Справа № 163/2516/23
Провадження № 3-в/163/5/24
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2024 року місто Любомль

Суддя Любомльського районного суду Волинської області Павлусь О.С.

з участю представника Волинської митниці Пойди Г.І.,

розглянувши в приміщенні суду заяву адвоката Бориса Станіслава Андрійовича в інтересах ОСОБА_1 про розстрочку виплати суми штрафу та витрат у справі № 163/2516/23,

в с т а н о в и в :

У заяві адвокат Борис С.А. просить розстрочити виплату суми штрафу в розмірі 3567630,77 гривень та витрат за зберігання товару в розмірі 249227,83 гривень, що присудженні до стягнення з ОСОБА_1 постановою Любомльського районного суду Волинської області від 23 листопада 2023 року у справі № 163/2516/23, на три роки зі сплатою рівними частинами щомісяця. Заяву обґрунтував відсутністю у ОСОБА_1 необхідної суми грошових коштів та достатніх доходів для виконання судового рішення, що перешкоджає своєчасне його виконання. ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем та її сукупний дохід за останні 17 років кратно менший від присудженого постановою суду стягнення. У зв`язку із повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України і запровадженням в Україні воєнного стану у ОСОБА_1 значно скоротився обсяг клієнтів та замовлення її послуг, відповідно, суттєво зменшився розмір її доходів, а рецесія української економіки внаслідок війни, зменшення ділової активності на ринку, позбавляє можливості швидкого відшукання додаткових доходів. Крім цього, у ОСОБА_1 на утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей та непрацездатні батьки. Відсутність грошових коштів для сплати стягнення одним платежем призведе до подвоєння розміру штрафу, що буде порушенням норм Конституції України, міжнародного законодавства, принципу розумності, співмірності та пропорційності покарання, а також унеможливить належне існування ОСОБА_1 на довгі роки. У зв`язку із цим розстрочення виплати стягнень зможе забезпечити хоча б мінімальне дотримання прав та гарантій ОСОБА_1 і хоча б частково відповідатиме її майновому стану.

Адвокат Борис С.А. електронною поштою надіслав заяву про розгляд справи за його та ОСОБА_1 відсутності.

Представник митниці при вирішенні заяви поклалась на розсуд суду.

Дослідженням матеріалів справи встановлено підстави для такого висновку.

Постановою Любомльського районного суду Волинської області від 23 листопада 2023 року у справі №163/2516/23 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.472 МК України, і накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3567630,77 гривень з конфіскацією в дохід держави товарів, що вилучені за двома протоколами про тимчасове вилучення товарів у справі про порушення митних правил № 0293/20500/23 (всього позицій товару 178 та 160), загальною вартістю 3567630,77 копійок.

Цією ж постановою з ОСОБА_1 в користь Волинської митниці стягнуто витрати по справі на зберігання товару в розмірі 249227,83 гривень.

Постановою Волинського апеляційного суду від 27 грудня 2023 року апеляційну скаргу захисника Бориса С.А. в інтересах ОСОБА_1 залишено без задоволення, а вищевказану постанову місцевого суду від 23 листопада 2023 року без змін.

Згідно із ст.304 КУпАП питання, зв`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.

Статтею 33 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Фактичною підставою для розстрочки присуджених з ОСОБА_1 стягнень у вигляді штрафу в сумі 3567630,77 гривень та витрат за зберігання товару в розмірі 249227,83 гривень, а в всього 3816858,60 гривень, в заяві названо фінансову неспроможність ОСОБА_1 сплатити ці стягнення у встановлений законом строк та очевидну неспівмірність отримуваного нею доходу із присудженою загальною сумою стягнень.

ОСОБА_1 з 05 лютого 2021 року зареєстрована фізичною особою-підприємцем, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до витягу платників єдиного податку ОСОБА_1 з 05 лютого 2021 року зареєстрована як платник єдиного податку 3 групи.

За даними податкових декларацій платника єдиного податку фізичної особи-підприємця обсяг доходу ОСОБА_1 , що підлягав оподаткуванню за ставкою 5%, у 2021 році склав 29000 гривень, у 2022 році 105260, у 2023 році 141400 гривень.

Відповідно до відомостей довідки ОК-7 та довідки ОК-5 , які містять інформацію про суми заробітної плати, з якої сплачуться єдиний соціальний внесок, загальний розмір заробітної плати ОСОБА_1 з 2005 року по 2022 рік склав 349458,14 гривень, з яких: у 2021 році 66500,00 гривень, у 2022 році 78600,00 гривень.

Отже, загальний розмір доходу ОСОБА_1 за указаний період (17 років) більше як у 10 разів менший присудженого стягнення в загальній сумі 3816858,60 гривень, а її дохід за останні два роки вочевидь неспіврозмірний із такою сумою стягнення для її погашення одноразовим платежем.

Перебування на утриманні ОСОБА_1 двох неповнолітніх дітей підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 , за № НОМЕР_2 .

Із додатково доданих документів вбачається, що ОСОБА_1 для сплати присуджених стягнень взяла безпроцентну позику в загальній сумі 14500 доларів США за п`ятьма договорами грошової позики.

Аналіз наведених обставин у своїй сукупності достатньо свідчить про обґрунтованість заяви, оскільки встановлене на підставі вищенаведених доказів матеріальне становище порушниці в порівнянні із загальною сумою присуджених стягнень, вочевидь ускладнює виконання судового рішення у визначені законом строки одноразовими платежами, а відтак дає підстави для застосування до ОСОБА_1 розстрочки виплати присуджених стягнень як щодо штрафу, так і витрат на зберігання товару.

Розстрочення сплати цих грошових стягнень, на переконання суду, забезпечить реальне виконання судового рішення.

Оскільки виконання постанови суду щодо штрафу та витрат на зберігання товару здійснюється окремо і на різні рахунки, розстрочення виплати цих грошових стягнень також належить встановити окремо.

Таким чином, з наведених підстав і мотивів заява адвоката Бориса С.А. в інтересах ОСОБА_1 підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.304 КУпАП, ст.541 МК України,

п о с т а н о в и в :

Заяву задовольнити повністю.

Розстрочити ОСОБА_1 виплату застосованого до неї постановою Любомльського районного суду Волинської області від 23 листопада 2023 року у справі № 163/2516/23 (провадження № 3/163/1125/23) стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3567630 (три мільйони п`ятсот шістдесят сім тисяч шістсот тридцять) гривень 77 копійок на 36 місяців зі сплатою щомісячно до останнього дня кожного місяця рівних платежів суми стягнення по 99100 (дев`яносто дев`ять тисяч сто) гривень 86 копійок, починаючи з січня 2024 року.

Розстрочити ОСОБА_1 виплату присудженого з неї постановою Любомльського районного суду Волинської області від 23 листопада 2023 року у справі № 163/2516/23 (провадження № 3/163/1125/23) стягнення витрат по справі на зберігання товару в розмірі 249227 (двісті сорок дев`ять тисяч двісті двадцять сім) гривень 83 копійки на 36 місяців зі сплатою щомісячно до останнього дня кожного місяця рівних платежів суми стягнення по 6923 (шість тисяч дев`ятсот двадцять три) гривні, починаючи з січня 2024 року.

Постанова апеляційному оскарженню не підлягає.

Суддя Любомльського районного суду

Волинської області О.С. Павлусь