Справа № 750/9416/24 Головуючий у 1 інстанції Крапивний Б. В.
Провадження № 33/4823/761/24
Категорія - ч.1 ст. 173-2 КУпАП.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2024 року місто Чернігів

Чернігівський апеляційний суд - суддя Антипець В. М.,

з участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , її захисника адвоката Костюченка П. Ю.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові апеляційну скаргу захисника адвоката Костюченка П. Ю. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 липня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

Цією постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, пенсіонерка, уродженка і жителька АДРЕСА_1 ,

притягнута до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП з накладенням стягнення у виді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 605 грн. 60 коп. судового збору.

Як установив суд, 30 червня 2024 року, о 09 год. 00 хв., ОСОБА_1 , перебуваючи по АДРЕСА_2 вчинила домашнє насильство стосовно свого зятя ОСОБА_2 , а саме: ображала нецензурною лайкою; погрожувала фізичною розправою, чим могло бути завдана шкода психологічному здоров`ю потерпілого.

В апеляційній скарзі захисник просить поновити строк на апеляційне оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин, постанову суду скасувати, а провадження у справі щодо ОСОБА_1 закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Звертає увагу, місцевий суд зазначає, що ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, про час та місце слухання справи повідомлялася належним чином.

Але, дане твердження є помилковим, оскільки ніякого повідомлення про час та місце слухання справи отримано не було. Про рішення суду його підзахисна дізналася тільки після отримання листа 05.08.2024, тому ніяких заяв та клопотань від неї не надходило.

Мотивує тим, що ОСОБА_1 раніше мешкала разом зі своєю донькою ОСОБА_3 , зятем ОСОБА_2 та малолітнім онуком ОСОБА_4 , 2023 року народження, в будинку по АДРЕСА_2 , який належить її зятю. Під час спільного проживання ОСОБА_1 допомагала доньці виховувати дитину, доглядала за нею, купувала різні речі, допомагала коштами. Окрім цього надавала матеріальну допомогу у виді сплати комунальних послуг. При цьому ніякої допомоги з боку ОСОБА_2 не надходило, оскільки він не працював, нічим сім`ю не забезпечував. Дитину, як свого сина не визнавав, а тільки ображав його та називав «Нахлєбник, спиногриз».

Після того як ОСОБА_1 припинила сплачувати комунальні послуги, зять ОСОБА_2 вигнав її з будинку, навіть не дозволив забрати свої речі.

30.06.2024 ОСОБА_1 приїхала щоб забрати свої речі, але ОСОБА_2 не пускав її до будинку, а навпаки створював перешкоди, а після викликав поліцію. Працівники поліції в даній ситуації не розбиралися, повірили словам ОСОБА_2 , оскільки він є власником будинку та склали протокол про адміністративне правопорушення на ОСОБА_1 .

Як переконує захисник, сам протокол про адміністративне правопорушення, без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, а являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 та її захисник адвокат Костюченко П. Ю. підтримали доводи апеляційної скарги, просили задовольнити її з викладених у ній підстав.

Заслухавши особу, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її захисника, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

За змістом ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, або її захисником протягом 10 днів з дня винесення постанови.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 не була присутня у судовому засіданні місцевого суду, яке відбулося 29липня 2024 року, рішення суду не отримувала. У подальшому, про рішення суду дізналася тільки після отримання листа, 05.08.2024, а тому з метою забезпечення права на доступ до правосуддя, строк на апеляційне оскарження необхідно поновити.

Вирішуючи питання про наявність в діях ОСОБА_1 ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, суд першої інстанції виходив із доведеності її вини, обґрунтовуючи свій висновок фактичними обставинами, встановленими на підставі протоколу про адміністративне правопорушення, рапортом, поясненнями ОСОБА_2 , формою оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, копією Термінового заборонного припису стосовно кривдника від 30.06.2024 серії АА № 241964.

Однак, апеляційний суд не може погодитись із таким висновком місцевого суду, оскільки він зроблений судом першої інстанції без всебічного і повного аналізу всіх фактичних обставин справи.

Зі змісту постанови суду першої інстанції вбачається, що судом належним чином не проаналізовано обставини події, яка стала підставою для складення протоколу про адміністративне правопорушення відносно обох учасників конфлікту.

Положеннями статті 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Відповідно до п. 14 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Окрім того, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є наявність наслідків у виді завдання чи можливості завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ст. 173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.

ОСОБА_1 категорично заперечує, що ображала нецензурною лайкою свого зятя, погрожувала фізичною розправою. Поліцейські очевидцями таких образ та погроз не були. Версія ОСОБА_1 про те, що вона просила повернути її особисті речі, нічим не спростована.

Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення від 30.06.2024, ОСОБА_1 , 30 червня 2024 року, о 09 год. 00 хв., знаходячись за місцем свого тимчасового проживання, а саме по АДРЕСА_2 вчинила домашнє насильство стосовно свого зятя ОСОБА_2 , проте ОСОБА_1 стверджує, що з березня 2024 року у цьому будинку не проживає.

Будь - яких доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 30.06.2024 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, за обставин викладених у протоколі, у матеріалах справи немає. Більш того, будь-який конфлікт між членами теперішньої чи колишньої родини, не утворює складу правопорушення домашнього насильства.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 245, 280, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Поновити строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу захисника адвоката Костюченка П. Ю. задовольнити.

Постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 липня 2024 року щодо ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173 - 2 КУпАП, скасувати, а провадження у справі щодо неї закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в її діях складу правопорушення.

Постанова є остаточною й касаційному оскарженню не підлягає.

СуддяВ. М. Антипець