАП та 486 МК України не спростовують цих правильних висновків суду.

З урахуванням того, що доводи апеляційної скарги є ідентичними доводам, які висловлювались ним в письмових поясненнях в суді 1-ої інстанції, яким Малиновський районний суд м. Одеси надав належну оцінку, висновки суду першої інстанції є достатньо аргументованими, апеляційний суд доходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи, що зазначені і в апеляційній скарзі, при цьому враховуючи, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

У відповідності до припису п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Отже, за результатами апеляційного розгляду апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та справедливою, тому підстави для задоволення апеляційної скарги, - відсутні.

Керуючись ст.ст. 268, 285, 294 КУпАП, ст.ст. 465, 471, 527, 529 МК України, апеляційний суд -

постановив

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 14.12.2023 року якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.471 МК України залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її постановлення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду Ю.І. Кравець