ПОСТАНОВА?

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ?

??

12 серпня 2024 року м. Київ?

Справа № 367/8283/23

Провадження № 33/824/3931/2024?

Київський апеляційний суд у складі судді Желепи О.В. розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану через захисника Кузіну Ірину Вадимівну, на постанову Ірпінського міського суду Київської області від 10 липня 2024 року

у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП?

??

ВСТАНОВИВ?

??

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 0118167 від 14.10.2023 ОСОБА_1 14.10.2023 о 00:17 годині керував транспортним засобом марки VolvoS40 номерний знак НОМЕР_1 по вул. Северинівській в м. Ірпінь з явними ознаками наркотичного сп`яніння (неприродна блідість, сповільненість мови та ходи). Від проходження огляду медичного огляду у лікаря нарколога у встановленому законом порядку відмовився на нагрудну бодікамеру.

Вказаними діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 ПДР України, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Ірпінського міського суду Київської області від 10 липня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, із накладенням адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн, у дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Стягнуто в дохід держави судовий збір в розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 (вісімдесят) коп.

??

Не погодившись з такою постановою, ОСОБА_1 22 липня 2024 року подав через свого захисника Кузіну І.В. апеляційну скаргу, у якій просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.?

На обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції порушив право ОСОБА_1 на розгляд його справи безстороннім судом, передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки суд із власної ініціативи, без клопотання учасників провадження, витребував відеозапис з поліції, який поклав в основу винуватості ОСОБА_1 .

Такими діями суд на порушення вимог безсторонності взяв на себе функцію обвинувачення і за власною ініціативою здійснив збирання доказів проти ОСОБА_1 .

Вказує, що відеозапис, що був у матеріалах справи та відеозапис, витребуваний судом не є тотожними, є різними доказами, оскільки на витребуваному відеозаписі зафіксовано більше інформації, яка змістовно відрізняється від тієї, що зафіксована на першому відеозаписі, а тому витребуваний диск не можна вважати ані копією, ані дублікатом доказу та суд першої інстанції безпідставно відхилив доводи сторони захисту про недопустимість цього електронного доказу.

Зазначає, що за відсутності належних та допустимих доказів, що містяться в матеріалах справи, виключаючи витребуваний судом відеозапис, вина ОСОБА_1 не є доведеною.

Звертає увагу, що до факту підписання ОСОБА_1 будь-яких документів, зокрема протоколу про адміністративне правопорушення, слід ставиться критично з огляду на обставини зупинки транспортного засобу: вночі, безпосередньо перед початком комендантської години та за відсутності професійної правничої допомоги.

Вказує на порушення судом першої інстанції ч. 2 ст. 61 Конституції України щодо індивідуалізації покарання, оскільки ним не було враховано матеріальний стан ОСОБА_1 , а саме отримання ним лише мінімальної заробітної плати на рівні 6 700 грн, а також особу ОСОБА_1 , який є добровольцем та виконував завдання з територіальної оборони в межах Ірпінської міської територіальної громади з 22.03.2022 по 10.01.2023, за час проходження служби зарекомендував себе позитивно як здібний та наполегливий боєць. Бере участь у волонтерських заходах, а саме: ремонтує та фарбує автівки на потреби ЗСУ, доставляє ці автомобілі на фронт.

Окрім цього, зазначає, що позбавлення його права керування транспортним засобом значно ускладнить здійснення ним волонтерської діяльності, тобто спричинить неспівмірну шкоду порівняно з інкримінованим адміністративним правопорушенням.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Шадрін О.С. доводи апеляційної скарги підтримали в повному обсязі, просили задовольнити з підстав, викладених у ній, оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

ОСОБА_1 додатково пояснив, що відмовився від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння, оскільки працівниками поліції був зупинений вперше, досвіду взаємодії з поліцією не мав, а тому нервувався та сумнівався щодо правильності своїх дій.

ОСОБА_2 вказав на відмінність місця зупинки (вул. Северинівська, буд. 129) та місця складення протоколу (вул. Северинівська, буд. 2), а також на відсутність доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом та не роз`яснення працівниками поліції його права на відкладення розгляду справи для отримання правової допомоги.

Також захисник ОСОБА_1 - Шадрін О.С. у судовому засіданні заявив клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, у якому просив: надати йому можливість ознайомитися з матеріалами цієї судової справи, а також повернути відеозапис поліції як такий, що витребуваний судом першої інстанції без клопотання сторони провадження з втратою ознаки небезсторонності судового розгляду.

Протокольною ухвалою Київського апеляційного суду вказане клопотання було задоволено частково, а саме надано можливість ознайомитися з відеозаписом, що міститься в матеріалах справи шляхом його перегляду в судовому засіданні. У решті вимог клопотання відмовлено через те, що захисник фактично посилався на те, що су д не мав права приймати доказ, отриманий , як вважав захисник з перевищенням повноважень суду. КУпАП не передбачено повернення доказів.

