Справа №592/2584/24 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Алфьоров А. М.
Номер провадження 33/816/723/24 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 серпня 2024 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 592/2584/24 за апеляційною скаргою захисника АВРАМЕНКА О. В. на постанову судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 23.04.2024, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1

визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 ,

захисника адвоката Авраменка О. В.,

установив:

У поданій апеляційній скарзі захисник АВРАМЕНКО О. В. просить скасувати постанову судді та закрити провадження на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, оскільки ОСОБА_3 був безпідставно зупинений поліцейськими, 01.02.2024 медичний висновок відносно нього не складався, зміст висновку не повідомлявся, лабораторне дослідження крові було здійснене лише 02.02.2024, акт огляду складений лікарем лише 08.02.2024, тому висновок є недопустимим доказом.

Постановою судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 23.04.2024 ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і на нього накладене стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн, із позбавленням права керування т/з строком на 1 рік. Стягнуто на користь держави 605,60 грн судового збору.

Згідно постанови судді, ОСОБА_2 01.02.2024 о 21 год. 25 хв. в м. Суми по вул. Металургів в районі буд. 24 керував т/з RENAULT Kangoo, р. н. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком № 95 від 01.02.2024, чим порушив п. 2.9а ПДР.

Вислухавши доводи ОСОБА_2 та його захисника Авраменка О. В., які підтримали апеляційну скаргу, просили скасувати постанову судді та закрити провадження у справі, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Зокрема, розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 698831 від 01.02.2024, суддя суду першої інстанції цілком вірно дійшов висновку, що водій ОСОБА_2 керував т/з в стані алкогольного сп`яніння, що відповідає фактичним обставинам справи, належним чином умотивовано та об`єктивно підтверджується доказами у справі, зокрема:

- висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції КНП СОР «ОКМЦСНЗ» від 01.02.2024, згідно якого ОСОБА_2 перебував у стані алкогольного сп`яніння (а. с. 2);

- актом медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 95 від 01.02.2024, згідно якого ОСОБА_2 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, результат тестування 2,24 проміле (а. с. 20-21);

- результатом дослідження № 123 від 02.02.2024, згідно якого у ОСОБА_2 в сечі виявлено етиловий спирт в кількості 2,58 г/л (а. с. 21);

- відеозаписами подій з технічних засобів працівників поліції, якими підтверджуються обставини зупинки т/з, встановлення особи водія ОСОБА_2 , виявлення у нього ознак алкогольного сп`яніння, відмови від проходження огляду на місці зупинки т/з та згоду останнього пройти огляд в закладі охорони здоров`я, проходження огляду закладі охорони здоров`я, складення протоколу та ознайомлення ОСОБА_2 з його змістом (а. с. 5).

Доказами в справі є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які установлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків тощо (ч. 1 ст. 251 КУпАП), а обов`язок щодо їх (доказів) збирання покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених законом (ч. 2 ст. 251, ст. 255 КУпАП).

Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю (ч. 1 ст. 251, ст. 252 КУпАП), не убачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам.

Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, у тому числі осіб, які керують т/з, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, тому у протоколі та у постанові присутнє посилання на порушення ОСОБА_2 вимог п. 2.9а ПДР, згідно яких водієві забороняється керувати т/з у стані алкогольного сп`яніння, а сама процедура огляду на стан сп`яніння закріплена у ст. 266 КУпАП, розділі Х «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», розділах І-ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» і «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду».

Згідно визначеної процедури огляд водія, зокрема на стан сп`яніння, проводиться: 1) поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення; 2) у закладі охорони здоров`я (в тому числі у разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами), не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення в присутності поліцейського. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан сп`яніння затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан сп`яніння в інших закладах забороняється.

