Справа № 743/1395/23
Провадження № 3/737/6/24
П О С Т А Н О В А

30 серпня 2024 року с-ще Куликівка

Куликівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Коренькова А.А.,

за участі секретаря судового засідання Чередниченка С.О.,

захисника Шульга Н.А.,

особи, яка притягується до відповідальності ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали про притягнення

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця в/ч НОМЕР_2 ,

до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в :

2 вересня 2023 року, о 22 год. 23 хв., ОСОБА_1 в смт Ріпки по вул. Кільцевій керував автомобілем Volkswagen Touran, державний номерний знак НОМЕР_3 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння обличчя. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Справа передана для розгляду до Куликівського районного суду Чернігівської області для розгляду по суті згідно розпорядження Чернігівського апеляційного суду від 26.09.2023 № 1-05/25/2023

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні правопорушення не визнав, показав, що 02.09.2023 він разом з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відпочивали в смт. Куликівка, після 22 години йому стало зле і він запропонував ОСОБА_4 відвезти на його автомобілі додому, оскільки нещодавно та отримала посвідчення водія. Вони удвох сіли в автомобіль та поїхали. Коли під`їхали до будинку, зупинились. Через деякий час побачили, що до них під`їхав поліцейський автомобіль з увімкненим проблисковими маячками. Єлизавета попросила помінятись з ним місцями, оскільки тільки нещодавно отримала водійське посвідчення, не знала як розмовляти з поліцейськими, хвилювалась, що щось порушила. Він сів на водійське сидіння, а Єлизавета на заднє. До нього підійшов працівник поліції, запропонував йому дихнути, сказав, чому той п`яний та чи буде він проходити огляд на стан сп`яніння. Він відмовився від прходження огляду, оскільки автомобілем не керував та не бачив підстав для проходження огляду. Він казав працівникам поліції, що не їхав за кермом, що за кермом була ОСОБА_5 на місце якої він пересів, проте поліцейські проігнорували це. Поліцейські не пропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння в медичній установі, не роз`яснили його права, не повідомили про наслідки відмови від проходження огляду на стан сп`яніння. Просив закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

До початку судового розгляду ОСОБА_1 надав клопотання про закриття провадження у справі, в якому вказує, що з матеріалів відеозапису не вбачається, що він керував транспортним засобом, тому вважав, що його відмова від проходження медичного огляду була правомірна.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зазначили, що автомобілем керувала ОСОБА_2 , а не ОСОБА_1 ..

Захисником обвинуваченого ОСОБА_6 подано клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю доказів вчинення ОСОБА_1 правопорушення. Посилається на те, що матеріали відеозапису з нагрудних камер патрульних поліцейських не можуть бути доказом у справі, оскільки отримані не в процесуальний спосіб, з відеозапису неможливо ідентифікувати спеціальний засіб, з якого здійснювався відеозапис, тому є недопустимим. Поліцейськими був порушений порядок направлення водія на стан сп`яніння.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП полягає в керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, також передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а так само і ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, складений на ОСОБА_1 саме за ухилення від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан сп`яніння.

Факт вчинення правопорушення ОСОБА_1 підтверджується даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 184424 від 02.09.2023, складеному у відповідності до вимог ст. 256 КУпАП, направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 02.09.2023 року.

З відеозапису з нагрудних камер патрульних поліцейських вбачається, що автомобіль під керуванням ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції. Підставою для зупинки транспортного засобу було порушення водієм порядку користування світлом фар в темну пору доби. З відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 перебував на місці водія. Відсутність на відеозаписі маркування боді-камери з якої здійснювався відеозапис, суд не вважає безумовною підставою для визнання відеозапису неналежним доказом оскільки на відеозаписі зафіксований час та дата здійснення відеозапису, які відповідають інформації внесеної до протоколу, з відеозапису вбачається що зупинений був саме автомобіль за кермом якого знаходився ОСОБА_1 , відеозапис є безперервним, на ньому зафіксовані всі обставини зупинення транспортного засобу та відмови водія від проходження медичного огляду на стан сп`яніння. Матеріали відеозапису явних ознак монтажу або фальшування не містять. Крім того ОСОБА_1 в судовому засіданні не заперечував час, дату та місце проведення відеозапису та підтвердив, що на відеозаписі зображений саме він.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що обставини вчинення ОСОБА_1 правопорушення зафіксовані за допомогою технічних засобів відеозапису у відповідності до ч. 2 ст. 266 КУпАП, а тому є належним та допустимим доказом.

