Справа № 149/2473/24
Провадження №3/149/1182/24
Номер рядка звіту 331
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.09.2024 року м. Хмільник

Суддя Хмільницького міськрайонного суду Павлюк О. О., розглянувши матеріали, що надійшли від Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, паспорт НОМЕР_1 , виданий 16.04.1996 Хмільницьким МРВ УМВС України у Вінницькій області, РНОКПП НОМЕР_2 , проживаючого по АДРЕСА_1 ,

за ст. 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И Л А:

27.07.2024 о 10:05 год. в м. Хмільник Вінницької області по вул. Ринкова ОСОБА_1 на законну вимогу працівників поліції в категоричній формі відмовився надати будь-який особистий документ та назватися, на прохання пройти до службового автомобіля в категоричній формі відмовився, пручався, штовхався, намагався втекти, чим вчинив злісну непокору законній вимозі працівника поліції. Таким чином, в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні вказаного правопорушення заперечив та пояснив, що дійсно в той день рухався по власних справах на велосипеді, коли до нього спочатку підійшли особи у військовій формі, а згодом - невідомі йому особи, які назвалися поліцейськими. На його прохання пред`явити службові посвідчення і повідомити причини перевірки його документів вказані особи показали йому невідомі посвідчення, причини зупинки і перевірки документів не назвали. Натомість запропонували йому прослідувати з ними для встановлення особи, що ОСОБА_1 вважав незаконним і безпідставним, оскільки вони не роз`яснили йому, чи його затримано чи запропоновано добровільну доставку. В подальшому особи, які назвалися працівниками поліції, застосували до ОСОБА_1 заходи фізичного впливу, сльозогінний газ та спеціальний засіб "кайданки". Після цього на місце події прибула швидка медична допомога, яка доставила ОСОБА_1 до лікарні, куди прибули також його адвокат на ім`я ОСОБА_2 , а також слідчі, які опитували ОСОБА_1 та його дружину щодо обставин події. В цілому ОСОБА_1 не вважає свої дії протиправними, не заперечував, що на час події не мав при собі документів, що посвідчують його особу, оскільки вважає, що не повинен носити документи при собі постійно, зокрема коли займається побутовими справами.

Захисник особи, що притягається до адміністративної відповідальності - адвокат Костюк С. М. заявив клопотання про закриття справи у зв"язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП. Зокрема вказав, що за досліджених обставин справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 вчинив злісну непокору будь-якій законній вимозі працівників поліції, натомість застосовані до нього заходи були неспівмірними. І хоча відповідно до норм чинного законодавства у період дії воєнного стану поліцейський має право вимагати в особи чоловічої статі віком від 18 до 60 років пред`явлення нею військово-облікового документа разом з документом, що посвідчує особу, в ході подій також було порушено право на захист ОСОБА_1 та не додержано порядок затримання відносно його клієнта. ОСОБА_1 клопотання свого захисника підтримав.

Суддя, заслухавши учасників, дослідивши матеріали справи, дійшла таких висновків.

Статтею 1 КУпАП визначено, що завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством. Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст.245 КУпАП).

Порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в судах визначається Кодексом України про адміністративні правопорушення та іншими законами України.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №155006 від 27.07.2024 (а.с. 2), 27.07.2024 о 10:05 год. в м. Хмільник Вінницької області по вул. Ринкова ОСОБА_1 на законну вимогу працівників поліції в категоричній формі відмовився надати будь-який особистий документ та назватися, на прохання пройти до службового автомобіля в категоричній формі відмовився, пручався, штовхався, намагався втекти, чим вчинив злісну непокору законній вимозі працівника поліції.

25.04.2024 року о 11:11 год. у зв`язку з припиненням правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП та для складання протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 був затриманий та переданий працівникам ЕШМД у зв`язку зі скаргами на стан здоров"я, доставлений до КНП "Хмільницька ЦЛ", звільнений 27.07.2024 о 11:52 год., про що складено протокол про адміністративне затримання серії АА №114434 (а.с. 4).