Питання встановлення наявності (чи відсутності) первинних ознак стану сп`яніння, які є підставами для проведення огляду водія т/з, відноситься виключно до компетенції поліцейського, відповідно п. 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», огляду на стан сп`яніння підлягають водії т/з, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Вище наведене підтверджує не лише факт перебування водія ОСОБА_2 в стані алкогольного сп`яніння під час керування т/з, а й дотримання поліцейськими самої процедури огляду, яка була проведена в закладі охорони здоров`я у зв`язку із відмовою водія від проходження огляду на місці зупинки т/з із застосуванням поліцейськими спеціального технічного засобу, тому апеляційний суд вважає, що поліцейським при складанні у відношенні ОСОБА_2 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП були дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм, права та законні інтереси останнього.

Що стосується доводів захисника про проведення огляду ОСОБА_2 в закладі охорони здоров`я з порушенням встановленої законом процедури, то апеляційний суд вважає їх необґрунтованими, оскільки вони не в повній мірі відповідають фактичним обставинам справи.

Зокрема, стан алкогольного сп`яніння водія ОСОБА_2 підтверджений медичним висновком КНП СОР «ОКМЦСНЗ» від 01.02.2024, складеним на підставі даних, що містяться у відповідному акті медичного огляду № 95 від 01.02.2024. При цьому згідно відеозаписів поліцейських лікар закладу охорони здоров`я провів візуальний огляд водія ОСОБА_2 , перевірив рухову сферу, запах алкоголю з роту, провів огляд за допомогою спеціального технічного засобу газоаналізатора для контролю вмісту алкоголю у видихуваному повітрі, результат якого о 22:25 01.02.2024 2,24 проміле, о 22:40 01.02.2024 водій ОСОБА_2 вже відмовився його продувати. Після повідомлення лікарем попереднього висновку про перебування ОСОБА_2 у стані алкогольного сп`яніння, останній здав біосередовище кров. За наслідками лабораторного дослідження в крові ОСОБА_2 також виявлений етиловий спирт в кількості 2,58 г/л, внаслідок чого був установлений заключний (остаточний) діагноз, результат якого і був занесений до акту.

Той факт, що результат лабораторного дослідження був внесений лікарем до акту пізніш ніж 01.02.2024, на думку апеляційного суду, не свідчить про недопустимість як доказів самого акту медичного огляду № 95 від 01.02.2024, так висновку КНП СОР «ОКМЦСНЗ» від 01.02.2024, складеного на підставі даних, що містяться у цьому акту, оскільки результат лабораторного дослідження крові ОСОБА_2 тільки підтвердив, що останній керував т/з у стані алкогольного сп`яніння.

Необхідно зауважити, що апеляційний суд в межах даної справи позбавлений можливості надавати будь-яку оцінку кваліфікації, компетенції й фаховій відповідності працівнику закладу охорони здоров`я лікарю-спеціалісту КНП СОР «ОКМЦСНЗ» вимогам професійних стандартів, оскільки відповідність таким вимогам зас¬відчують певні документи (диплом державного зразка про медичну освіту; сертифікат лікаря-спеціаліста, виданий вищим медичним навчальним закладом, закладом післядип¬ломної освіти III-IV рівнів акредитації; посвідчення про присвоєння (підтверд¬ження) відповідної кваліфікаційної категорії за спеціальністю тощо), а рішення про надання права на професійну діяльність в Україні таким особам ухвалює Міністерство охорони здоров`я.

Дійсно результат лабораторного дослідження крові ОСОБА_2 був отриманий пізніш, ніж був складений висновок про стан сп`яніння водія, але ця обставина істотно не порушуює права і законні інтереси ОСОБА_2 таким чином, що акт та висновок КНП СОР «ОКМЦСНЗ» необхідно вважати недостовірними чи недопустимими доказами, а сам огляд у закладі охорони здоров`я недійсним. При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що право водія на оскарження висновку за результатами медичного огляду передбачене п. 14 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», але ОСОБА_2 не скористався своїм правом і висновок лікаря щодо результатів медичного огляду з підстав його неповноти або неправильності не оскаржив, як не оскаржив дії працівників закладу охорони здоров`я, а також не ставив питання про повторне дослідження його біосередовища у передбачений законом спосіб.

