Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 33/4809/149/24 Головуючий у суді І-ї інстанції Мельничик Ю. С.
Категорія - 173-2 Доповідач у суді ІІ-ї інстанції Ткаченко Л. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.05.2024 року м. Кропивницький

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду Ткаченко Л.Я., розглянувши у порядку апеляційного перегляду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Гонтара В.М. на постанову Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21.02.2024, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

визнано винним за ст.173-2 ч.1 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 10 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн.,

За участю:

захисника - Гонтара В.М. ,

потерпілої - ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21.02.2024 ОСОБА_1 визнаний винним за те, що він 30 листопада 2023 року о 23 год. 00 хв. за адресою свого проживання: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно своєї дружини ОСОБА_3 , що виражалося в словесних образах та нанесенні тілесних ушкоджень, тим самим вчинив правопорушення передбачене ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Своє рішення суд мотивував тим, що вина ОСОБА_1 підтверджується матеріалами справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАВ №236199 від 01.12.2023; рапортом чергового ВП №1 (м.Світловодськ), з якого видно, що 30.11.2023 о 23:32 год. потерпіла ОСОБА_3 звернулася до служби 102 із повідомленням про те, що її чоловік ОСОБА_1 вчиняє щодо неї домашнє насильство; протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 01.12.2023; поясненнями потерпілої ОСОБА_3 ; письмовими поясненнями ОСОБА_1 .

У поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 - адвокат Гонтар В.М. не погоджуючись з рішенням суду, оскаржує його з мотивів незаконності, необґрунтованості, винесеною без з`ясування всіх обставин подій. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою закрити провадження про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, мотивуючи тим, що суд першої інстанції розглянувши справу за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності порушив вимоги ст.277-2 КУПАП.

Крім того, суд, відмовляючи в задоволенні клопотання сторони захисту щодо виклику та допиту свідка ОСОБА_4 , послався виключно на те, що останній перебував разом з потерпілою та ОСОБА_1 тільки до 21.00 год. Однак, з його письмових пояснень чітко вбачається, що спричинила конфлікт саме ОСОБА_3 . Остання не заперечувала конфлікту та участю в ньому і сама. Крім того, доводиться її участь в ньому і іншими доказами.

Також зазначає, що поза увагою суду залишилось питання щодо того чому протокол не було складено працівниками поліції щодо неї. Натомість, належних та допустимих доказів того, що працівниками поліції зазначено в протоколі, а саме, що ОСОБА_1 ображав потерпілу нецензурною лайкою та бив по голові в матеріалах справи не має.

Вважає, що в даному випадку суд незаконно та безпідставно надав перевагу поясненням однієї особи над іншою без підкріплення іншими належними та допустимими доказами. Більше того, долучив до справи незрозумілі відеодокази про які в протоколі не має жодного слова й послався на докази, які були відсутні в справі на час її розгляду.

Перевіривши доводи скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення захисника Гонтара В.М. , який підтримав подану апеляційну скаргу, потерпілу ОСОБА_3 , яка категорично заперечила щодо задоволення апеляційних вимог, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Згідно з положеннями ст.ст. 245, 252, 280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно вимог ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п.1 ч.8 ст.294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

За ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Правовими приписами ч.1 ст.173-2 КУпАП встановлена відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення

Як вбачається з п.14 ч.1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" №2229-VIII від 07.12.2017, психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Як убачається з письмових пояснень, наявних у матеріалах справи ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП не визнав та зазначив, що обставини викладені в протоколі про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності, оскільки саме ОСОБА_3 намагалась вчинити з ним бійку.

При цьому з доводів апеляційної скарги убачається, що на переконання апелянта суд незаконно та безпідставно надав перевагу поясненням потерпілої.

Однак, такі доводи суд апеляційної інстанції сприймає критично, оскільки вони спростовуються матеріалами справи про адміністративне правопорушення та вважає таку позицію обраною лінією захисту особи, що притягується до адміністративної відповідальності.

Згідно ч. 1 ст. 173-2 КУпАП вчинення насильства в сім`ї - це умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконанні захисного припису особою, стосовно якої він винесений, не проходженні корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім`ї (матеріальний склад).