Заслухавши пояснення учасників провадження, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність, вмотивованість та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції виходив з того, що вина особи підтверджується дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами: даними, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення, направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування від впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та відеозаписом з бодікамер працівників поліції з обставинами вчинення даного правопорушення.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи, а також підтверджуються належними та допустимими доказами, що містяться у матеріалах справи.

Доводи апеляційної скарги головним чином зводяться до порушення права ОСОБА_1 на розгляд справи безстороннім судом, передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки суд із власної ініціативи, без клопотання учасників провадження, витребував відеозапис з поліції, який поклав в основу винуватості ОСОБА_1 , чим, на думку апелянта, перебрав на себе функції обвинувачення.

Апеляційний суд відхиляє ці доводи апеляційної скарги як безпідставні з таких мотивів.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia» заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Вказані положення не були порушенні судом першої інстанції з огляду на таке.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст. 245 КУпАП).

За приписами статті 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Апеляційним судом встановлено, що в матеріалах справи міститься 2 диски, один з яких надійшов разом із протоколом про вчинення адміністративного правопорушення (далі - диск № 1), а інший - був наданий на запит суду першої інстанції (далі - диск № 2). На диску № 1 мітиться відеозапис з низькою якістю звуку та форматом зображення, оскільки відео записується з монітора іншого пристрою на пристрій невідомого походження, з якого також неможливо встановити дату, час та місце зафіксованих подій, окрім того, що вони стосуються особи « ОСОБА_3 ».

На запит суду першої інстанції ВП № 2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області надіслало диск № 2, на якому міститься 2 відеозаписи з нагрудного відеореєстратора поліцейського. Один з відеозаписів є оригінальним записом тих подій, що зафіксовані на диску № 1, та дає змогу встановити дату та час - 14 жовтня 2023 року 00:03:28. На іншому відеозаписі зафіксовано зупинку транспортного засобу ОСОБА_1 , виявлення в нього ознак наркотичного сп`яніння та відмову водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі. Вказані події відбувалися впродовж часу з 23:48 годин вечора 13 жовтня 2024 року по 00:03 годин ночі 14 жовтня 2024 року.

Апеляційний суд критично оцінює твердження апелянта про те, що суд першої інстанції перебрав на себе функцію обвинувачення, оскільки витребував диск № 2, на якому міститься відеозапис, що був покладений в основу винуватості ОСОБА_1 , оскільки суд першої інстанції діяв головним чином з метою всебічного, повного та об`єктивного встановлення всіх обставин події, з`ясування об`єктивної істини по справі та перевірки пред`явленого у вину ОСОБА_1 правопорушення, не маючи на меті здобути саме обвинувальні докази стосовно ОСОБА_1 .

Із запиту суду першої інстанції не вбачається його вимог надати додаткові докази по справі, оскільки зміст запиту становить прохання надання того відеозапису, який зроблений у день події, яка передана на розгляд суду. Суд першої інстанції не мав обґрунтованих очікувань, що на диску № 2 буде також інший відеозапис, який первинно не був долучений працівниками поліції при оформленні матеріалів, а тому він правомірно взяв його до уваги як доказ по справі.

Сторона захисту не навела переконливих доводів щодо того, що суд першої інстанції самим фактом витребування диску від поліції перебрав на себе функції обвинувачення. Натомість, на переконання апеляційного суду доводи апелянта про недопустимість наданого на запит суду диску № 2 та наявного на ньому відеозапису виникли лише у зв`язку із викривальним змістом цього диску, на якому зафіксовані дійсні події, що відбувалися з 13 на 14 жовтня 2023 року за участю ОСОБА_1 , та по факту яких було складено протокол про адміністративне правопорушення стосовно водія ОСОБА_1 , оскільки сторона захисту усвідомлена про фактичне вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та мала за мету використати недоліки відеозапису, що містяться на диску № 1, як підставу для закриття провадження у справі.

Також апеляційний суд звертає увагу, що визнання диску № 2 недопустимим доказом не могло б бути підставою для скасування оскаржуваної постанови, оскільки висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 випливає у тому числі на підставі інших доказів, що містяться в матеріалах справи, зокрема:

1) протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 018167 від 14.10.2023, який підписаний ОСОБА_1 з відміткою «з протоколом згоден, прошу суд повідомити мене за смс»;

2) пояснень ОСОБА_1 на місці події від 14.10.2023, за змістом яких він на пропозицію працівників поліції пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у лікаря-нарколога відмовився;

3) направлення на огляд ОСОБА_1 як водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за яким його було направлено до медичного закладу для проходження такого огляду;

4) розписки ОСОБА_1 про те, що він зобов`язується не керувати свої автомобілем Volvo S40 д.н.з. НОМЕР_1 до повного витверезіння.

У сукупності дані зазначених доказів підтверджують, що ОСОБА_1 визнавав факт вживання ним наркотичних засобів та відмовився від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння, а тому суд не має підстав для сумніву у їх достовірності.

