Номер провадження: 33/813/1342/24
Головуючий у першій інстанції Передерко Д. П.
Доповідач Котелевський Р. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Котелевського Р.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Одеської митниці Бурчо І.Й. на постанову судді Малиновського районного суду м. Одеси від 14.03.2024 року, щодо :

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого за ч.3 ст.471 МК України,

встановив:

оскарженою постановою суду ОСОБА_1 звільнено від адміністративної відповідальності за ч.3 ст.471 КК України на підставі ст.22 КУпАП, у зв`язку із малозначністю скоєного правопорушення із застосуванням усного зауваження, а провадження по справі закрито.

Згідно оскарженої постанови, 13.04.2023 року, о 16:30 год., у зону митного контролю пункту пропуску «Старокозаче - Тудора» митного поста «Білгород - Дністровський» Одеської митниці у напрямку руху «виїзд» із України у пішому порядку прибув громадянин України ОСОБА_1 .

Під час прикордонно - митного контролю при огляді особистих речей громадянина України ОСОБА_1 в особистих речах, без ознак приховування, від митного контролю та без застосування технічних засобів митного контролю було виявлено: 2 блістери по 10 капсул (без ознак використання) лікарського препарату «Пенталгін ФС екстра капсули» Асіno, діюча речовина Фенобарбітал та Кодеїн, загальна кількість капсул 20 штук. Доступ до виявлених медпрепаратів нічим не утруднювався. Зазначений медикамент ОСОБА_1 визнав своєю власністю.

Зазначений медичний препарат (діючі речовини) Фенобарбітал знаходиться у списку №2 таблиці III «Наркотичні засоби, обіг яких обмежено і стосовно яких допускаються виключення деяких заходів контролю» та Кодеїн знаходиться у списку №1 таблиці II «Наркотичні засоби, обіг яких обмежено», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 №770 зі змінами та доповненнями.

Таким чином, громадянин України ОСОБА_1 не заявив митному органу точні відомості про переміщувані ним через митний кордон предмети, які підлягають обов`язковому декларуванню та обмежені до переміщення через митний кордон України.

Одеською митницею відносно ОСОБА_1 складено протокол про порушення митних правил митних правил №0712/50000/23 від 13.04.2023 року за ч.3 ст. 471 МК України.

Згідно довідки ТОВ «Експоцентр Одеса» від 25.05.2023 року №0352-inf, загальна вартість препарату «Пенталгін ФС екстра капсули» Acino, діюча речовина фенобарбітал та кодеїн (дозування 5 мг. та 4 мг.) - 2 блістери по 10 пігулок у кожному, загальна кількість пігулок 20 шт., - складає 54 гривні.

З оскарженої постанови вбачається, що місцевий суд врахував, що відповідальність за ч.3 ст.471 МК України настає у разі недекларування товарів (крім валютних цінностей), що підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території та які переміщуються громадянами.

Відповідно до ч. 1 ст. 257 МК України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 318 МК України, митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 197 МК України у випадках, передбачених законом, на окремі товари встановлюються обмеження щодо їх переміщення через митний кордон України. Переліки таких товарів (із зазначенням їх опису та коду згідно з УКТ ЗЕД), а також порядок видачі відповідних дозволів та їх обігу з використанням засобів інформаційних технологій затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно «Переліку товарів, на які встановлено обмеження щодо переміщення через митний кордон України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 №436 на лікарські засоби, що містять наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори, які визначено постановою Кабінету Міністрів України від 6 травня 2000 року №770, необхідний дозвіл на право ввезенню (вивезення) чи на право транзиту наркотичних засобів, психотропних речовин або прекурсорів.

Згідно ст. 26 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини прекурсори» фізичні особи мають право перевозити наркотичні засоби і психотропні речовини, придбані за призначенням лікаря, за наявності та на підставі рецепта, виданого закладом охорони здоров`я відповідно до вимог статей 27 і 28 цього Закону.

Частина 1 ст. 365 МК України закріплює, що громадяни за умови дотримання вимог МК України та інших актів законодавства України можуть переміщувати через митний кордон України будь-які товари, крім тих, що заборонені до ввезення в Україну (у тому числі з метою транзиту) та вивезення з України.

Таким чином, місцевим судом встановлено, що ОСОБА_1 не заявив митному органу точні відомості про переміщувані ним через митний кордон предмети, які підлягають обов`язковому декларуванню та обмежені до переміщення через митний кордон України. Та на момент перетину митного кордону України жодних дозвільних документів на переміщення через митний кордон України вищевказаних медичних препаратів ОСОБА_1 співробітникам митного органу не надав.

Місцевий суд зазначив, що вина ОСОБА_1 підтверджується зібраними в справі доказами, а саме: протоколом про порушення митних правил №0712/50000/23 від 13.04.2023 року, доповідною запискою державного інспектора ВМО-3 митного поста «Білгород - Дністровський» Одеської митниці Цуркана В.Ф. від 13.04.2023 року, поясненнями ОСОБА_1 , від 13.04.2023 року, фототаблицею №1 до протоколу про порушення митних правил №0712/50000/23 від 13.04.2023 року та довідкою ТОВ «Експоцентр Одеса» від 25.05.2023 року №0352-inf.

Вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення, місцевий суд врахував, що санкція ч.3 ст.471 МК України за недекларування товарів (крім валютних цінностей), що підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території та які переміщуються громадянами, передбачає стягнення у вигляді штрафу у розмірі трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 гривень, з конфіскацією товарів або без такої.

Разом тим, врахувавши обставини та характер вчиненого адміністративного правопорушення, вартість медичного препарату, який переміщувався через митний кордон України становить лише 27-30 грн. за упаковку, малозначність та невисоку суспільну небезпеку даного діяння, особу ОСОБА_1 , який вперше притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, є особою похилого віку, зважаючи на вид та розмір передбаченого покарання, мету призначення покарання та співмірність можливого покарання вчиненому правопорушенню, та те, що наслідки даного порушення не представляють суспільної небезпеки, не спричинили істотної шкоди державним чи суспільним інтересам, місцевий суд дійшов висновку, що вчинені дії є малозначними, а накладення стягнення не відповідатиме суспільній шкідливості вчиненого.

Не погоджуючись з постановою, представник Одеської митниці Держмитслужби Бурчо І.Й. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову та прийняти нову, якою визнати ОСОБА_1 винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст.471 МК України, та накласти на нього адміністративне стягнення у межах санкції статті.

Апелянт вказує, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.471 МК України, повністю доведена доказами у справі, а підстави для звільнення його від відповідальності відсутні.

Відповідно до положень ч.ч. 5, 6 ст. 294 КУпАП апеляційний суд повідомляє про дату, час і місце судового засідання особу, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не пізніше ніж за три дні до початку судового засідання. Неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та представник митниці в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань про відкладення не подавали.

Апеляційний суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженої постанови, судом були створені всі умови для реалізації права особи на доступ до правосуддя, та приймаючи до уваги заяви, які надійшли до апеляційного суду, справа може бути розглянута за їх відсутності.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Вивчивши матеріали адміністративної справи; дослідивши апеляційну скаргу; суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до ст. 458 Митного Кодексу України (далі - МК України) - порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх митним органом для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Згідно ст. 9 КУпАП - адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає у разі, якщо ці правопорушення не тягнуть за собою кримінальну відповідальність.

Згідно з ч.1 ст.486 МК України, завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Вирішуючи питання щодо вимог апеляційної скарги про необхідність накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення відповідно до санкції статті, апеляційний суд враховує таке.

Статтею 23 КУпАП визначено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених КУпАП та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника ступінь його вини майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Положення ст. 22 КУпАП регламентують, що при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення, суд може звільнити порушника від адміністративної відповідальності та обмежитися усним зауваженням. При цьому, в кожному конкретному випадку суд має вирішувати питання про визнання діяння малозначним, виходячи з того, що його наслідки не представляють суспільної небезпеки, не завдали або не здатні завдати значної шкоди суспільним або державним інтересам, правам та свободам інших осіб.

Проаналізувавши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_1 не були направлені на заподіяння шкоди суспільним інтересам, юридичним та фізичним особам, дане порушення не потягло за собою будь-яких негативних наслідків.

Враховуючи конкретні обставини порушення митних правил, а саме переміщення ОСОБА_1 через митний кордон України 2 блістерів медичного препарату, вартість якого становить лише 27-30 грн., відсутність істотної шкоди державним чи суспільним інтересам, враховуючи особу правопорушника, який вперше притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, є особою похилого віку, за таких підстав апеляційний суд визнає вірними висновки місцевого суду про наявність обґрунтованих підстав для застосування щодо ОСОБА_1 положень ст. 22 КУпАП, із визнанням вказаного правопорушення малозначним та закриття провадження у справі, обмежившись усним зауваженням.

Відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Виходячи з вищезазначеного, апеляційний суд вважає, що оскаржена постанова є законною та обґрунтованою, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Разом з тим, апеляційним судом виявлена описка, допущена місцевим судом у вступній та резолютивній частині оскарженої постанови, яка потребує виправленню.

Зокрема, у вступній та резолютивній частині постанови вказано про порушення ОСОБА_1 митних правил, передбачених ч.6 ст.481 МК України, хоча в мотивувальній частині постанови вірно зазначено ч.3 ст.471 МК України, що відповідає складеному протоколу.

У зв`язку з чим, апеляційний суд вважає за необхідне рекомендувати місцевому суду виправити описку в зазначенні частини та статті МК України, яку було порушено ОСОБА_1 .

Керуючись ст.529 Митного кодексу України ст.ст.22, 280, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника Одеської митниці Держмитслужби України Бурчо І.Й. - залишити без задоволення.

Постанову судді Малиновського районного суду м. Одеси від 14.03.2024 року, якою ОСОБА_1 звільнено від адміністративної відповідальності за ч.3 ст.471 КК України на підставі ст.22 КУпАП, у зв`язку із малозначністю скоєного правопорушення та обмежено усним зауваженням - залишити без змін.

Рекомендувати місцевому суду виправити описку в постанові щодо зазначення частини та статті Митного Кодексу України, за якою ОСОБА_1 притягувався до адміністративної відповідності.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення й оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Р.І. Котелевський