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП суб`єктивна сторона зазначеного адміністративного правопорушення характеризується умисною формою вини та наявністю прямого умислу правопорушника на спричинення страждань потерпілій стороні.

Згідно вказаної норми закону обов`язковим елементом об`єктивної сторони є умисна дія, тобто умисне вчинення домашнього насильства. Виходячи з пункту 3 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" від 07 грудня 2017 року № 2229-VIII, під домашнім насильством слід розуміти діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство (п. 14 ч. 1 ст. 1 вказаного вище Закону), як форма домашнього насильства, включає в себе словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Пунктами 4, 7 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Отже, виходячи з аналізу зазначених норм законодавства, під домашнім насильством, умисним вчиненням діянь психологічного характеру, які утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, розуміють не лише словесні образи, погрози, приниження, переслідування, залякування, а і інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Тобто, у справах про домашнє насильство доказуванню підлягає не лише факт вчинення відповідних дій (бездіяльності) особи, а й наслідки, які в результаті таких дій (бездіяльності) були заподіяні постраждалій особі.

В той час, як під конфліктом необхідно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.

Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин, але й від суб`єктивних факторів, до яких необхідно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту.

Так, як вбачається з матеріалів справи, факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підтверджений дослідженими судом доказами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАВ №236199 від 01.12.2023, з якого убачається, що 30 листопада 2023 року о 23 год. 00 хв. гр. ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно ОСОБА_3 , а саме ображав нецензурною лайкою та бив потерпілу по голові та руках;

- рапортом чергового ВП №1 (м.Світловодськ), відповідно до якого 30.11.2023 о 23:32 год. потерпіла ОСОБА_3 звернулася до служби 102 із повідомленням про те, що її чоловік ОСОБА_1 вчиняє щодо неї домашнє насильство;

- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 01.12.2023, згідно якого ОСОБА_3 просить притягнути до відповідальності ОСОБА_1 , який вчинив відносно неї домашнє насильство;

- письмовими поясненнями потерпілої ОСОБА_3 та поясненнями наданими в суді про те, що 30.11.2023 року ОСОБА_1 вчиняв щодо неї насильство психологічного та фізичного характеру (в ході сварки ОСОБА_1 почав бити її по руках та голові, ображати нецензурною лайкою та принижувати), а також наданими потерпілою -фото та -відео доказами, що узгоджуються з її поясненнями;

- письмовими поясненнями ОСОБА_1 з яких видно, що останній не заперечує факт наявності 30.11.2023 року сварки (конфлікту) з його дружиною ОСОБА_3 , в процесі якого, з його слів, ОСОБА_3 намагалася вчинити з ним бійку.

Наведені докази у їх сукупності свідчать про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Апеляційний суд погоджується з висновком судді міськрайонного суду про доведеність події та наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушененя, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки такий висновок відповідає фактичним обставинам справи та узгоджуються із наявними в матеріалах справи доказами, які на переконання апеляційного суду, були в повній мірі досліджені судом першої інстанції та їм була надана правильна юридична оцінка.

У ході апеляційного розгляду будь-яких інших доказів, які б спростовували встановлені судом першої інстанції обставини надані не були, доводи апеляційної скарги та пояснення, надані в суді апеляційної інстанції, не спростовують висновок судді міськрайонного суду.

Доводи сторони захисту з приводу того, що матеріалами справи не підтверджено об`єктивну сторону правопорушення, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, апеляційний суд визнає безпідставними, оскільки вказане спростовується поясненнями ОСОБА_3 та письмовими матеріалами щодо події, яка мала місце 30.11.2023.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не в повній мірі з`ясовано обставини справи, є голослівними та такими, що повністю спростовуються матеріалами справи.

Апеляційні доводи про те, що суд першої інстанції незаконно відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту щодо виклику та допиту свідка ОСОБА_4 , не вплинуло та не могло вплинути на правильність висновків суду, оскільки вказаний свідок не був присутнім безпосередньо під час викладених у протоколі обставинах о 23.00 год. у домоволодінні ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Водночас, письмовим поясненням свідка ОСОБА_4 суд першої інстанції надав юридичну оцінку, що видно зі змісту оскаржуваної постанови.