Згідно з рапортом ПОГ СПОГ ВВГ Хмільницького РВП ст. л-та поліції ОСОБА_3 від 27.07.2024 (а.с. 5) 27.07.2024 під час несення служби екіпажем спільно з ПОГ СПОГ ВВГ Хмільницького РВП л-том поліції ОСОБА_4 та працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 під час патрулювання в м. Хмільник по вул. Ринковій близько 10:00 год виявлено та зупинено невідомого чоловіка. Йому було роз`яснено згідно ст. 32 Закону України "Про національну поліцію" причину зупинки та перевірки документів. На вимогу громадянина було пред`явлено службові посвідчення та номери жетонів, однак даний громадянин в категоричній формі відмовився пред`явити документи та назвати свої анкетні дані, щоб можна було встановити особу даного громадянина. Після цього чоловіка було запрошено до службового автомобіля, останній в категоричній формі відмовився виконувати вимоги працівника поліції та не відреагував на неодноразові попередження про те, що у разі невиконання законних вимог, непокори до останнього буде застосовано заходи фізичного впливу згідно ст. 44 Закону України "Про національну поліцію" та спеціальні засоби згідно ст. 45 Закону України "Про національну поліцію", однак він відмовився. В подальшому до останнього було застосовано заходи фізичного впливу та спеціальні засоби (кайданки). Під час застосування спецзасобів громадянин пручався і виривався. В цей час почали підходити перехожі громадяни і почали перешкоджати затриманню, шарпати за одяг, штовхати, намагалися вирвати даного громадянина. Для того, щоб поліцейським не було завдано шкоди здоров`ю та задля припинення групового порурення порядку л-том поліції ОСОБА_4 було застосовано спец. засіб "сльозогінний газ". Працівникам ІНФОРМАЦІЯ_2 було повідомлено, щоб по лінії 102 викликали додатковий екіпаж поліції на допомогу, який прибув на місце події разом з СОГ. Громадянина було поміщено на заднє сидіння службового а/м Рено д/н НОМЕР_3 , де в подальшому було встановлено особу чоловіка, яким виявився ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 . На місце події було викликано ЕМД та по прибуттю ОСОБА_1 було доставлено до КНП "Хмільницька ЦЛ", де було проведено його огляд та надано медичну допомогу. Протокол затримання було складено складено на місці затримання та повідомлено БПД.

Згідно з рапортом ПОГ СПОГ ВВГ Хмільницького РВП л-та поліції А. Марківського від 27.07.2024 (а.с. 6-7) 27.07.2024 під час несення служби екіпажем спільно з ПОГ СПОГ ВВГ Хмільницького РВП ст. л-том поліції Рихлецьким та працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 в АДРЕСА_2 близько 10:00 год виявлено невідомого чоловіка. Йому було роз`яснено ст. 32 Закону України "Про національну поліцію" на попереджено про відеозйомку на нагрудну камеру. Даний громадянин, як в подальшому встановлено ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в категоричній формі відмовився пред`явити документи, в тому числі військово-облікові, та назвати свої анкетні дані. На вимогу чоловіка йому було пред`явлено посвідчення, після чого ОСОБА_1 заперечив дійсність посвідчення, посилався на неіснуючі нормативні акти та спобував піти. Після цього чоловіка було запрошено до службового автомобіля для встановлення його особи, останній в категоричній формі відмовився, не відреагував на неодноразові попередження про те, що у разі невиконання законних вимог, непокори до останнього буде застосовано заходи фізичного впливу та спеціальні засоби, однак він не реагував, намагався покинути місце, пручався, штовхався. В результаті до нього було застосовано заходи фізичного впливу з метою вдягнути кайданки. На це ОСОБА_1 , почав кричати і кликати на допомогу перехожих громадян, які прибігли іпочали перешкоджати затриманню ОСОБА_1 , шарпати за одяг, забирати предмети форменого одягу, тягнули руки, намагалися вдарити. Для того, щоб поліцейським не було завдано шкоди здоров`ю та задля припинення групового порурення громадського порядку було застосовано спец. засіб "сльозогінний газ". Працівникам РТЦК та СП було повідомлено, щоб вони викликали підкріплення, який прибув на місце події разом з СОГ. ОСОБА_1 було поміщено до службового автомобіля для складання протоколу про адміністративне затримання. На місце події було викликано ЕМД та по прибуттю ОСОБА_1 було доставлено до КНП "Хмільницька ЦЛ", де відносно нього було складено протокол за ст. 185 КУпАП та надано медичну допомогу. Протокол затримання ОСОБА_1 повідомлено БПД. Застосуванню сили та спец.засобів передувало попередження про намір їх використання та надання достатнього часу для виконання законної вимоги. Застосування сили зводилося до мінімуму, завдання шкоди було негайно припинено в момент очікуваного результату.

