Номер провадження: 33/813/1653/24
Справа № 946/7629/23
Головуючий у першій інстанції Баннікова Н.В.
Доповідач Котелевський Р. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.07.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Котелевського Р.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17.05.2024 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

Оскарженою постановою ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 (сімнадцять тисяч) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, а також стягнуто судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Згідно з оскарженою постановою, 29.09.2023 року, о 00:25 год., ОСОБА_1 по вул. Кулікова, буд. 3 у м. Ізмаїл керував транспортним засобом «Hyundai Sonata», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння (звуглені зіниці очей, які не реагують на світло, порушення мови, порушення координації рухів, запах з автомобіля). Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

Не погоджуючись із постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на незаконність та необґрунтованість постанови, стверджує про неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та дослідженим доказам, просить скасувати постанову та постановити нову, якою закрити провадження у справі, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Апелянт вказує, що суддя місцевого суду безпідставно притягнув його до адміністративної відповідальності, не врахував, що в нього були відсутні ознаки наркотичного сп?яніння, тому вимоги поліцейських щодо проходження медичного огляду були незаконні.

Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити йому строк на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що постанова судом була винесена без його участі, про її існування він дізнався із додатку «Дія» та Єдиного державного реєстру судових рішень, де постанова була оприлюднена 23.05.2024 року, що свідчить про поважність причини пропуску строку.

Судовий розгляд в апеляційному суді проведено за відсутністю ОСОБА_1 , який будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, клопотань про відкладення розгляду не подавав.

Суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженого рішення, судом були створені всі можливі та необхідні умови для реалізації права учасників на доступ до правосуддя.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський Суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та долучені докази; перевіривши наведені в апеляційній скарзі та клопотанні про поновлення строку на оскарження доводи; суд приходить до висновку про таке.

Що стосується доводів про поновлення строку на апеляційне оскарження, судом встановлено таке.

Відповідно до положень ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, або якщо відмовлено у його поновленні.

Як вбачається з матеріалів судової справи, оскаржену постанову винесено 17.05.2024 року, судовий розгляд в місцевому суді проведено за відсутності ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі апелянт вказує, що дізнався про постанову 23.05.2024 року з додатку «Дія» та з Єдиного державного реєстру судових рішень.

В матеріалах судової справи наявний супровідний лист суду про направлення копії постанови на поштову адресу ОСОБА_1 .

Разом з тим відповідно до службової записки від 03.05.2024 року, у зв`язку із відсутністю належного фінансування, відсутністю маркованої продукції, відправка поштової кореспонденції судом не здійснювалась, тобто копія постанови ОСОБА_1 направлена не була. Крім того, в матеріалах справи відсутнє підтвердження про вручення ОСОБА_1 копії постанови.

З урахуванням встановлених обставин, суд вважає за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження та забезпечити апелянту право на доступ до правосуддя.

Що стосується доводів апеляційної скарги про незаконність оскарженої постанови судді місцевого суду, з посиланням на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, апеляційним судом встановлено таке.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, але не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, визначені статтями 247 і 280 КУпАП, з урахуванням положень ст.251 КУпАП.

Апеляційний суд звертає увагу, що положеннями ст. 280 КУпАП встановлено обов`язок суду з`ясовувати при розгляді справи про адміністративне правопорушення, поміж іншого, і те, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, з`ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд вважає, що зазначені вимоги закону при розгляді справи суддею в повній мірі не були виконані, внаслідок чого поза увагою судді залишилися обставини, які мали суттєве значення для правильного вирішення даної справи та прийняття законного та обґрунтованого рішення.

Так, зі змісту оскарженої постанови вбачається, що судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 29.09.2023 року, о 00:25 год., по вул. Кулікова, буд. 3 у м.Ізмаїл Одеської області керував транспортним засобом «Hyundai Sonata», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння (звуглені зіниці очей, які не реагують на світло, порушення мови, порушення координації рухів, запах з автомобіля). Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

Разом з цим, апеляційним судом встановлено факт неповного з`ясування місцевим судом обставин справи та допущені суттєві суперечності в оскарженій постанові.

Зокрема місцевим судом вказано про встановлення у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп?яніння, таких як звуглені зіниці очей, які не реагують на світло, та запах з автомобіля, які відповідно до законодавства не відносяться до ознак наркотичного сп?яніння.

Апеляційний суд звертає увагу, що за приписами п.4 Розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 року ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Відповідно до п.3 Розділу 1 вказаної Інструкції ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

В протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №469781 від 29.09.2023 року працівником поліції вказано, що ОСОБА_1 керував вищевказаним транспортним засобом з ознаками наркотичного сп?яніння, а саме: звужені зіниці очей, які не реагують на світло та жвавість мови.

Тобто, в постанові місцевим судом зазначені ознаки - «звуглені зіниці очей», «запах з автомобіля», які згідно п.3, п.4 Інструкції не відноситься до ознак наркотичного сп`яніння, та які не були інкриміновані працівником поліції ОСОБА_1 за протоколом, що є недопустимим.

Крім того, в абзаці 8 мотивувальної частини постанови місцевий суд вказав, що своїми діями ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП -керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто суд, окрім обвинувачення щодо відмови ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, за що відносно нього складений протокол, фактично вийшов за межі пред`явленого обсягу притягнення до адміністративної відповідальності, та додатково безпідставно кваліфікував його дії за всіма іншими кваліфікуючими ознаками ч.1 ст.130 КУпАП.

