ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 638/1475/20 Номер провадження 33/814/69/24Головуючий у 1-й інстанції Аркатов К.В. Доповідач ап. інст. Герасименко В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2024 року м. Полтава

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Герасименко В.М., з секретарем судового засідання Лимар О.М., за участі адвоката Черновала С.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві справу про адміністративне правопорушення за апеляційними скаргами особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Кубай Ю.М. на постанову судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 25 лютого 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого старшим слідчим Державної фіскальної служби, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420, 40 гривень.

Згідно з постановою судді, 25.01.2020 року близько 05:40 години ОСОБА_1 керував транспортним засобом Peugeot 207, номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Клочківській, 280 міста Харкова, з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Драгер» та у закладі охорони здоров`я у присутності двох свідків відмовився.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 та його адвокат Кубай Ю.М. подали апеляційні скарги аналогічні за змістом, в яких просять скасувати постанову судді, постановити нову, якою закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог апелянти посилаються на недотримання працівником поліції вимог п.7 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України №1376 від 06.11.2015 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 01.12.2015 за №1496/27941, оскільки у графі «місце роботи» спочатку зроблено запис «не працює», який перекреслено та виправлено на «Державна Фіскальна Служба старший слідчий».

Крім того, у графі «До протоколу додаються» зазначено: «відео з бодікамери АХ2328» після чого іншими чорнилами та почерком здійснено доповнення: «та з власного відеореєстратора».

В порушення ч.2 ст. 254 КУпАП примірник складеного протоколу не був вручений ОСОБА_1 . Крім того, долучені до протоколу про адміністративні правопорушення та долучені судом відеозаписи взагалі не містять у собі відомостей, згідно яких ОСОБА_1 взагалі пропонувалося ознайомитися зі змістом цього протоколу, підписати його та отримати примірник.

Вказують, що протокол за ч.1 ст.130 КУпАП складений за адресою: м. Харків, вул. Толбухіна, 103 та не містить жодної інформації про те, що ОСОБА_1 пропонувалося пройти огляд на стан сп`яніння саме на місці зупинки керованого ним транспортного засобу. Тим самим огляд мав бути проведений на місці зупинки транспортного засобу, тобто за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 280.

Крім того, пройти огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 після його доставлення за адресою: АДРЕСА_2 , пропонував ОСОБА_2 , а протокол склав - ОСОБА_3 . На дослідженому у судовому засіданні відеозаписі також не зафіксована присутність ОСОБА_3 , а також нібито залучених свідків (понятих).

Посилаються на відсутність у долученому до матеріалів справи направленні повної назви медичного закладу та адреси його розташування. В графі «Особу на огляд у заклад охорони здоров`я доставив» цього ж направлення зазначено: «Поліцейський взводу 1 роти 1 батальйону З УПП у Харківській області ДПП молодший лейтенант поліції Лютов І.П.».

Вказане не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_1 не доставлявся у жодний медичний заклад ні патрульним поліцейським Лютовим І.П., ні його колегами.

Посилаються на відсутність законних підстав у працівників патрульної поліції для зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 .

Вказують про факт вимагання патрульними незаконної грошової винагороди у ОСОБА_1 та безпідставного застосування фізичного насильства.

Зауважують на наявність на відеозапису підтвердження того, що ОСОБА_4 погоджується пройти освідування на стан сп`яніння.

Посилаються на недопустимість письмових пояснень свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , оскільки вказані свідки не допитувались у судовому засіданні, такі пояснення мають неузгодженість щодо дати події.

ОСОБА_4 будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду справи про адміністративне правопорушення, у судове засідання апеляційного суду не з`явився, клопотань про відкладення не надавав, за таких обставин, вважаю за можливе судовий розгляд проводити без його участі.

Перевіривши матеріали справи та вислухавши адвоката Черновала С.О. на підтримку доводів апеляційної скарги, який не заперечував щодо проведення апеляційного розгляду за відсутності ОСОБА_4 , який обізнаний про день та час судового засідання в Полтавському апеляційному суді, приходжу до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Дані вимоги закону судом першої інстанції були виконані в повній мірі.