Згідно письмових пояснень ОСОБА_5 від 27.07.2024 року (а.с. 8) він перебував на місці події в екіпажі мобільного блок-посту, був очевидцем описаних вище подій. Крім того повідомив, що працівники поліції при застосуванні сили лише намагалися утримати ОСОБА_1 та застосувати важіль руки, щоб одягнути кайданки.

Згідно письмових пояснень ОСОБА_6 від 27.07.2024 року (а.с. 10) він перебував на місці події в екіпажі мобільного блок-посту, був очевидцем описаних вище подій до часу госпіталізації ОСОБА_1 бригадою ЕМД. Крім того повідомив, що після доставлення до КНП "Хмільницька ЦЛ" працівники поліції склали відповідні документи, у яких ОСОБА_1 відмовився ставити підпис.

Згідно довідки КНП "Хмільницька ЦЛ" від 27.07.2024 №336 ОСОБА_1 був доставлений 27.07.2024 року о 11:11 для обстеження на стан алкогольного сп`яніння та наявність тілесних ушкоджень бригадою швидкої допомоги. Діагноз: садно лівої лобної ділянки, садно правої носогубної складки, садно підборіддя, тверезий. Компресія корінців С-5-С-7 (а.с. 9).

Судом також було дослджено матеріали відеофіксації з нагрудних камер працівників поліції, на яких зафіксовані обставини, за яких відбулося інкриміноване ОСОБА_1 правопорушення.

Статтею 185 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Підставою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях складу адміністративного правопорушення. Склад адміністративного правопорушення - це сукупність встановлених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак, що характеризують діяння як адміністративне правопорушення (проступок). До складу адміністративного правопорушення входять ознаки, які характеризують об`єкт, об`єктивну і суб`єктивну сторони та суб`єкта правопорушення.

Об`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП виступають суспільні відносини у сфері забезпечення громадського порядку та суспільної безпеки, також у сфері державного управління.

Об`єктивна сторона правопорушення полягає у злісній непокорі законному розпорядженню або вимозі працівника поліції (або члена громадського формування з охорони громадського порядку чи державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку) при виконанні ним службових обов`язків.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого умислу.

Відтак, відповідно до ст.185 КУпАП, злісна непокора прявляється у відмові від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівників поліції при виконанні службових обов`язків, або у відмові, вираженій в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

Суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення звертає увагу на те, що за загальним правилом правомірність рішень та дій суб`єктів владних повноважень (зокрема, поліцейських), може бути самостійним предметом оцінки в межах адміністративного оскарження, дисциплінарного або кримінального провадження. Доказів такого оскарження ОСОБА_1 суду не надано. Разом з цим, зміст статті 185 КУпАП передбачає законність вимоги поліцейського, тобто вимоги поліцейського та їх розпорядження акт, юридично рівнозначний наказу, що виражений у категоричній формі, мають бути законодавчо обґрунтовані. Зважаючи на заперечення ОСОБА_1 щодо правомірності дій і вимог поліцейських, суд дійшов наступного висновку.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, визначає Закон України "Про національну поліцію".

Під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації. Обмеження прав і свобод людини допускається виключно на підставах та в порядку, визначених Конституцією і законами України, за нагальної необхідності і в обсязі, необхідному для виконання завдань поліції. Здійснення заходів, що обмежують права та свободи людини, має бути негайно припинене, якщо мета застосування таких заходів досягнута або немає необхідності подальшого їх застосування (ст. 7 вказаного Закону).

Під час дії воєнного стану поліція діє згідно із призначенням та специфікою діяльності з урахуванням тих обмежень прав і свобод громадян, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, що визначаються відповідно до Конституції України та Закону України "Про правовий режим воєнного стану".