Виключення з доказової бази відеозапису, що міститься на диску № 2 не утворили б «розумних сумнівів» у винуватості ОСОБА_1 щодо вчинення ним правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі також не наведено будь-яких інших обставин, які б давали можливість суду, дійти висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутні склад правопорушення, за яке його притягнуто до відповідальності.

Щодо доводів про порушення судом першої інстанції положень ч. 2 ст. 61 Конституції України щодо індивідуалізації покарання, оскільки ним не було враховано матеріальний стан та особу ОСОБА_1 , а також що позбавлення його права керування транспортним засобом значно ускладнить здійснення ним волонтерської діяльності, тобто спричинить неспівмірну шкоду порівняно з інкримінованим адміністративним правопорушенням апеляційний суд зазначає таке.

За приписами ч. 2 ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Відповідно до положень ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Статтею 33 КУпАП передбачено, що при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Санкція ч. 1 ст.130 КУпАП передбачає безальтернативне адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Загальні засади призначення адміністративного стягнення, визначені ч. 1 ст. 33 КУпАП не наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, оскільки передбачено накладення стягнення у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

Тобто у цій справі, з огляду на встановлену законодавством безальтернативну санкцію за ч. 1 ст. 130 КУпАП ця функція за своєю правовою природою не є дискреційною, оскільки не потребує врахування та оцінки характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. Законодавство про адміністративні правопорушення, на відміну від закону України про кримінальну відповідальність не передбачає накладення адміністративного стягнення більш м`якого, ніж передбачено законом.

Одночасно слід зауважити, що з огляду на примітку до ст. 22 КУпАП, положення зазначеної норми не застосовуються до адміністративних правопорушень, передбачених ст.130 КУпАП.

Апеляційний суд також звертає увагу на те, що керування транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням. Водій у стані сп`яніння є загрозою для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху: водіїв, пішоходів, велосипедистів, а також і для самого себе та власності третіх осіб.

У зв`язку з цим, санкція даної норми Закону з кожним роком постійно суттєво посилюється і на даний час є безальтернативною та суворою.

Стягнення ОСОБА_1 призначено у відповідності з вимогами ст. 33 КУпАП у розмірі, визначеному санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП, за якою його притягнуто до адміністративної відповідальності, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції, у зв`язку з чим, доводи апелянта в цій частині не заслуговують на увагу.

У справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Позитивні відомості стосовно особи ОСОБА_1 не можуть слугувати підставою для призначення йому меншого розміру штрафу з урахуванням встановленої законодавцем безальтернативної санкції, характеру вчиненого діяння та суспільної небезпеки правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд звертає увагу, що ОСОБА_1 не позбавлений можливості подати до суду першої інстанції заяву про розстрочення штрафу, посилаючись на низький рівень заробітної плати.

Доводи захисника ОСОБА_1 - адвоката Шадріна О.С. щодо «відмінності місця зупинки (вул. Северинівська, буд. 129) та місця складення протоколу (вул. Северинівська, буд. 2), а також відсутності доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом та не роз`яснення працівниками поліції його права на відкладення розгляду справи для отримання правової допомоги» апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані та надумані, оскільки на наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не впливає місце його вчинення, а тому його відмінність від місця складення протоколу, не можна вважати істотним порушенням, що впливав би на допустимість вказаного доказу. Керування ОСОБА_1 транспортним засобом зафіксовано на відеозаписі, з якого вбачається момент його зупинки, а в ході відтворення відео в ОСОБА_1 відсутні заперечення щодо керування транспортним засобом. Право на відкладення розгляду справи ОСОБА_1 отримав лише в суді першої інстанції, оскільки працівники поліції розгляд справи по суті за статтями 130 КУпАП не здійснюють, а лише фіксують фактичні обставини справи та складають адміністративні матеріали.

Інші доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, розумних сумнів щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не викликають, що в сукупності свідчить про формальність доводів апеляційної скарги, спрямованих на уникнення адміністративної відповідальності.

Статтею 294 КУпАП визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.?

Відповідно до вимог статей 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у статтях 251, 252 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.?

Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.?

Вказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції були дотримані, а висновок суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є правильним, оскільки він відповідає обставинам справи та наявним у матеріалах справи доказам.?

Згідно з положеннями статті 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:?

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;?

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;?

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;?

4) змінити постанову.?

За таких обставин апеляційна скарга залишається без задоволення, а постанова Ірпінського міського суду Київської області від 10 липня 2024 року залишається без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, Київський апеляційний суд,-?

??

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану через захисника Кузіну Ірину Вадимівну, - залишити без задоволення.?

Постанову Ірпінського міського суду Київської області від 10 липня 2024 року - залишити без змін.?

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.?

Повний текст постанови складено 12 серпня 2024 року.

??

Суддя О. В. Желепа?

??