Справа №591/9508/23 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Сибільов О. В.
Номер провадження 33/816/455/24 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 серпня 2024 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., за участі секретаря судового засідання Баришевої А. І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 591/9508/23 за апеляційною скаргою захисника ЛЕБЕДИНЕЦЬ Н. І. на постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 28.12.2023, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1

визнаний винним у вчиненні правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП,

учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:

захисника адвоката Лебединець Н. І.,

установив:

У поданій апеляційній скарзі захисник ЛЕБЕДИНЕЦЬ Н. І. просить скасувати постанову судді та закрити провадження на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, оскільки у справі відсутні докази керування т/з її підзахисним, письмові пояснення потерпілого ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_3 написані під диктовку поліцейського, показання потерпілого ОСОБА_2 в суді не містять детальних пояснень щодо обставин ДТП, а ОСОБА_4 в порушення закону не видалили із зали суду. Суддя розглянув справу у відсутність сторони захисту за наявності поданого клопотання про відкладення судового розгляду, чим позбавив ОСОБА_5 права на захист і можливості виклику свідків. Схема місця ДТП також не підтверджує причетність ОСОБА_5 до пригоди.

Постановою судді Зарічного районного суду м. Суми від 28.12.2023 ОСОБА_5 визнаний винним у вчиненні правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, і на нього накладене стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн, із позбавленням права керування т/з строком на 1 рік. Стягнуто на користь держави 536,80 грн судового збору.

Згідно постанови судді, ОСОБА_5 13.10.2023 о 19 год. 30 хв. в м. Суми 3-й Парковий проїзд, біля будинку № 8, керував т/з Subaru Forester, н. з. НОМЕР_1 , під час руху заднім ходом, не впевнився в безпеці руху та що не створить небезпеки чи перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, внаслідок чого здійснив наїзд на припаркований т/з Skoda Superb, н. з. НОМЕР_2 , в результаті чого т/з отримали механічні пошкодження. При цьому на місці ДТП встановлено, що ОСОБА_5 перебував в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку проводився на місці зупинки із застосуванням технічних засобів відеозапису за допомогою приладу газоаналізатор алкотест «Drager», показник 3.3 проміле, чим порушив п. 2.9а, 10.9 ПДР.

Вислухавши доводи захисника ОСОБА_6 , яка підтримала свою апеляційну скаргу, просила скасувати рішення суду, а провадження у справі закрити, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вказана вище апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Зокрема, розглянувши протоколи про адміністративні правопорушення серії ААД № 619171, серії ААД № 619170 від 13.10.2023, суддя суду першої інстанції цілком вірно дійшов висновку, що водій ОСОБА_5 , керуючи т/з у стані алкогольного сп`яніння, під час руху заднім ходом не впевнився в безпеці руху та здійснив наїзд на інший т/з, в результаті чого т/з отримали механічні пошкодження, що відповідає фактичним обставинам справи, належним чином умотивовано і об`єктивно підтверджується доказами у справі, а саме:

- результатом тестування «Alcotest 6820», згідно якого показники алкоголю у водія ОСОБА_5 13.10.2023 становили 3,32 проміле (а. с. 3);

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно якого 13.10.2023 поліцейським проведений огляд водія ОСОБА_5 на стан сп`яніння із застосуванням спеціального технічного пристрою, результат огляду 3,32 проміле (а. с.4);

- показаннями потерпілого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_8 , згідно яких вони вибігли у двір, коли почули гуркіт, а на вулиці побачили поруч з їх пошкодженим автомобілем інший автомобіль, за кермом якого знаходився ОСОБА_5 з очевидними ознаками сп`яніння, що поводив себе зухвало, з пропозицією відшкодувати завдані ним збитки до них не звертався;

- схемою місця ДТП, на якій зафіксоване положення т/з, механічні пошкодження т/з (а. с. 32);

- відеозаписами з технічних засобів поліцейських, на яких зафіксовані обставини прибуття поліцейських на виклик про ДТП, встановлення особи водія, причетного до ДТП, яким виявився ОСОБА_5 , виявлення у нього ознак алкогольного сп`яніння, які стали підставою для огляду на стан сп`яніння, проходження ОСОБА_5 огляду на місці, з результатом огляду 3,32 проміле був згоден, а також складання адміністративних матеріалів та ознайомлення з ними ОСОБА_5 (а. с. 9).

Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю (ч. 1 ст. 251, ст. 252 КУпАП), не убачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам.

Диспозиції ч. 1 ст. 130 і ст. 124 КУпАП є бланкетними, тобто відсилають до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, у тому числі осіб, які керують т/з, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, тому у протоколі присутнє посилання на порушення ОСОБА_5 вимог ПДР:

- п. 2.9а, згідно яких водієві забороняється керувати т/з у стані алкогольного сп`яніння, а сама процедура огляду на стан сп`яніння закріплена у ст. 266 КУпАП, розділі Х «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», розділах І-ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» і «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду»;

- п. 10.9, згідно яких під час руху т/з заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху; для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.

Згідно визначеної процедури огляд водія, зокрема на стан сп`яніння, проводиться: 1) поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення; 2) у закладі охорони здоров`я (в тому числі у разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами), не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення в присутності поліцейського. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан сп`яніння затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан сп`яніння в інших закладах забороняється.