Стаття 32 Закону України "Про національну поліцію" передбачає право поліцейських вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи. У період дії воєнного стану та/або під час мобілізації (крім цільової) поліцейський має право вимагати в особи чоловічої статі віком від 18 до 60 років пред`явлення нею військово-облікового документа разом з документом, що посвідчує особу, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах (ч. 2 вказаної статті).

Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (ст. 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану"). Перевірка документів у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, є одним із заходів правового режиму воєнного стану (ст. 8 цього ж Закону).

Відомості про те, що на всій території України з 24.02.2022 року в установленому законодавством порядку запроваджено воєнний стан, який в подальшому неодноразово продовжувався, в тому числі і станом на 27.07.2024, доведено до відома населення в установленому порядку. Таким чином вимога поліцейського у період дії воєнного стану в особи чоловічої статі віком від 18 до 60 років пред`явлення нею військово-облікового документа разом з документом, що посвідчує особу, є самостійною законною вимогою, що передбачена чинним законодавством.

З досліджених судом матеріалів, зокрема відеозапису з нагрудних камер працівників поліції, вбачаєтсья, що 27.07.2024 о 09:58 год на вимогу ОСОБА_1 повідомити про причини вимоги поліцейських пред`явити документи, що посвідчують особу, йому було усно вголос державною мовою повідомлено, що його документи вимагаються до пред"явлення на підставі ст. 32 Закону України "Про національну поліцію". В подальшому ці вимоги з відповідним посиланням на вказану статтю неодноразово повторювалися працівниками поліції, однак ОСОБА_1 не були виконані. При цьому наслідки невиконання законних вимог поліцейських, зокрема можливість застосування спецзасобів, заходів фізичного впливу, адміністративного затримання, ОСОБА_1 неодноразово роз`яснювалися.

Суддя також звертає увагу, що за змістом ч. 1 ст. 5-1 Закону України "Про національну поліцію" ознаками належності до поліції є символіка поліції, однострій поліцейських, спеціальні звання, відомчі відзнаки, спеціальний жетон та службове посвідчення поліцейського. Працівники поліції ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на час досліджуваної події перебували у форменому одязі зі знаками розрізнення, на місце події прибули на службовому автомобілі з відповідними ідентифікуючими ознаками (проблискові маячки, написи на кузові авто), пред`явили свої спеціальні жетони з відповідними індивідуальними номерами та службові посвідчення ОСОБА_1 , який вголос зачитав відомості, що в них зазначені.

На неодноразові вимоги працівників поліції ОСОБА_1 заперечував законність їх вимог, дій, вказував на недійсність їх посвідчення, а також неодноразово зазначав про те, що вони є невідомими особами, які намагаються його безпідставно затримати та викрасти. Однак зміст зафіксованого на записі спілкування ОСОБА_1 з поліцейськими виключає можливість його нерозуміння, подвійного тлумачення суті вимоги, також нерозуміння того, що вимога пред`являється саме поліцейськими у зв`язку з виконанням службових повноважень. Заперечення ОСОБА_1 законності таких вимог і їх подальше ігнорування, на думку суду, грутнується на його власному суб`єктивному, хоч і переважно помилковому, тлумаченні змісту норм чинного законодавства та інформації з відкритих джерел.

Щодо обставин затримання ОСОБА_1 , на які, зокрема, посилався і його захисник у судовому засіданні, суддя звертає увагу на таке.

Поліція уповноважена затримувати особу на підставах, у порядку та на строки, визначені Конституцією України, Кримінальним процесуальним кодексом України та Кодексом України про адміністративні правопорушення, а також іншими законами України (стаття 37 Закону України "Про національну поліцію").

Згідно з вимогами ст. 260 КУпАП у випадках, прямо передбачених законами України, з метою припинення адміністративних правопорушень, коли вичерпано інші заходи впливу, встановлення особи, складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі неможливості складення його на місці вчинення правопорушення, якщо складення протоколу є обов`язковим, забезпечення своєчасного і правильного розгляду справ та виконання постанов по справах про адміністративні правопорушення допускаються заходи забезпечення провадження в справах про адміністративні правопорушення, зокрема адміністративне затримання особи. Про адміністративне затримання складається протокол.

Таким чином, адміністративне затримання допускається, в тому числі, з метою встановлення особи.

