Єдиний унікальний номер судової справи: 489/696/24 Головуючий суду І інстанції - суддя Костюченко Г.С.
Номер провадження: 33/812/429/24 Головуючий суддя апеляційного суду - Крамаренко Т.В.
Категорія: ст. ч.1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання - ОСОБА_1 ,

за участю захисника - адвоката Білова І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_2 адвоката Білова Ігоря Валентиновича на постанову судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 червня 2024 року, якою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік,

в с т а н о в и в:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 559602 від 15 січня 2024 року, водій ОСОБА_2 15 січня 2024 року о 21 год 15 хв керував транспортним засобом Honda Prelude, номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, почервоніння шкірного покрову обличчя). Водію на місці зупинки було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу алкотестер Драгер, на що водій вимовився. Також водієві було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку в медичному закладі, на що водій відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.

Постановою судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 червня 2024 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Не погодившись із зазначеною постановою суду, 13 серпня 2024 року захисник ОСОБА_2 адвокат Білов І.В. подав до Миколаївського апеляційного суду через суд першої інстанції апеляційну скаргу, в якій просив постанову судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 червня 2024 року скасувати та закрити провадження у справі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник адвокат Білов І.В. вказує на те, що судом першої інстанції під час розгляду даної справи було неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі захисник зазначає, що ОСОБА_2 , будучи опитаним працівниками поліції на місці зупинки транспортного засобу пояснив, що не був за кермом автомобіля, а його підвозив наглядно знайомий військовий. Зупинка транспортного засобу мала місце в кінцевій точці маршруту. Натомість водій залишив автомобіль та пішов, а протокол було складено на ОСОБА_2 .

Наголошує на тому, що судом першої інстанції не було надано ОСОБА_2 права на справедливий розгляд справи та захист його прав. Зокрема, зазначав, що ОСОБА_2 є діючим військовослужбовцем і перебуває весь час на лінії бойового зіткнення, у зв`язку з чим участі в розгляді справи не приймав, а про наявність оскаржуваної постанови дізнався з додатку «Дія» на початку серпня 2024 року.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши захисника ОСОБА_2 - адвоката Білова І.В., перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд встановив наступне.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст.252 КУпАП).

Постанова суду першої інстанції в повній мірі відповідає зазначеним вище вимогам.

Частина 1 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність особи за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з п.2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМ України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (з послідуючими змінами і доповненнями) водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

За такого, ОСОБА_2 , який реалізував своє право керувати автомобілем, тим самим погодився нести відповідальність та виконувати обов`язки згідно встановлених в Україні правових норм у сфері дорожнього руху.

Судом встановлено, що водій ОСОБА_2 15 січня 2024 року о 21 год 15 хв керував транспортним засобом Honda Prelude, номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, почервоніння шкірного покрову обличчя). Водію на місці зупинки було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу алкотестер Драгер, на що водій вимовився. Також водієві було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку в медичному закладі, на що водій відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.

З відеозапису, що наявний в матеріалах справи вбачається, що працівниками поліції за допомогою спеціального світлового та звукового сигналу був зупинений транспортний засіб Honda Prelude, номерний знак НОМЕР_1 . Причиною зупинки стало те, що у вказаного автомобіля не горіла передня ліва фара. З переднього пасажирського сидіння спочатку вийшла жінка, а потім і сам ОСОБА_2 . При цьому, з відеозапису чітко вбачається, що інших осіб в автомобілі не було. Під час спілкування працівників поліції з водієм з метою встановлення його особи, працівники поліції виявили ознаки алкогольного сп`яніння, після чого запропонували водію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки або в медичному закладі. Однак, ОСОБА_2 відмовився проходити огляд на стан алкогольного спяніння як на місці зупинки транспортного засобу так і в медичному закладі (03 хв 52 сек, 06 хв 03 сек, 09 хв. 03 сек відеозапису). При цьому ОСОБА_2 неодноразово пропонував працівнику поліції поговорити без камер, відійти або просто їх вимкнути, що свідчить про його спробу уникнути адміністративної відповідальності. Після неодноразової відмови ОСОБА_2 пройти огляд на стан спяніння, працівники поліції роз`яснили йому наслідки такої відмови, а саме, що відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення. ОСОБА_2 роз`яснено, що він відсторонений від подальшого керування транспортним засобом. Крім того, працівником поліції було роз`яснено ОСОБА_2 його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Після того, як адміністративні матеріали відносно ОСОБА_2 були складені, працівники поліції ознайомили водія з їх змістом під підпис. Натомість ОСОБА_2 підписав протокол про адміністративне правопорушення без зауважень щодо його змісту.

Отже, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_2 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується розглянутими в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

Так, винуватість водія ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП підтверджується даними, які містяться:

- у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 559602 від 15 січня 2024 року (а.с.1);

- у відеозаписі, що міститься на диску та доданий до протоколу про адміністративне правопорушення ( а.с.4);

- у направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с. 2).