Суд першої інстанції відповідно до ст. 245 КУпАП дослідив всі докази і надав їм правильну правову оцінку, а відтак дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, за вчинення якого застосував до нього адміністративне стягнення в межах санкції зазначеної статі.

Диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП України передбачає відповідальність, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п.2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За наслідками перевірки рішення суду першої інстанції в межах доводів, викладених в апеляційних скаргах, встановлено, що при розгляді матеріалів справи про адміністративне правопорушення судом належним чином були досліджені докази, що містяться в матеріалах справи, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №357206 від 25 січня 2021 року, направлення на огляд водія з метою виявлення стану сп`яніння, пояснення свідків, долучені до матеріалів справи, відеозаписи з місця події.

Так, протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №357206 від 25 січня 2021 року зафіксовано порушення ОСОБА_1 вимог п.2.5 ПДР України.

Із наявних у матеріалах справи письмових пояснень свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_6 вбачається, що 25.01.2020 року працівниками патрульної поліції їх було залучено в якості свідків при оформленні протоколу про адміністративне правопорушення. В присутності свідків водій транспортного засобу Peugeot 207, номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest та в закладі охорони здоров`я відмовився. ОСОБА_1 ознайомлено з його правами, змістом адміністративного протоколу та повідомлено місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до відеозапису з нагрудної камери поліцейського апеляційним судом зафіксовано відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі на вимогу працівника поліції.

Таким чином, твердження про відсутність у діях ОСОБА_1 відмови від проходження запропонованого огляду є надуманими та спростовується вищенаведеними доказами по справі.

Підстави, умови та порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння визначені ст.266 КУпАП, п.2.5 ПДР України та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735 (в подальшому "Інструкція"). За змістом цих нормативних документів водій зобов`язаний на вимогу поліцейського пройти огляд з метою встановлення стану сп`яніння. Відповідно до п.2 Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Як вбачається з матеріалів справи, працівниками поліції було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння внаслідок виявлення передбачених п.3 розділу І Інструкції ознак. Відмовляючись від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 ПДР та вчинив передбачене ч.1 ст.130 КУпАП адміністративне правопорушення.

Ознаки алкогольного сп`яніння, які стали підставою для вимоги про проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння, поліцейськими викладені у протоколі про адміністративне правопорушення. Апеляційний суд зауважує, що підставою для висунення вимоги про необхідність проходження огляду на стан сп`яніння є суб`єктивне припущення поліцейського про перебування особи у стані сп`яніння, яке ґрунтується на наявності у особи передбачених п.3 розділу І Інструкції ознак алкогольного сп`яніння.

Суд зважає на те, що відповідно до п.2.5 ПДР проведення огляду на стан сп`яніння на вимогу поліцейського є обов`язком водія, при цьому жоден із нормативних документів не дає водієві права оспорювати таку вимогу поліцейського.

На відеозаписові події об`єктивно зафіксовані обставини адміністративного правопорушення в обсязі, достатньому для вирішення питання про наявність складу та події передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП адміністративного правопорушення та винуватості ОСОБА_1 у його вчиненні.

Із відеозапису долученого до протоколу вбачається, що поліцейським неодноразово запропоновано ОСОБА_1 пройти процедуру огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, на що останній повідомив про нудоту, тобто фактично ухилився від його проходження у будь-який із передбачених законом способів, така поведінка розцінена працівниками поліції як відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд зауважує, що наявним відеозаписом зафіксовано, що поведінка ОСОБА_1 була спрямована на ускладнення виконання працівниками поліції їх обов`язків. До того ж, працівник екстреної медичної допомоги, яку було викликано на вимогу ОСОБА_1 , підтвердив про відчутність різкого запаху алкоголю з порожнини рота у ОСОБА_1 .