Адміністративне затримання в силу приписів ст. 267 КУпАП може бути оскаржено заінтересованою особою у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) відносно органу (посадової особи), який застосував ці заходи, або до суду. Відтак, застосування заходів забезпечення провадження у даній справі про адміністративне правопорушення досліджується судом виключно в межах доводів сторони захисту.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 на законну вимогу працівників поліції не надав поліцейським документи, які підтверджеють його особу, а також не повідомив свої анкетні дані, які б підтвердили його особу. У зв"язку з цим 27.10.2024 о 10:01 год. йому було повідомлено поліцейським про його затримання для встановлення його особи. Однак вимоги та обмеження щодо затримання (зокрема перебувати в службовому автомобілі поліції) ОСОБА_1 не виконав, в подальшому спілкування ОСОБА_1 із поліцейськими переросло в конфлікт, в ході якого він в категоричній формі відмовилявя виконувати вимоги поліцейських, надалі також закликав перехожих йому допомогти і врятувати, оскільки поліцейські, на його думку, діють незаконно та намагаються його викрасти. Тільки після застосування спецзасобів ОСОБА_1 було поміщено до службового автомобіля поліції, де він о 10:23 год. назвав своє ім`я та анкетні дані. Таким чином, на цей момент первісні підстави для його затримання відпали, однак почали існувати інші, зокрема щодо припинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, та складення протоколу про адміністративне правопорушення, про що і зазначено у протоколі про адміністративне затримання. Після вичерпання підстав для затримання (складання протоколу) ОСОБА_1 було звільнено о 11:52 год.

Суддя погоджується із доводами захисника про те, що фактичне затримання ОСОБА_1 відбулося раніше, аніж вказано у протколі затримання. Однак у ході судового розгляду не встановлено перевищення максимально допустимого строку затримання, відсутності правових підстав для затримання, неспівмірності вжитих заходів обставинам правопорушення протягом усього часу їх застосування. Разом з тим, суддя звертає увагу, що протокол про адміністративне затримання фіксує факт затримання та інші обставини, що мають істотне значення при винятковому обмеженні права особи на пересування (відомості про особу, наявність тілесних ушкоджень, час затримання і звільнення тощо), однак не може передувати йому, а тим більше бути підставою затримання, на що неодноразово посилався ОСОБА_1 . Тому вимоги ОСОБА_1 щодо спершу складання протоколу як правової підстави, а в подальшому - здійснення на підставі цього протоколу власне адміністративного затримання, суддя вважає безпідставними і необгрунтованими.

Застосування заходів фізичного впливу і спеціальних засобів, а також їх наслідків, ОСОБА_1 в межах даної справи не оскаржується.

Що стосується порушення права ОСОБА_1 на захист, суддя керується тим, що у розгляді справи про адміністративне правопорушення можуть брати участь адвокат, інший фахівець у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи (захисник). Згідно ст. 256 КУпАП при складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, зокрема право на правову допомогу, про що робиться відмітка у протоколі.

З досліджених матеріалів не встановлено, що вказану гарантію було порушено на будь-якій стадії провадження. Так, на вимогу ОСОБА_1 , а також на виконання вимог ст. 261 КУпАП, уповноваженими особами поліції було повідомлено орган БПД. В судовому засіданні ОСОБА_1 підтвердив, що в лікарні до нього прийшов адвокат на ім`я ОСОБА_2 , вони поспілкувалися і він отримав консультацію, після чого адвокат послався на зайнятість у іншій справі в райвідділі та з лікарні поїхав. Протягом судового розгляду захист інтересів ОСОБА_1 здійснював адвокат Костюк С. М. з реалізацією відповідних повноважень.

При цьому суддя звертає увагу і на те, що надання безоплатної правової допомоги та відповідне залучення адвоката вимагає насамперед ідентифікації особи, якій така правова допомога має надаватися. Також вимога ОСОБА_1 про надання йому адвоката, висловлена поліцейськими, зокрема і до встановлення його особи, не могла бути виконана негайно, а вимагала від них реалізації певного комплексу організаційних дій, та зрештою була здійснена. При цьому складання протоколу, що лише фіксує обставини інкримінованого правопорушення, та не є розглядом справи по суті, без присутності адвоката, на що вказував захисник у судовому засіданні, не є безумовною підставою для висновку про порушення права на захист за сукупністю з іншими встановленими обставинами, зокрема і зважаючи на те, що протокол ОСОБА_1 не підписував і від дачі пояснень відмовився, а права йому роз`яснені під відеозапис поліцейським.