Питання встановлення наявності (чи відсутності) ознак стану сп`яніння, які є підставами для проведення огляду водія т/з, відноситься виключно до компетенції поліцейського, відповідно п. 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», огляду на стан сп`яніння підлягають водії т/з, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану, визначеними в п. 3 розділу I цієї Інструкції.

Вищенаведене підтверджує не лише факт перебування водія ОСОБА_5 в стані алкогольного сп`яніння під час керування т/з, а й дотримання поліцейськими самої процедури огляду, яка була проведена на місці зупинки т/з із відео фіксацією події правопорушення, що повністю відповідає вимогами законодавства України про адміністративні правопорушення. При цьому згідно наданих відеозаписів водій ОСОБА_5 після проведення огляду на місці зупинки т/з із використанням спеціальних технічних засобів погодився з результатом такого огляду.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про те, що ОСОБА_5 т/з не керував і до ДТП не причетний, то апеляційний суд вважає їх необґрунтованими і такими, що не заслуговують на увагу, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються наведеними вище доказами.

Водій ОСОБА_5 , який керував т/з і перебував в стані алкогольного сп`яніння, в усякому випадку не мав права ігнорувати вимоги законодавства України про адміністративні правопорушення, так як «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди; ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі» (рішення ЄСПЛ від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (OHalloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02), а кожний т/з, який знаходиться в русі, повинен мати водія, який повинен контролювати свій т/з таким чином, щоб бути завжди у змозі належним чином їм управляти, бути ознайомленим з правилами дорожнього руху, приписами в області безпеки дорожнього руху, а також з такими факторами, які можуть вплинути на його поведінку (п. 1, 5 і 6 ст. 8 Конвенції про дорожній рух (Відень, 08.11.1968) та положень Європейської угоди, яка доповнює цю Конвенцію (Женева, 01.05.1971), у зв`язку з чим апеляційний суд вважає, що поліцейським при складанні відносно ОСОБА_5 протоколу про адміністративне правопорушення дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм, права та законні інтереси останнього.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги про недопустимість та недостовірність показань потерпілого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_8 , оскільки вони не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду. При цьому і потерпілий, і свідок надали свої показання безпосередньо в судовому засіданні, що повністю узгоджується з вимогами закону, і підтвердили суду, що саме ОСОБА_5 керував т/з і вчинив ДТП. Будь-яких порушень норм процесуального закону під час допиту потерпілого і свідка апеляційним судом установлено не було.

Аналіз зазначених доказів дозволяє зробити однозначний і безсумнівний висновок, який виключає будь-яке інше розумне пояснення подій, які є предметом дослідження у цій справі, а за вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення та в постанові судді обставин т/з під час ДТП керував саме ОСОБА_5 .

Таким чином, будь-який можливий розумний сумнів у цій справі спростований фактами, встановленими на підставі належних, достовірних та допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є виключно версія подій, яка дає підстави стверджувати, що ОСОБА_5 керував т/з та вчинив ДТП. При цьому апеляційний суд не може узяти до уваги показання свідка ОСОБА_9 , оскільки останній не був очевидцем ДТП і подальших подій.

Доводи апеляційної скарги про незаконність розгляду суддею суду першої інстанції справи у відсутність сторони захисту, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки й ОСОБА_5 , і його захисник були обізнані про час і місце судового розгляду справи, але в судове засідання не з`явились і подали чергове клопотання про відкладення справи. При цьому апеляційний суд погоджується з мотивами судді суду першої інстанції щодо можливості здійснити розгляд справи у відсутності сторін провадження, оскільки це не суперечить вимогам ст. 268 КУпАП і судовій практиці ЄСПЛ, згідно якої право на доступ до суду, закріплене у §1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 р (далі Конвенція), «…не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання; Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції і повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець…» (рішення від 12.07.2001 у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс II проти Німеччини» (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany); «…заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання…» (рішення від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» (Uniуn Alimentaria Sanders S. A. v. Spain); «…обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається на відповідні державні судові органи; розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору; нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції…» (рішення від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України»); «…саме на національні суди покладено обов`язок створення умов для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним, суд має вирішувати, чи відкладати судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричиняє невиправдані затримки у провадженні…» (рішення від 06.09.2007 у справі «Цихановський проти України», від 18.10.2007 у справі «Коновалов проти України»).

Суддя суду першої інстанції не вийшов за межі зазначених у протоколах обставин, розглянувши справу на підставі наданих сторонами (у тому числі й уповноваженою особою національної поліції, яка склала протокол про адміністративне правопорушення ч. 2 ст. 251, ст. 255 КУпАП) та досліджених у судовому засіданні доказів, достатніх у своїй сукупності і взаємозв`язку для доведення вини ОСОБА_5 у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 124 КУпАП. При розгляді справи в повному обсязі дотримані положення ст. 268, 279, 280 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином умотивованою, тому вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 28.12.2023 відносно ОСОБА_10 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника ЛЕБЕДИНЕЦЬ Н. І. на цю постанову без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В. Ю. Рунов