Справа № 164/1552/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2024 року Селище Маневичі

Суддя Маневицького районного суду Волинської області Ониско Р.В., розглянувши матеріали, які надійшли відвідділення поліції № 1 (сел. Маневичі) Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , непрацюючого,

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 496661 від 23 червня 2024 року, ОСОБА_1 23 червня 2024 року, біля 01 год. 10 хвилин, на автомобільній дорозі сполученням с. Лісово с. Вовчицьк Камінь-Каширського району Волинської області, керував автомобілем марки „FORD - ESCORT, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , маючи ознаки алкогольного сп?яніння, на вимогу працівника поліції відмовився пройти огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 , вину свою у вчиненні інкримінованого йому правопорушенні не визнав та пояснив, що 22.06.2024 він разом з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 їздили на автомобілі марки „FORD - ESCORT, який належить іншій особі. За кермом автомобіля був Власік Евген. В вечірню пору вони перебували біля школи с. Лісове, де вживали спиртне. Під час цього до них підійшов мешканець сусіднього зі школою будинку, де між ними виникла словесна суперечка, після чого вони покинули подвір`я школи. Хтось із його знайомих поїхав на автомобілі і через деякий час він дізнався, що автомобіль потрапив в ДТП. Детально пригадати всього не може, так як перебував в стані сп`яніння. Просить провадження у справі закрити, в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, оскільки він особисто в цей день автомобілем не керував.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснив, що він проживає поряд з шкільним подвір`ям с. Лісово. 23.06.2024 у нічний час він почув гучні розмови молодих людей на подвір`ї школи. Це його розлютило, так як ці люди заважали йому спати. Він підійшов до них та зробив зауваження. Між ними виникла суперечка, після чого молоді люди покинули подвір`я школи. Один із них сів в автомобіль та поїхав в глиб села і він втратив його з поля зору. Він, ОСОБА_4 повідомив по телефону про цю подію працівників поліції. Після цього через деякий час він побачив, як автомобіль швидко проїхав в зворотньому напрямку повз нього та ще через певний час почув звук ДТП. Він побіг в напрямку руху автомобіля та на місці події побачив працівників поліції поряд з якими були ці молоді хлопці. Він вказав працівникам поліції на хлопця, який виїжджав на автомобілі з подвір`я школи. Ним виявився ОСОБА_1 .

В судовому засіданні допитані в якості свідків поліцейські ОСОБА_5 та ОСОБА_6 показали, що вони на службовому автомобілі перебували в сусідньому селі від місця події. Їм надійшов сигнал про те, що молоді люди на автомобілі в нічний час швидко їздять по селу Лісово. Вони направились в с. Лісово та по дорозі побачили в кюветі автомобіль „FORD - ESCORT який потрапив в ДТП. Поряд з автомобілем знаходився ОСОБА_1 , а через деякий час до них підійшли інші хлопці. ОСОБА_1 заперечував свою причетність до керування автомобілем. Ще через деякий час до них підійшов ОСОБА_4 , який вказав, що бачив цього дня як вказаним автомобілем керував ОСОБА_1 . Орієнтуючись на покази ОСОБА_4 вони склали протокол відносно ОСОБА_1 .

В судовому засіданні свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 показали, що 22.06.2024 вони разом з ОСОБА_9 їздили на автомобілі марки „FORD - ESCORT, який належить іншій особі. За кермом автомобіля був Власік Евген. В вечірню пору вони перебували біля школи с. Лісове, де ОСОБА_1 та ОСОБА_8 вживали спиртне. Під час цього до них підійшов мешканець сусіднього зі школою будинку, де між ними виникла словесна суперечка. ОСОБА_1 та ОСОБА_8 вийшли з подвір`я школи, а ОСОБА_7 на вказаному автомобілі поїхав в центр с. Лісово кататись на автомобілі. З показів ОСОБА_7 він вирішив швидко проїхатись на автомобілі за селом та не справився з керуванням і з`їхав в кювет пошкодивши при цьому автомобіль до непридатного стану, після чого покинув місце події. Він зателефонував про подію ОСОБА_1 та ОСОБА_8 , які швидко прибули на місце події. Коли прибули працівники поліції вони вказували їм, що за кермом перебував ОСОБА_7 , про те працівники поліції не брали до уваги їх твердження та склали протокол на ОСОБА_1 .

На відеозаписах з нагрудної боді камери поліцейського, відеозапису свідка ОСОБА_4 не відображено факту керування автомобілем саме ОСОБА_1 , а навпаки останній активно заперечує те, що він керував автомобілем під час ДТП. Крім цього відображено, як на місці події ОСОБА_7 та ОСОБА_8 пояснюють поліцейським, що автомобілем керував ОСОБА_7 .

На відеозаписі з телефону ОСОБА_8 з датою 23.06.2024 відображено, як автомобілем в нічний час керує саме ОСОБА_7 , на передньому місці пасажира знаходиться ОСОБА_8 та на задньому сидінні перебуває ОСОБА_1 , який під час руху гладить собоку.

Дослідивши матеріали справи, пояснення ОСОБА_1 , та свідків суддя приходить до висновку, що в справі відсутні прямі докази, які вказують на керування автомобілем за вказаних в протоколі обставин саме ОСОБА_1 , а навпаки підтверджується факт керування автомобілем 23.06.2024 ОСОБА_7 ..

Суддею встановлено, що вказаний автомобіль не належить ОСОБА_1 як і ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а перебуває у власності сторонньої особи.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції Україниі повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Конституції України).

Один із найважливіших конституційних принципів щодо захисту основоположних прав та свобод людини при здійсненні процедури притягнення особи до адміністративної та/або кримінальної відповідальності (презумпція невинуватості) закріплено у ст. 62 Конституції України, згідно якого особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При цьому в процесі доказування вини, доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282). Судова практика свідчить, що у відповідності до цього рішення, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Згідно з ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» («Malafeyeva у Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява №36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin у. Russia» заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

З огляду на зазначене, ЄСПЛ дійшов висновку, що суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (ст. 251 КУпАП).

За таких умов сам по собі протокол про адміністративне правопорушення, не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності її вини, не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», оскільки не випливає зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Отже, оскільки матеріали адміністративної справи не містять належних та допустимих доказів, які б давали можливість поза розумним сумнівом зробити висновок про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд вважає, що провадження у справі, відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 9, ч.1 ст. 130 , 245, 247, 251, 252, 266, 280 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 496661 від 23 червня 2024 року - закрити, в зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Маневицький районний суд Волинської області протягом десяти діб з дня винесення постанови.

Суддя Маневицького районного суду

Волинської області Ониско Р.В.