Номер провадження: 33/813/1391/24
Номер справи місцевого суду: 521/853/24
Головуючий у першій інстанції Мазун І. А.
Доповідач Котелевський Р. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Котелевського Р.І., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Малиновського районного суду м. Одеси від 15.04.2024 року, якою,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який тимчасово не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,

встановив:

Оскарженою постановою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) грн, з позбавленням права керування транспортними засобами, строком на 1 (один) рік, а також стягнуто судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Згідно з оскарженою постановою, 24.12.2023 року, о 23:19 год., в м. Одесі, по вул.Космонавтів,17/1, ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Hyundai Santa Fe» державний номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, почервоніння очей. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР.

Не погоджуючись з постановою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на її незаконність та необґрунтованість, стверджує про неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати постанову та ухвалити нову, якою провадження по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Апелянт вказує, що суд дійшов необґрунтованого висновку про його винуватість, з огляду на наступне:

-справа розглянута без його участі та його представника, незважаючи на подання клопотання про відкладення розгляду справи, чим порушено його право на захист;

-суд не дослідив відеозапис з боді-камер працівників патрульної поліції, з яких вбачається, що його було введено в оману та працівники поліції здійснювали на нього моральний тиск;

-працівниками поліції не було запропоновано йому пройти огляд в медичному закладі та не вручено направлення на проходження огляду в медичному закладі.

Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови, посилаючись на те, що не був присутнім в судовому засіданні місцевого суду, а про існування оскарженої постанови дізнався 20.04.2024 року з ЄДРСР, після чого невідкладно подав апеляційну скаргу.

Апеляційний розгляд проведено за відсутності ОСОБА_1 , який будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду до суду не з`явився, про причини неявки не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав.

Суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженого рішення були створені всі умови для реалізації права учасника провадження на доступ до правосуддя, та приймаючи до уваги те, що ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, суд розцінює це як небажання особисто прийняти участь в розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Розгляд справи за відсутністю учасників процесу узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський Суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

До початку апеляційного розгляду, стороною захисту на електронну адресу апеляційного суду надіслано копію наркологічного медичного освідування ОСОБА_1 від 25.12.2023 року, з якого вбачається, що останній не перебував у стані алкогольного сп`яніння на момент огляду.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали адміністративної справи та долучені до справи докази; апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Що стосується доводів клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, судом встановлено таке.

Згідно положень ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, або якщо відмовлено у його поновленні.

Як вбачається з матеріалів судової справи, ОСОБА_1 або його захисник не були присутніми 15.04.2024 року у судовому засіданні місцевого суду. 22.04.2024 року захисником ОСОБА_2 до місцевого суду подано клопотання про видачу копії судового рішення, яке отримано судом 23.04.2024 року. При цьому, судом не було направлено на електронну адресу захисника копії судового рішення. За твердженням ОСОБА_1 про існування судового рішення йому стало відомо 20.04.2024 року з ЄДРСР та 26.04.2024 року за допомогою кур`єрської служби доставки подана апеляційна скарга, інших спростувань його тверджень матеріали справи не містять.

Враховуючи наведені обставини, зокрема поважність причини пропуску строку на апеляційне оскарження, з метою забезпечення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності права на доступ до правосуддя, апеляційний суд вважає за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження.

Що стосується доводів апеляційної скарги про незаконність оскарженої постанови, судом встановлено таке.

Відповідно до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до висновку, що оскаржена постанова є обґрунтованою та такою, що постановлена з дотриманням вимог КУпАП, за результатами повного та всебічного дослідження доказів.

Так, згідно з протоколом серії ААД №731444 від 24.12.2023 року, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом за обставин, викладених в протоколі. Вказаний протокол ОСОБА_1 підписав та зазначив, що алкоголь не вживав.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності в матеріалах справи доказів, що підтверджують вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд визнає безпідставними, з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст.266 КУпАП під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 складено на місці події, що підтверджується відеозаписом з нагрудних камер поліцейських, які долучені до протоколу.