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб, а тому будь-які сумніви у їх достовірності та істинності відсутні.

Протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 559602 від 15 січня 2024 року та додані до нього матеріали по документуванню адміністративного правопорушення складено відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі від 07 листопада 2015 року; Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції від 06 листопада 2015 року; Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09 листопада 2015 року.

Зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення ознаки алкогольного сп`яніння, виявлені працівниками поліції 15 січня 2024 року у водія ОСОБА_2 , а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, почервоніння шкірного покрову обличчя в розумінні п.п.2 та 3 розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09 листопада 2015 року, є безпосередніми підставами для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки або у закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення, а у випадку відмови від проходження огляду - визначають наявність в діях водія ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

На вимогу працівників поліції ОСОБА_2 мав беззастережно виконати їх законну вимогу щодо огляду на стан сп`яніння. Таке прямо передбачено п.2.5 ПДР України та абз.3 ч.2 ст.16 Закону України «Про дорожній рух», які покладають на водія безумовний обов`язок виконати передбачені законом вимоги поліції, в тому числі, про проходження огляду на стан сп`яніння.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови повно, об`єктивно та всебічно проаналізував зібрані по справі докази, дав їм належну оцінку та дійшов правильного й законного висновку про доведеність наявності в діях водія ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП і такий висновок ґрунтується на наявних у справі доказах.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не був за кермом автомобіля, а його підвозив наглядно знайомий військовий суд до уваги не бере, оскільки вони спростовуються наявним в матеріалах справи відеозаписом. А саме, фрагмент відеозапису з відео реєстратора автомобіля працівників поліції зафіксував, як за допомогою спеціального світлового та звукового сигналу працівниками поліції був зупинений транспортний засіб Honda Prelude, номерний знак НОМЕР_1 . Також, відеозапису з нагрудної боді камери працівника поліції встановлено, що причиною зупинки стало те, що у вказаного автомобіля не горіла передня ліва фара. З переднього пасажирського сидіння спочатку вийшла жінка, а потім і сам ОСОБА_2 . При цьому, з відеозапису чітко вбачається, що інших осіб в автомобілі не було. Крім того сам ОСОБА_2 під час спілкування з працівниками поліції на 07 хв. 15 сек відеозапису зазначив: «я дальше ехать не буду, я уже приехал». За такого, твердження ОСОБА_2 про те, що він не був того дня за кермом автомобіля, апеляційний суд вважає обраним способом захисту з метою уникнути адміністративної відповідальності за вчинене ним правопорушення передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_2 є діючим військовослужбовцем і перебуває весь час на лінії бойового зіткнення, у зв`язку з чим участі в розгляді справи не приймав, а тому був позбавлений права на справедливий розгляд справи та захист його прав, апеляційний суд враховує, вважає, що ОСОБА_2 під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції скористався правом на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції. Також мав можливість надати свої пояснення з приводу вчиненого правопорушення, що й зробив через свого захисника - адвоката Білова І.В.

За такого, доводи апеляційної скарги з приводу відсутності в діях ОСОБА_2 ознак правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених в суді першої інстанції матеріалів справи про адміністративне правопорушення.

При цьому апеляційний суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року, згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП доводиться сукупністю ознак та неспростовних презумпцій, які наведені вище, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, які доводять факт вчинення правопорушення і не викликають у суду сумнівів, які б можна було тлумачити на його користь, оскільки докази винуватості водія ОСОБА_2 одержані законним шляхом, у передбачений законом спосіб і повноважними особами.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові та були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено. Не встановлено і істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови, як про це просить в апеляційній скарзі апелянт.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції було прийнято законну і обґрунтовану постанову відносно ОСОБА_2 з наведенням обґрунтованих мотивів.

Згідно довідки УПП в Миколаївській області від 16 січня 2024 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 отримував посвідчення водія на право керування транспортними засобами НОМЕР_2 від 15 січня 2022 року (а.с.5).

За такого, обраний суддею вид адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік відповідає обставинам справи, вимогам ст. ст. 23, 33 КУпАП, окрім того санкцією ч.1 ст.130 КУпАП не передбачено альтернативних видів стягнення.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 КУпАП України відноситься до тих правопорушень, яке за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та є небезпечним як для самого правопорушника так і для інших учасників дорожнього руху.

За таких обставин, суд першої інстанції в межах наданих йому матеріалів справи про адміністративне правопорушення провів судовий розгляд, дослідив надані йому докази, з`ясував усі обставини при розгляді справи про адміністративне правопорушення, ухвалив законну та обґрунтовану постанову про визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Отже, підстав для скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження в справі за відсутністю у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, апеляційним судом не встановлено, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 283, 294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 адвоката Білова Ігоря Валентиновича - залишити без задоволення.

Постанову судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 червня 2024 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Т.В. Крамаренко