Номер провадження: 33/813/1722/24
Номер справи місцевого суду: 523/7811/24
Головуючий у першій інстанції Лупенко А. В.
Доповідач Журавльов О. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.08.2024 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Журавльов О.Г., за участі секретаря судового засідання Хангельдян К.С., розглянувши апеляційну скаргу особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Суворовського районного суду м. Одеси від 24.05.2024, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 ,

притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Постановою судді Суворовського районного суду м. Одеси від 24.05.2024 накладено на ОСОБА_1 за скоєння адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП, адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 3400 гривень, із стягненням судового збору у розмірі 605,60 грн.

Встановлено, що 24.04.2024 року, приблизно о 13 год. 40 хв., водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Форд», держномер НОМЕР_1 , по вул. Семена Палія,113Д в м. Одесі, не вибрала безпечну дистанцію та не врахувала дорожню обстановку, в результаті чого допустила зіткнення із автомобілем марки «Фольксваген», держномер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Після чого, ОСОБА_1 , ставши учасником ДТП, залишила місце дорожньо-транспортної пригоди.

Причиною даної дорожньо-транспортної пригоди стало порушення ОСОБА_1 вимог п.п. 2.10А, 17.1 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ст. 122-4 та ст. 124 КУпАП.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

На дану постанову особа яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

Доводи обґрунтовує тим, що до суду першої інстанції надано заяву про виклик свідка, але свідок не був допитаний суддею. Також вказує, що на другого учасника ДТП також було складено протокол. Крім того, зазначає, що судом стягнуто судовий збір, але ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору, оскільки має посвідчення УБД.

Просить постанову суду скасувати та закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно з ч. 6 ст. 294 КУпАП, неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Враховуючи те, що сторони були належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, однак у судове засідання не з`явились, ОСОБА_1 звернулась з клопотанням про розгляд справи без її участі, вважаю, що розгляд апеляційної скарги має бути проведений без участі сторін, а також без фіксації процесу технічними засобами.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, прихожу до наступних висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Разом з тим, на суд покладається обов`язок здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення, сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Згідно ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушення, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що вона відповідає приписам вищенаведених норм закону, оскільки в ній наведені положення матеріального та процесуального права, якими керувався суддя при її ухваленні, а також мотиви прийнятого рішення і його обґрунтування.

Враховуючи, що стаття 124 КУпАП є бланкетною, то при розгляді такої категорії справ, необхідно ретельно з`ясовувати і зазначати, у чому саме полягали порушення, норми яких правил, інструкцій інших нормативних актів не додержано, чи є причинний зв`язок між цими порушеннями та наслідками, які настали, на що зокрема було звернуто увагу і в постанові Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті».

Відповідно до п.п. 1.1 Розділу 1 Правил дорожнього руху, ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Пункт 1.3. ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до п. 1.4 ПДР України кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Пункт 1.9 ПДР України передбачає, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Ухвалюючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції виходив з того, що вина водія ОСОБА_1 підтверджується зібраними в справі доказами, а саме:

- змістом протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №905865 від 24.04.2024 року, згідно якого ОСОБА_3 порушила вимоги п.2.10а Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ст.122-4 КУпАП;

- змістом протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №905864 від 24.04.2024 року, згідно якого ОСОБА_3 порушила вимоги п.17.1 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ст.124 КУпАП;

- схемою місця дорожньо-транспортної пригоди від 24.04.2024р., згідно якої розташування транспортного засобу свідчить про ту обставину, що ОСОБА_3 порушила вимоги п.п. 2.10А, 17.1 Правил дорожнього руху;

- поясненнями ОСОБА_1 від 24.04.2024р., згідно яких вона пояснила про обставини вчинення інкримінованих їй правопорушень;

- поясненнями ОСОБА_2 від 24.03.20243р., згідно яких він пояснив про обставини вчинення ОСОБА_1 інкримінованих їй правопорушень.

Твердження апеляційної скарги про те, що на другого учасника ДТП також було складено протокол, є безпідставними, оскільки не спростовують факту порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху.

Оцінюючи вище наведені докази при перегляді справи в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що зібраними у справі належними доказами доведено порушення ОСОБА_1 вимог п.п. 2.10А, 17.1 ПДР, які знаходилися в прямому причинному зв`язку з наслідками ДТП.

Всі інші доводи апеляційної скарги з приводу невинуватості ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.ст. 122-4, 124 КУпАП не знайшли свого підтвердження, оскільки не відповідають фактичним обставинам справи, повністю спростовуються матеріалами справи, а тому апеляційний суд вважає, що вони не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Враховуючи встановлене, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про те, що в діях ОСОБА_1 містяться ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст.ст. 122-4, 124 КУпАП. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин, що виникли, і закон, який їх регулює, з урахуванням встановлених в суді апеляційної інстанції обставин.

Разом з тим, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 на підставі посвідчення серії НОМЕР_3 від 20.03.2024 року є учасником бойових дій.

Однак, застосовуючи адміністративне стягнення відносно ОСОБА_1 , суд першої інстанції помилково стягнув з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції зміні в частині призначеного адміністративного стягнення.

Керуючись статтями 7, 293, 294 КУпАП, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постановусудді Суворовського районного суду м. Одеси від 24.05.2024 про притягнення ОСОБА_1 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, 124 КУпАП змінити.

Виключити з резолютивної частини постанови посилання суду першої інстанції на стягнення з ОСОБА_1 судового збору в розмірі 605,60 грн.

В іншій частині постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.Г. Журавльов