З наведених підстав апеляційний суд вважає за необхідним також відмовити у виклику та в допиті вказаного свідка в апеляційному суді.

Окрім того, потерпіла ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції зазначила, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 мають фактично дружні стосунки, а тому вказаний свідок є зацікавлений у розгляді справи на користь ОСОБА_1 .

Доводи захисника про те, що суд першої інстанції незаконно взяв до уваги відеодокази про які в протоколі не має жодного слова, при цьому послався на докази, які були відсутні в справі на час її розгляду є безпідставними.

Так, представником потерпілої 14.02.2024 подано клопотання про доручення до матеріалів справи флеш носій - USB з фідео та фото доказами.

Вказані фідео та фото докази надані представником потерпілої у розумінні ст. 251 КУпАП є доказом, оскільки містять фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Між тим, оскаржуване судове рішення постановлено 21.02.2024, а отже на час винесення рішення вказані докази були у розпорядженні судді міськрайонного суду, а тому доводи про їх відсутність під час винесення постанови є надуманими.

Щодо апеляційних доводів про порушення права на захист особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, внаслідок розгляду справи без його участі, то вони не приймаються апеляційним судом до уваги, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 268 КУпАП Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст. 277-2 КУпАП, повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи. Інші особи, які беруть участь у провадженні по справі про адміністративні правопорушення, повідомляються про день розгляду справи в той же строк.

Як убачається з матеріалів, справа про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП надійшла до суду 15 січня 2024 року, та була призначена до судового розгляду на 30 січня 2024 року.

25 січня 2024 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про ознайомлення з матеріалами справи, та ознайомився з ними того ж дня, що підтверджується відповідним записом останнього на власній заяві, про дату судового засідання був обізнаний.

30 січня 2024 року судом було задоволено клопотання захисника Гонтара В.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи у зв`язку з необхідністю ознайомитися з матеріалами справи в системі "Електронний суд".

Копії матеріалів справи в електронному вигляді доставлено до електронного кабінету захисника Гонтара В.М. 30 січня 2024 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу. Судове засідання було відкладено на 14 лютого 2024 року.

14 лютого 2024 року знову було задоволено клопотання захисника Гонтара В.М. про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в інших судових засіданнях та судове засідання було відкладено на 21 лютого 2024 року.

21 лютого 2024 року захисник Гонтар В.М. знову подав до суду чергове клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в інших судових засіданнях.

З наведеного убачається, що ОСОБА_1 в судові засідання 30 січня, 14 лютого та 21 лютого 2024 року без поважних причин не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчать довідки про доставку судових повісток у формі СМС.

Отже за вказаних обставин, суд першої інстанції обґрунтовано розглянув справу без участі ОСОБА_1 та його захисника Гонтара В.М., оскільки такий висновок узгоджується з висновками викладеними у рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України» згідно з положеннями частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням п. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантує кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною. При цьому, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі, в якій вона є стороною, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Апеляційний суд приходить до висновку, що проведення розгляду місцевим судом даної справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника не є підставою для скасування судового рішення, оскільки зазначена вище поведінка вказаних осіб, вказує на недобросовісне використання належними процесуальними правами з метою затягування строків розгляду справи та уникнення відповідальності.

Доказів на спростування висновків районного суду апелянтом у апеляційній скарзі не наведено, матеріалами справи не встановлено, і в ході апеляційного розгляду не здобуто.

Суд апеляційної інстанції вважає, що обраний суддею першої інстанції відносно ОСОБА_1 вид адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн., відповідає обставинам справи, вимогам ст.ст. 23, 33 КУпАП.

Виходячи з наведеного апеляційний суд не убачає підстав для задоволення поданої апеляційної скарги.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Гонтара В.М. залишити без задоволення, а постанову Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22.02.2024 щодо ОСОБА_1 без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Кропивницького

апеляційного суду Л.Я. Ткаченко