Слід звернути увагу, що поліцейський неодноразово пропонував водію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, але обраний водієм спосіб поведінки та реагування на вимогу поліцейського надало поліцейському обґрунтовані підстави для висновку, що водій відмовляється від проходження такого огляду і, враховуючи, що після повідомлення водія про складення протоколу про адміністративне правопорушення, останній не змінив своєї поведінки.

Вказаний відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку водія транспортного засобу та поліцейських, які склали матеріали протоколу про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вимога поліцейського про необхідність проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння була чіткою і зрозумілою для сприйняття.

Згідно наявних матеріалів справи, клопотань щодо проходження огляду на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я від ОСОБА_1 не надходило. Більше того, як вбачається з відеозапису і в лікувальному закладі, куди ОСОБА_1 доставила швидка допомога, останній на пропозицію лікаря пройти огляд на стан сп`яніння, фактично від нього відмовився, зіславшись на нудоту.

Відповідно до приписів статей 254, 255, 256 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Апеляційним судом не встановлено порушень вимог статей 254, 255, 256 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється, як основне джерело доказів.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, звинувачується у відмові від проходження в установленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння та порушенні вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Відповідно до вимог ст.256 КУпАП протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції надав належну та вмотивовану оцінку посиланням захисника на недоліки протоколу про адміністративне правопорушення від 25.02.2020, зазначивши що вони не спростовують наведеного, оскільки виправлення у графі про місце роботи та додатків до протоколу не перешкоджає всебічному та об`єктивному судовому розгляду справи, та не стосуються фактичних обставин події правопорушення, так як протокол містить виправлення лише відомостей про місце роботи особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, що зумовлені повідомленими самим ОСОБА_1 відомостями про його особу.

На переконання апеляційного суду, зазначені недоліки не мають наслідком визнання протоколу про адміністративне правопорушення недопустимим доказом, оскільки обставини викладені в ньому підтверджуються й іншими доказами у їх сукупності.

Складений протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №357206 від 25 січня 2021 року в цілому відповідає вимогам, викладеним у ст.256 КУпАП.

Суд не приймає до уваги твердження викладені в апеляційних скаргах про те, що в порушення ст.254 КУпАП ОСОБА_1 не було надано примірник протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки останній відмовився від підпису в протоколі про адміністративне правопорушення, в тому числі й за отримання його копії та від дачі пояснень, про що зазначено у протоколі.

Посилання адвоката на відсутність відеофіксації заповнення протоколу та не вручення особі копії протоколу про адміністративне правопорушення, як на підставу для закриття провадження у справі, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки такі процедурні порушення не вплинули і не могли вплинути на реалізацію права особи на захист, встановлення фактичних обставин у справі. При цьому суддя звертає увагу на те, що ОСОБА_1 перебуваючи в приміщенні лікарні, зокрема в приймальному відділенні не виявляв бажання брати участь в оформленні матеріалів справи про адміністративне правопорушення.

Також, з протоколом особа і його захисник мали можливість ознайомитись у суді, для чого у них не було перешкод, згідно заяви від 04 лютого 2020 року. Під час розгляду цієї справи права ОСОБА_1 в частині підготовки до розгляду справи, реалізації права на ознайомлення з матеріалами справи, у тому числі й зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення, повністю забезпечено, а особа їх реалізувала.

Апеляційний суд не бере до уваги посилання про відсутність законних підстав у працівників поліції для зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , такі посилання не узгоджуються з наявними у справі відеозаписами.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказані відеозаписи було зроблено з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

З нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції вбачається, що працівник поліції повідомив водія ОСОБА_1 про причини зупинки транспортного засобу під його керуванням, а саме відсутність освітлення заднього номерного знаку.

Крім того, апеляційний суд наголошує, що питання поважності чи неповажності причин зупинки транспортного засобу поліцейськими не є предметом судового розгляду в справі про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП, а відтак вирішення цього питання не може бути підставою для скасування постанови суду. Крім того, апелянтом не надано доказів встановлення незаконності дій працівників поліції і їх протиправної поведінки під час зупинки транспортного засобу, яка нібито мала місце 25 січня 2020 року.