Таким чином, слід констатувати, що за протоколом серії ААД №469781 від 29.09.2023 року за ч.1 ст.130 КУпАП ОСОБА_1 притягується лише за порушення ним п.2.5 ПДР, тобто за його відмову як особою, яка керувала транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан лише наркотичного сп`яніння, що мало бути й перевірено судом першої інстанції та встановлено доведеність чи не доведеності доказами, які наявні в матеріалах справи, що не було здійснено місцевим судом.

Апеляційний суд звертає увагу, що диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність окремо за керування транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного сп`яніння, окремо за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Керування транспортним засобом особою, яка перебуває в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння та відмова особи від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння не є тотожними поняттями та їх дотримання передбачено різними пунктами Правил дорожнього руху України, а саме п.2.9а та п.2.5 ПДР.

Таким чином, з урахуванням встановлених апеляційним судом істотних порушень, постанова місцевого суду підлягає скасуванню, із постановленням апеляційним судом нової постанови.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд враховує таке.

Згідно з протоколом серії ААД №469781 від 29.09.2023 року, ОСОБА_1 29.09.2023 року, о 00:25 год., керував транспортним засобом «Hyundai Sonata», державний номерний знак НОМЕР_1 , по вул.Кулікова, буд.3 у м.Ізмаїл Одеської області з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, які не реагують на світло та жвавість мови. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку в медичному закладі відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР України (а.с.1).

Протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №469781 від 29.09.2023 року ОСОБА_1 власноручно підписав, зазначивши про згоду з протоколом.

До протоколу працівниками поліції долучено диск із відеозаписами камер працівників поліції, а також направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 29.09.2023 року.

Факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджується відеозаписами обставин вчинення адміністративного правопорушення (а.с.6), а також іншими доказами в їх сукупності.

Апеляційний суд вважає, що зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З переглянутих судом відеозаписів просліджується чітка послідовність подій, які відбувались 29.09.2023 року на вул.Кулікова, буд.3 у м.Ізмаїл Одеської області.

На відеозаписі з камери поліцейського зафіксовано факт відмови ОСОБА_1 від проходження на вимогу поліцейських огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі. Крім того, з відеозапису вбачається, що на запитання працівника поліції «чи вживав він того дня якісь наркотичні засоби», ОСОБА_1 підтвердив, що «так, амфетамін».

При цьому, ОСОБА_1 відповідав добровільно, без здійснення будь-якого примусу чи стороннього впливу, тому доводи апелянта про те, що його примусили записати відео є безпідставними.

Апеляційний суд наголошує, що відмова особи від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння сама по собі містить склад адміністративного правопорушення, за яке передбачена адміністративна відповідальність. При цьому, незгода водія з діями працівників поліції щодо вказаних обставин не має жодного значення, оскільки такі дії є особистим волевиявленням особи, що не бажає пройти огляд. Тому, враховуючи те, що ОСОБА_1 було неодноразово запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі, на що останній відмовився, що беззаперечно вказує на наявність в його діях складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до п.2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Крім того, на відеозаписі зафіксовано момент зупинки ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом «Hyundai Sonata», державний номерний знак НОМЕР_1 , а також перебіг складання протоколу про адміністративне правопорушення, в тому числі і відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Тобто, дій, які б вказували на порушення поліцейськими порядку або Інструкції під час апеляційного розгляду скарги не встановлено та дії останніх були здійснені в межах наданих їм повноважень.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що працівниками поліції ОСОБА_1 було роз`яснено, що за відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння на нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення.

Таким чином, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційним судом встановлено, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, повністю підтверджується зібраними по справі доказами.

Доводи ОСОБА_1 про те, що він не вживав алкоголю та наркотичних речовин, апеляційний суд не перевіряє, оскільки за матеріалами справи йому в провину ставиться відмова від проходження огляду на стан наркотичного сп?яніння, а не перебування в стані алкогольного чи наркотичного сп?яніння.

Апеляційний суд критично відноситься до доводів ОСОБА_1 про те, що був згоден поїхати до медичного закладу для проходження огляду на стан наркотичного сп?яніння, однак йому ніби було відмовлено, оскільки вказані доводи повністю спростовуються відеозаписами обставин події.

Апеляційний суд вважає, що зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, за кваліфікуючими ознаками: відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Стосовно питання накладення адміністративного стягнення ОСОБА_1 , апеляційний суд враховує наступне.

Відповідно до вимог ст.ст. 23, 33 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень.

Стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених КУпАП України та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Призначаючи адміністративне стягнення ОСОБА_1 , відповідно до вимог ст.ст. 23, 33 КУпАП, апеляційний суд враховує характер вчиненого правопорушення, обставини його вчинення та особу порушника.

З огляду на встановлені апеляційним судом обставини, керуючись вимогами ст.ст. 23, 33 КУпАП, апеляційний суд вважає за можливе частково задовольнити апеляційну скаргу, скасувати постанову суду першої інстанції, та постановити нову якою визнати ОСОБА_1 винуватим за ч.1 ст.130 КУпАП з призначенням адміністративного стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, що визначене санкцією статті, яке буде достатнім та справедливим, та відповідатиме меті адміністративного стягнення по даній справі.

Керуючись ст.ст. 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,

постановив:

Задовольнити клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови та поновити строк на оскарження.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17.05.2024 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаний винуватим за ч.1 ст.130 КУпАП - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим за ч.1 ст.130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір у розмірі 605,60 грн. (шістсот п?ять гривень шістдесят копійок) на користь держави.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення й оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Р.І. Котелевський