Суддя також відхиляє доводи захисника про те, що ОСОБА_1 під час складання протоколу в лікарні за станом здоров"я міг погано усвідомлювати події, що відбуваються, та вказане суд розцінює як припущення. Доказів такого стану здоров`я ОСОБА_1 в ході судового розгляду не надано та матеріали справи не містять. Натомість з дослідженого відеозапису вбачається, що лікарі, які проводили огляд ОСОБА_1 в лікарні, не обмежували його у спілкуванні та не повідомляли працівників поліції про існування таких обставин.

Відповідно до ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч.2 ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

В рішенні від 21.07.2011 року у справі «Коробов проти України» ЄСПЛ висловив позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Тобто таких, які не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».

Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

На підставі досліджених доказів суддя вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, поза розумним сумнівом знайшла своє підтвердження у ході судового розгляду. Сукупність встановлених в ході судового розгляду обставин виключає інше розумне пояснення подій, що відбулися 27.07.2024 року у м. Хмільнику за участю ОСОБА_1 ніж те, що він, 27.07.2024 о 10:05 год. в м. Хмільник Вінницької області по вул. Ринкова, усвідомлюючи, що перед ним знаходяться працівники поліції, які пред`явили посвідчення, представилися, перебували у форменому одязі, на наполегливі, неодноразово повторені законні вимоги працівників поліції при виконанні службових обов`язків, передбачені ст. 32 Закону України "Про національну поліцію" пред`явити документи, що посвідчують особу, категорично відмовився, в категоричній формі відмовився пройти до службового автомобіля у порядку затримання для встановлення особи, пручався, штовхався, намагався втекти, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок, чим вчинив злісну непокору законній вимозі працівника поліції.

Судом при розгляді справи не встановлено обставин і фактів, які б виключали відповідальність ОСОБА_1 за вчинення вказаного правопорушення, погроз йому, непропорційного втручання у реалізацію його законних прав та інтересів співробітниками поліції.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 185 КУпАП підтверджується: протоколом про адміністратвине правопорушення, протоколом про адміністративне затримання, рапортами, письмовими поясненнями, матеріалами відеофіксації, що додані до протоколу, поясненнями ОСОБА_1 та його захисника, наданими у судовому засіданні.

При накладенні адміністративного стягнення суд враховує, що ОСОБА_1 у вчиненому не розкаюється, не вбачає у своїх діях протиправності. Суд також враховує характер вчиненого правопорушення, в ході якого своєю поведінкою і закликами ОСОБА_1 намагався дискредитувати дії працівників поліції в громадському місці, які нібито його викрадають, вислювлюючись до невизначеної кількості осіб, що спровокувало подальше втягнення невизначеного кола осіб у конфлікт, а також враховує його майновий стан, стан здоров`я, відсутність обставин, що згідно ст. 34 КУпАП пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, наявність обставини, що згідно ст. 35 КУпАП обтяжують відповідальність (продовження протиправної поведінки, незважаючи на вимогу уповноважених на те осіб припинити її, вчинення правопорушення в умовах надзвичайних обставин (воєнного стану). При цьому суд особливо наголошує, що вчиняючи в умовах воєнного стану правопорушення, яке посягає на суспільні відносини у сфері забезпечення громадського порядку та суспільної безпеки, а також у сфері державного управління, особа використовує найбільш несприятливий для суспільства час, тяжкі обставини та умови, в яких опинилася держава, що свідчить про підвищений ступінь суспільної небезпеки таких дій. З урахуванням приписів ст.280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя дійшла висновку, що до ОСОБА_1 належить застосувати адміністративне стягнення у виді штрафу.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП, п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, з особи на яку накладено адміністративне стягнення, стягується судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Керуючись ст. ст. 33-36, 173, 185, 221, 280, 283-284, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя, -

П О С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушеня, передбаченого ст. 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 15 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 255 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 605,60 грн.

Згідно ст. 307 ч.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу.

Згідно ст. 308 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду через Хмільницький міськрайонний суд протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: Павлюк О. О.