З відеозаписів чітко вбачається послідовність подій, які відбувались 24.12.2023 року, а саме:

-рух транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 без увімкнених фар, що стало причиною зупинки автомобіля працівниками патрульної поліції;

-з урахуванням наявності ознак алкогольного сп`яніння у водія, поліцейські висунули вимогу щодо проходження водієм ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння, на що останній відмовився як на місці зупинки, так і в медичному закладі. При цьому, працівниками поліції ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки;

-роз`яснення поліцейськими відповідальності за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

За наведених обставин, дослідженні судом докази спростовують доводи сторони захисту про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП за кваліфікуючими ознаками: відмова від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Будь-яких інших фактичних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів достовірність відеозапису з боді-камер, стороною захисту не надано.

Крім того, з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 пропонував поліцейським «вирішити питання» та прохав відпустити його додому, на що поліцейськими йому було роз`яснено про кримінальну відповідальність за пропонування службовій особі неправомірної вигоди. Дані обставини вказують на відсутність щирості тверджень апелянта стосовно того, що він не керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, оскільки в даному випадку, зафіксовані на відеозапису дії ОСОБА_1 виглядають достатньо нелогічними, з огляду на те, що у разі дотримання водієм правил дорожнього руху, він вочевидь не мав потреби у намаганнях вирішити ситуацію, яка склалася, в непроцесуальний спосіб.

Апеляційний суд звертає увагу, що відмова особи від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння сама по собі містить склад адміністративного правопорушення, за яке передбачена адміністративна відповідальність. При цьому, незгода водія з діями працівників поліції щодо вказаних обставин не має жодного значення, оскільки такі дії є особистим волевиявленням особи, що не бажає пройти медичний огляд, тобто розцінюється як спосіб захисту апеляційним судом.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатора «Драгер», а після його відмови запропоновано пройти такий огляд у медичному закладі, його категорична відмова від огляду на стан сп`яніння, беззаперечно вказує на наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Доводи ОСОБА_1 щодо порушення права на захист, оскільки справа розглянута за його відсутності, із врахуванням клопотання захисника про відкладення розгляду справи, суд бере до уваги, однак зазначає, що реалізація права доступу до суду здійснена судом апеляційної інстанції, участі в якому апелянт не прийняв, будучи повідомленим про дату та час судового розгляду.

Суд відхиляє доводи апелянта щодо необхідності врахування висновку лікаря-нарколога від 25.12.2023 року №16061977/12.23 (проміжок часу 01:10-02:207 год) в якому зазначено, що в сечі та слині ОСОБА_1 не виявлено етилового спиту, оскільки протокол про адміністративне правопорушення складений відносно останнього за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, як на місці зупинки, так і в медичному закладі.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що долучені до матеріалів справи докази, беззаперечно та поза розумним сумнівом підтверджують відомості викладені в протоколі та доводять вину правопорушника.

Таким чином, доводи апелянта про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, апеляційний суд визнає безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Апеляційний суд критично оцінює доводи захисника щодо відсутності факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, оскільки останньому ставиться в провину саме відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

З огляду на наведене, зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Накладаючи адміністративне стягнення, суддя першої інстанції дотримався загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, передбачених ст.33 КУпАП, врахувавши характер та обставини вчиненого правопорушення, особу правопорушника та обставини.

Крім того слід зазначити, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2017 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодилися нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки.

Долучені адвокатом Щерблюком О. копія характеристики на ОСОБА_1 від Благодійного фонду «Захист Одеси», відповідно до якої останній на власному транспортному засобі здійснює волонтерську допомогу, апеляційним судом не беруться до уваги, оскільки вказана характеристика не завірена належним чином.

Інших істотних та переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції в оскарженій постанові про доведеність вини ОСОБА_1 та були підставою для її скасування або зміни, стороною захисту не наведено, та під час апеляційного розгляду не встановлено.

Апеляційним судом не встановлено порушень норм матеріального чи процесуального права при розгляді справи в суді першої інстанції.

За таких обставин суд визнає доводи апеляційної скарги безпідставними, що свідчить про відсутність підстав для її задоволення та скасування оскарженої постанови суду першої інстанції.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

постановив:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 15.04.2024 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Малиновського районного суду м. Одеси від 15.04.2024 року, якою ОСОБА_1 визнаний винуватим за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення й оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Р.І. Котелевський