Суд критично ставиться до показань свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про те, що автомобілем керував не ОСОБА_1 а ОСОБА_2 оскільки вони спростовуються сукупністю інших доказів у справі, досліджених судом, в тому числі відеозаписом наявним в матеріалах справи.

На підставі досліджених доказів, суд вважає доведеним, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а тому його слід притягнути до адміністративної відповідальності та накласти адміністративне стягнення в межах санкції цієї статті у виді штрафу

Доказів наявності обставин, передбачених ст. 17 КУпАП, що виключають адміністративну відповідальність ОСОБА_1 суду не надано.

При призначенні покарання ОСОБА_1 суд приймає до уваги, що частина третя статті 130 КУпАП, за якою останній притягається до відповідальності передбачає безальтернативне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Разом з тим, суд вирішуючи питання про призначення ОСОБА_1 стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, приймає до уваги, що стаття 61 Конституції України гарантує кожному, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Частина 1 статті 8 Конституції України передбачає, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Надаючи тлумачення верховенству права Конституційний Суд України у своєму рішенні від 02.11.2004 у справі №15-рп/2004 зазначив, що «Верховенство права це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України. Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим. Справедливість одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню (абзаци другий, третій підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини).

Тож застосовуючи вказані норми Конституції України, як норми прямої дії і вищої юридичної сили суд вважає, що у цій справі необхідно застосувати принцип пропорційності юридичної відповідальності (тобто співмірності між вчиненим діянням людини та негативними наслідками, яких вона зазнає у зв`язку з вчиненим нею діянням, як покарання), як один з елементів верховенства права.

Така необхідність є для суду очевидною, у зв`язку із наступним.

З Довідки № 1087 від 18.10.2023, виданої ВЧ НОМЕР_2 , довідки № 1740 від 17.05.2024, виданої ІНФОРМАЦІЯ_2 , та контакту про проходження військової служби у ЗСУ від 26.03.2024 судом встановлено, що ОСОБА_1 на момент розгляду справи перебуває на військовій службі у в/ч НОМЕР_2 , за військовою спеціальністю водій, з 14.12.2023 перебуває на посаді водія 1181 взводу охорони 26 підрозділу в/ч НОМЕР_2 , що безпосередньо пов`язано з наявністю права на керування транспортним засобом.

Отже, у разі позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами строком на 1 рік, останній не зможе нести службу за своєю військовою спеціальністю у відповідності до Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України.

Суд, за таких обставин, переконаний у тому, що призначення додаткового стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами у цій справі, зважаючи на військовий стан в країні, та враховуючи, що ефективність несення військової служби та виконання обов`язків по захисту нашої держави залежить від того чи виконує свої обов`язки військовослужбовець за своєю військовою спеціальністю, буде недоцільним з огляду на викладене.

Тому на підставі статті 8 і 61 Конституції України, з урахуванням ст. 23 КУпАП і ст. 25 КУпАП, суд вважає за необхідне, у цій справі, призначити ОСОБА_1 тільки основне покарання у виді штрафу у розмірі 17000 грн. без призначення додаткового покарання.

Згідно зі ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності сплачується особою, на яку накладено таке стягнення, що згідно п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605,60 грн., а тому його необхідно стягнути з ОСОБА_1 .

Керуючись ст. 40-1, ч. 1 ст. 130, ст.ст. 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

п о с т а н о в и в :

Притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч грн. 00 коп.)

Реквізити для оплати штрафу: отримувач коштів ГУК у Черніг. обл/21081300, код отримувача 37972474; банк отримувача Казначейство України (ЕАП), номер рахунку (IBAN) - №UA0025001; найменування коду класифікації доходів бюджету штрафи за порушення правил ПДР, 21081300

У разі несплати ОСОБА_1 штрафу в сумі 17000 грн. не пізніше, як через 15 (п`ятнадцять) днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження або опротестування такої постанови не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги або протесту без задоволення, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови за вчинення адміністративного правопорушення стягнути з ОСОБА_1 подвійний розмір штрафу в сумі 34000 (тридцять чотири тисячі) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн. (шістсот п`ять грн. 60 коп.).

Реквізити для оплати судового збору: отримувач коштів: ГУК у м. Києві /м.Київ/ 22030106, рахунок отримувача UA 0026001, код отримувача 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету 22030106.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду через Куликівський районний суд Чернігівської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Андрій КОРЕНЬКОВ