Складання вказаного протоколу про адміністративне правопорушення не за місцем зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 зумовлено обставинами, які виникли в результаті поведінки останнього.

Доводи з приводу зазначення в направленні невірної назви медичного закладу є слушними, але ці недоліки, на переконання апеляційного суду, не є істотними та не вказують на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, жодним чином не спростовують вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З цього приводу апеляційний суд звертає увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення був складений за відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, тобто фактично в медичному закладі огляд не проводився і відповідно не може бути недійсним результат огляду, який не проводився.

Посилання апелянта на неправомірні дії працівників патрульної поліції, які полягали, за твердженням апелянта та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 у вимаганні неправомірної вигоди за вирішення питання, пов`язаного з керуванням транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, не спростовують обставин, викладених у постанові судді про те, що ОСОБА_1 керував автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння. Окрім того, такі ствердження не стосувалися конкретно особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення.

Посилання захисника про вимагання патрульними незаконної грошової винагороди у ОСОБА_1 та безпідставного застосування фізичного насильства не є предметом доказування у справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та підлягає перевірці в рамках кримінального провадження в разі внесення до ЄРДР відповідних відомостей.

Твердження про те, що пояснення свідків не можна брати до уваги, оскільки вони не допитувались в судовому засіданні також до уваги не приймаються, оскільки учасниками судового засідання жодних клопотань про допит свідків по справі не заявлялось, а у суду сумнівів у достовірності пояснень даних свідків не виникло.

Такі доводи апеляційної скарги щодо не проведення допиту свідків є безпідставними, оскільки жодних обов`язкових вимог про виклик та допит свідків по справі у суді положення КУпАП не передбачають. Виклик свідків є правом, а не обов`язком суду, та здійснюється лише на розсуд суду при необхідності встановлення додаткових обставин справи.

Посилання апелянтів про наявність виправлень у даті події та складання пояснень були предметом оцінки суду першої інстанції, з якою погоджується й апеляційний суд.

Аргументи апеляційної скарги про те, що до протоколу про адміністративне правопорушення долучено пояснення свідків, однак свідки не були присутні під час пропозиції водію пройти огляд з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння та складанні протоколу про адміністративне правопорушення, суд апеляційної інстанції оцінює критично, адже зазначені аргументи спростовуються протоколом про адміністративне правопорушення.

Правових підстав не враховувати письмові пояснення свідків суд апеляційної інстанції не вбачає, адже ці пояснення узгоджуються з іншими наявними у справі доказами, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що судом були в повному обсязі та детально досліджені всі доводи та докази надані апелянтом ОСОБА_1 та стороною захисту, надано їм правову оцінку, з`ясовані всі обставини події та досліджені всі наявні докази в матеріалах справи, на підставі яких суд дійшов висновку про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП

Доводи апеляції щодо інших порушень, які, на переконання апелянта, були допущенні працівниками поліції, не стосуються предмету оскарження, не є істотними, висновків судді не спростовують.

Таким чином, сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до статті 33 КУпАП суддя при накладенні стягнення врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

З огляду на викладене, керуючись внутрішнім переконанням та об`єктивним аналізом обставин справи, беручи до уваги суспільну небезпеку здійснення особою керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, приходжу висновку про те, що ОСОБА_1 дійсно керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, відмовився виконати обов`язок щодо проходження огляду. Водночас, вважаю неприпустимим, щоб окремі, ймовірно існуючі незначні процедурні порушення під час оформлення матеріалів адміністративного порушення, призводили до уникнення відповідальності окремими громадянами, які нехтують вимогами чинного законодавства України і наражають на реальну небезпеку інших громадян.

Суд першої інстанції, враховуючи характер вчиненого правопорушення, обґрунтовано призначив ОСОБА_1 стягнення, яке відповідає вимогам закону.

З огляду на наведене підстав для скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Кубай Ю.М. залишити без задоволення, а постанову судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 25 лютого 2020 року щодо ОСОБА_1 без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського

апеляційного суду В.М. Герасименко