П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2024 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Логойда І.В., без участі особи, відносно якої складено протокол, розглянувши матеріали справи, які надійшли із Управління Служби безпеки України в Закарпатській області СБУ про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , начальника режимно-секретного сектору управління Держспецзв`язку в Закарпатській області, місце проживання: АДРЕСА_1 , за п. 6 ч. 1 ст. 212-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

До Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення №5 від 22.02.2024 за п. 6 ч. 1 ст. 212-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно з даними протоколу ОСОБА_1 , начальник режимно-секретного сектору (далі - керівник РСО), у порушення вимог ст.ст.21, 28 Закону України «Про державну таємницю», п.п.41, 42, 116, 206-208, 211, 364, 434 «Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2013 року №939 (далі - «Порядок 939»), п.3.5 Державних будівельних норм України ДБН В.2.2-14-2004 «Будинки і споруди. Приміщення для зберігання секретних документів та роботи з ними» (далі - ДБН В.2.2- 2004) вчинив правопорушення, передбачене п.6 («невжиття заходів щодо забезпечення охорони державної таємниці та незабезпечення контролю за охороною державної таємниці») ч.1 статті 212-2 («Порушення законодавства про державну таємницю») Кодексу України про адміністративні правопорушення. Так, за результатами проведеної спеціальної експертизи у вищезазначеній установі, комісією СБУ встановлено ряд порушень вимог чинного законодавства, зокрема: 1) Спеціальною експертною комісією СБУ встановлено, що вхідні двері у режимні приміщення Управління Держспецзв`язку, в яких цілодобово проводяться секретні роботи, не в повній мірі відповідають вимогам п.3.5 ДБН В.2.2-14-2004 "Будинки і споруди. Приміщення для зберігання секретних документів та роботи з ними" (далі - ДБН В.2.2- 14-2004). Зокрема, двері оббиті оцинкованим листовим залізом лише з одного боку, відсутні сертифікати відповідності для забезпечення межі вогнестійкості 0,6 год. Крім цього, спеціальною експертною комісією СБУ встановлено, що в Управлінні Держспецзв`язку наявні автомобілі Renault Master та Renault Dokker, у яких з 2020 року цілодобово проводяться секретні роботи (створені комплекси технічного захисту секретної мовної інформації та шифрорган), однак у порушення вимог п.п.206-208, 211 «Порядку №939» РСО не визначено зазначені автомобілі як режимні рухомі об`єкти (акти про придатність режимних об`єктів - відсутні, у перелік режимних приміщень установи автомобілі не включені тощо). Вказані порушення є наслідком недостатнього виконання вимог ст.ст.21, 28 ЗУ «Про державну таємницю» щодо забезпечення контролю за станом режиму секретності в установі з боку керівника РСО в частині проведення секретних робіт, чим створенні реальні передумови до можливого розголошення секретних відомостей в установі. 2) Спеціальною експертною комісією СБУ, встановлено, що секретні номенклатурні справи за 2020-2023 роки станом на кінець січня 2024 року у порушенням вимог п.364 «Порядку №939» не сформовані та не підшиті встановленим порядком, чим створені реальні передумови до можливої втрати секретних документів. Вказані порушення є наслідком недостатнього виконання вимог ст.ст.21, 28 Закону України «Про державну таємницю», п.п.41, 42, 364, 434 «Порядку №939» щодо забезпечення контролю за станом ведення секретного діловодства, в т.ч. під час проведення квартальних та річних перевірок наявності секретних документів з боку керівника РСО установи. 3) річні та щоквартальні перевірки наявності секретних документів за 2021-2023 роки проведені формально, що є наслідком невиконання вимог ст.ст.21, 28 ЗУ «Про державну таємницю», п.п.41, 42, 116, 434 «Порядку №939» щодо забезпечення контролю за станом режиму секретності в установі з боку керівника РСО, чим створенні реальні передумови до можливої втрати та розголошення секретних відомостей в установі. В результаті організованої, згідно ст.ст.37, 39 Закону України «Про державну таємницю» офіційної перевірки, встановлено, зокрема Вищезазначені порушення вимог чинного законодавства України про державну таємницю, містять ознаки адмінправопорушення, передбаченого п.6 ч.1 ст.212-2 КУпАП, що є наслідком невжиття заходів щодо забезпечення режиму секретності в установі збоку начальника режимно-секретного сектору Управління Держспецзв`язку в Закарпатській області ОСОБА_1 (визначено cт.cт. 21, 28 Закону України «Про Державну таємницю», п.п.41, 42,116 «Порядку № 939»).

У судове засідання з розгляду даної справи ОСОБА_1 не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про розгляд справи в суді, причин неявки суду не повідомив.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду об`єктивно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції. Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07 липня 1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи. Рішенням Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.14) наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого щодо них судового провадження.

Враховуючи наведене, а також вимоги ст. 268 КУпАП, суд вважає за можливе розглянути справу без участі особи, що притягається до адміністративної відповідальності.

Дослідивши матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, суд прийшов до наступного висновку.

Вимогами ст.280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з положеннями ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 статті 212-2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення законодавства про державну таємницю, а саме, зокрема: 6) невжиття заходів щодо забезпечення охорони державної таємниці та незабезпечення контролю за охороною державної таємниці.

Вивчивши матеріали справи, даючи оцінку доказам, суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення за ч. 1 ст. 212-2 КУпАП доведена протоколом про адміністративне правопорушення №5 від 22.02.2024 року з поясненнями особи про відсутність зауважень, зобов`язується не порушувати вимоги чинного законодавства, витягом з акту спеціальної експертизи наявності умов, необхідних для провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею в Управлінні Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в Закарпатській області від 09.02.2024 №58/26-908дск, запитом Управління СБУ в Закарпатській області «Щодо надання інформації» від 01.02.2024 №58/26/727, відповіддю Управління Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в Закарпатській області від 14.02.2024 №33/10-248 дск/рсо, копією наказу Управління Держспецзв`язку в Закарпатській області від 28.02.2023 №11-ОС, копією положення про режимно-секретний сектор Управління Держспецзв`язку в Закарпатській області, затвердженого 17.02.2023, №7/ДСК, копією наказу про надання доступу до державної таємниці ОСОБА_1 від 21.12.2021 №32/ДСК-Д, копією облікової картки громадянина ОСОБА_1 , копією зобов`язання громадянина України у зв`язку з допуском до державної таємниці ОСОБА_1 від 28.09.2017, письмовими поясненнями ОСОБА_1 про визнання вини та зобов`язання в подальшому не порушувати чинне законодавство.

Таким чином, суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковано за ч. 1 ст.212-2 КУпАП. Обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність суд не знаходить.

Відповідно до вимог ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

З врахуванням особи винного, фактичних обставин, характеру вчиненого правопорушення, вважаю, що до ОСОБА_1 слід застосувати стягнення у виді штрафу.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП судовий збір по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Згідно з п. 5 ч. 2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» - ставка судового збору, у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.9, 33-35, 40-1, ст.212-2, 251, 280, 283, 284 КУпАП, суд-

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.212-2 КУпАП, та накласти стягнення у виді штрафу у дохід держави в розмірі 30 (тридцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь держави 605,60 (шістсот п`ять грн. 60 коп.) грн. судового збору.

Постанова може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області І.В.Логойда