БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/1914/24 Провадження № 3/497/819/24
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.08.2024 року суддя Болградського районного суду Одеської області Висоцький Сергій Олександрович , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Болград матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно

ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Калчева Болградського району Одеської області, громадянина Республіки Болгарія, не інваліда, без реєстрації на території України (зі слів), паспорт громадянина Республіки Болгарія № НОМЕР_1 , виданий 07.06.2023 року,

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Інспектором прикордонної служби впс « ІНФОРМАЦІЯ_2 » відносно ОСОБА_1 складено протокол ПдРУ № 264057 від 08.08.2024 року про адміністративне правопорушення, згідно якого останній о 9-30 годин 08.08.2024 року в міжнародному пункті пропуску «Нові Трояни», прямуючи на виїзд, на паспортний контроль надав паспорт громадянина Республіки Болгарія, хоча він є громадянином України. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимог ст.4 Конституції України, ст.12 Закону України «Про державний кордон України», п. 2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, тобто вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч.1 ст.204-1 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину не визнав та пояснив, що народився на території України, однак, не є громадянином України, а є громадянином Республіки Болгарія, будь-яких паспортів, виданих Україною, не має, вже неодноразово заїжджав на територію України за паспортом громадянина Республіки Болгарія й жодних перешкод цьому не було.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення особи, відносно якої складено протокол, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинені, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями ст.ст.251, 252 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення ПдРУ № 264057 від 08.08.2024 року про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 о 9-30 годин 08.08.2024 року в міжнародному пункті пропуску «Нові Трояни», прямуючи на виїзд, на паспортний контроль надав паспорт громадянина Республіки Болгарія, хоча він є громадянином України.

Аналогічна інформація зазначена в рапортах старшого прикордонних нарядів ОСОБА_3 .

Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Згідно інформації із бази даних ДПСУ щодо перетину кордону встановлено, що 21.07.2024 року в`їзд на територію України здійснив ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України за паспортним документом НОМЕР_2 . (копії зазначеного паспортного документу не надано); 08.06.2024, 25.05.2024, 13.01.2024, 17.12.2023 року Державний кордон України перетинав «KIOSE MIHAIL DMITRIEVICH», ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин Республіки Болгарія, за паспортним документом №389215318.

Частина 1 ст. 204-1 КУпАП передбачає відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері охорони державного кордону. Об`єктивна сторона правопорушення виражається у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади (формальний склад). Суб`єкт адміністративного проступку - загальний (фізичні осудні особи, які досягли 16-річного віку). Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про державний кордон України» пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про державний кордон України» Перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

Порушенням державного кордону України є також перетинання його будь-якими технічними або іншими засобами без відповідного на те дозволу чи з порушенням встановленого порядку.

Згідно із п. 2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, перетинання громадянами України державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю, якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну: 1) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; 2) дипломатичний паспорт; 3) службовий паспорт; 4) проїзний документ дитини (чинний протягом строку, на який він виданий); 5) посвідчення особи моряка; 6) посвідчення члена екіпажу.

В Україні діє принцип єдиного громадянства (п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про громадянство»), згідно з яким, якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.

Таким чином, в`їзд на територію України чи виїзд з території України громадянином України за умови пред`явлення паспорта, виданого на ім`я громадянина іноземної держави, суперечить вимогамст. 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

На доведення приналежності ОСОБА_1 до громадянства України та наявності у нього паспорта громадянина України для виїзду за кордон надано роздруківку інформації про особу Державної міграційної служби, в якій зазначено, що особа ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України має паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2 , паспорт громадянина України НОМЕР_3 .Суд вважає дану роздруківку неналежним, недостовірним та недопустимим доказом, оскільки вона не містить правових підстав та дати формування, ПІБ, підпису особи, яка її сформувала, що не дозволяє суду перевірити достовірність зазначеної інформації.

Будь-яких інших доказів приналежності ОСОБА_1 до громадянства України матеріали справи не містять.

При цьому, ОСОБА_1 заперечує факт наявності у нього громадянства України, отримання ним будь-яких паспортів громадянина України, наявності у нього реєстрації місця проживання на території України.

Окрім цього, суд зазначає, що при складанні протоколу ПдРУ № 264057 від 08.08.2024 року про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 інспектором прикордонної служби впс « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ОСОБА_4 порушено право на захист ОСОБА_1 щодо користування юридичною допомогою адвоката, оскільки про таку необхідність зазначено в протоколі, однак, фактично така можливість не надана.

В судовому засіданні ОСОБА_1 не заявляв клопотання про залучення захисника.

Разом з цим, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), перетинаючи Державник кордон України, пред`являючи на паспортному контролі паспорт громадянина Республіки Болгарія № НОМЕР_1 , діє у відповідності до законодавства, оскільки даних щодо недійсності зазначеного паспортного документу суду не надано.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Відповідно правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові ВС КАС від 21.08.2019 року по справі за №215/5304/16-а, притягнення особи до адміністративної відповідальності здійснюється за умови повного з`ясування усіх обставин вчиненого нею адміністративного правопорушення та виявлення причин, що спричинили його вчинення. Для притягнення особи до адміністративної відповідальності не достатньо лише встановлення факту вчинення нею порушення, оскільки застосування передбачених нормами КУпАП заходів впливу, можливе лише за умови відсутності обставин, визначених статтями 17, 247 КУпАП та у разі, якщо вина особи повністю, доведена належними та допустимими доказами.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції України є нормами прямої дії, а згідно ч.2 ст. 62, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

У справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) ЄСПЛ зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Обов`язкова відповідність судового процесу у справах про притягнення особи до адміністративної відповідальності таким засадам, як верховенство права, законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, безпосередність дослідження доказів, а також змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів безумовно має враховуватись як особами, яких звинувачують у скоєнні адміністративного правопорушення, та їх захисниками, так і судом, що здійснює розгляд відповідних справ.

Оцінюючи докази в їх сукупності, на підставі повного і об`єктивного дослідження усіх обставин справи, суд приходить до висновку про відсутність події і складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.204-1 КУпАП у діях ОСОБА_1 , що описані в протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки поза розумним сумнівом не доведено приналежність ОСОБА_1 до громадянства України.

А відтак, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.204-1 КУпАП підлягає закриттю, оскільки провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 62 Конституції України, ст.ст. 221, 247, 254, 256, 266, 280, 283-289 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.204-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова суду у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги та може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником. Апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного суду через Болградський районний суд Одеської області.

Суддя: С.О.Висоцький