Крім того, необхідно враховувати і приписи п. 7, 8 розділу ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», що проведення лабораторних досліджень обов`язкове тільки для визначення наркотичного засобу або психотропної речовини і метою лабораторного дослідження є виявлення або уточнення наявних речовин, що здатні спричинювати стан сп`яніння.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення, крім іншого, є охорона конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП), а завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст. 245 КУпАП).

Послідовність викладення в диспозиціях правових норм наведених вище завдань дає підстави для висновку, що застосування належної юридичної процедури є не самоціллю, а важливою умовою досягнення результатів адміністративного судочинства, визначених законодавцем як пріоритетні, охорона прав і свобод громадян, конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, сумлінного виконання своїх обов`язків.

Невідповідність тим чи іншим вимогам закону нівелює доказове значення відомостей, одержаних у результаті відповідних процесуальних дій, не в будь-якому випадку, а лише в разі, якщо вона призвела до порушення прав людини і основоположних свобод або ж ставить під сумнів походження доказів, їх надійність і достовірність. Адже для прийняття законного й обґрунтованого рішення суд має отримувати максимально повну інформацію щодо обставин, які належать до предмета доказування, надаючи сторонам у змагальній процедурі достатні можливості перевірити й заперечити цю інформацію.

В основі встановлених приписами Конституції України та нормами законодавства України про адміністративні правопорушення правил допустимості доказів лежить концепція, відповідно до якої в центрі уваги суду повинні знаходитися права людини і виправданість втручання в них держави незалежно від того, яка саме посадова особа обмежує права.

Таким чином, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, одержаній унаслідок істотного порушення прав та свобод людини, тобто імперативною законодавчою забороною використовувати результати процесуальних дій як докази охоплюються випадки, коли недотримання процедури їх проведення призвело до порушення конвенційних та/або конституційних прав і свобод людини.

Відтак у кожному з вищезазначених випадків простежується чіткий зв`язок правил допустимості доказів з фундаментальними правами і свободами людини, гарантованими Конвенцією та/або Конституцією України.

Вирішуючи питання про вплив порушень порядку проведення огляду на стан сп`яніння на доказове значення отриманих у його результаті відомостей, суд повинен насамперед з`ясувати вплив цих порушень на ті чи інші конвенційні або конституційні права людини, зокрема встановити, наскільки процедурні недоліки «зруйнували» або звузили ці права або ж обмежили особу в можливостях їх ефективного використання.

Наведені докази, як зазначалось вище, є належними, допустимими і достовірними, оскільки прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, а саме знаходження особи у стані сп`яніння та керування цією особою у такому стані т/з, так як «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди; ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі» (рішення ЄСПЛ від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (OHalloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02), а «кожний т/з, який знаходиться в русі, повинен мати водія, що повинен контролювати свій т/з таким чином, щоб бути завжди у змозі належним чином їм управляти, бути ознайомленим з правилами дорожнього руху, приписами в області безпеки дорожнього руху, а також з такими факторами, які можуть вплинути на його поведінку « (п. 1, 5 і 6 ст. 8 Конвенції про дорожній рух (Відень, 08.11.1968) та положень Європейської угоди, яка доповнює цю Конвенцію (Женева, 01.05.1971).

З огляду на викладене, ті порушення при складанні акту та висновку, про які йдеться мова в апеляційній скарзі захисника і які викладені вище, хоч і мають місце, але не призвели до порушення конвенційних та/або конституційних прав і свобод ОСОБА_2 .

Суддя суду першої інстанції не вийшов за межі зазначених у протоколі обставин, розглянувши справу на підставі наданих сторонами (у тому числі й уповноваженою особою національної поліції, яка склала протокол про адміністративне правопорушення ч. 2 ст. 251, ст. 255 КУпАП) та досліджених у судовому засіданні доказів, достатніх у своїй сукупності і взаємозв`язку для доведення вини водія ОСОБА_2 у вчиненні ним правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. При розгляді справи в повному обсязі дотримані положення ст. 268, 279, 280 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином умотивованою, тому вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Постанову судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 23.04.2024 відносно ОСОБА_4 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника АВРАМЕНКА О. В. на цю постанову без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В. Ю. Рунов