Номер провадження: 33/813/1505/24
Номер справи місцевого суду: 509/2096/24
Головуючий у першій інстанції Гандзій Д.М.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.08.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі судді судової колегії судової палати з розгляду цивільних справ Драгомерецького М.М.,

при секретарі Узун Н.Д.,

за участю: представника ОСОБА_1 адвоката Докукіної С.П.,

переглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Докукіна Світлана Петрівна на постанову Овідіопольського районного суду Одеської області від 02 травня 2024 року по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №303076 від 25.03.2024, ОСОБА_1 02 лютого 2024 року о 13.00 год, знаходячись за адресою свого мешкання АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру по відношенню своєї дружини ОСОБА_2 , що виразилося в погрозах фізичною розправою, та виражався в її бік нецензурною лайкою, таким чином ОСОБА_1 , вчинив умисні дії психологічного характеру, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 02 травня 2024 року ОСОБА_1 визнаний виним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Не погоджуючись із зазначеною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Докукіна С.П. звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Овідіопольського районного суду Одеської області від 02 травня 2024 року та закрити провадження у справі за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Заслухавши представника ОСОБА_1 адвоката Докукіної С.П., яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпція невинуватості.

Визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладаючи на нього відповідне адміністративне стягнення, суд першої інстанції згідно вимог ст. ст. 245, 247, 251, 252, 280 КУпАП належним чином з`ясував всі фактичні обставин, що мають істотне значення для її розгляду, ухваливши законне, обґрунтоване та справедливе рішення.

Частина 1 статті 173-2 встановлює відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 1 ст. 173-2 КУпАП необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення встановлюється шляхом дослідження доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 та ст. 252 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме за вчинення домашнього насильства психологічного характеру по відношенню своєї дружини ОСОБА_2 , що виразилося в погрозах фізичною розправою, та у висловлюваннях на її адресу нецензурною лайкою.

Факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП підтверджується, наявними в матеріалах справи доказами, а саме:

1)протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД №303076 від 25.03.2024, який підписаний ОСОБА_1 та в якому останній надав пояснення по суті правопорушення, вказавши «з протоколом згідний, зобов`язується виправитись» (а.с. 2);

2)терміновим забороним приписом стосовно кривдника серії АА №228286 від 25.03.2024, згідно якого до ОСОБА_1 , у зв`язку із скоєнням домашнього насильства, застосовано заходи термінового заборонного припису стосовно кривдника, відносно постраждалої особи ОСОБА_2 (а.с. 5);

3)письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 25.03.2024, в яких останній вказав, що між ним та його дружиною ОСОБА_2 дійсно систематично відбуваються конфлікти через виховання дитини, так як йому не подобається ставлення дружини до спільного сина. ОСОБА_1 також підтвердив той факт, що в лютому 2024 року в них був сімейний конфлікт, під час якого він погрожував фізичною розправою дружині та висловлювався в її бік нецензурною лайкою. Також вказав, що своїми діями міг завдати шкоди її психологічному здоров`ю, при цих сварках завжди присутня спільна дитина. Дана подія відбулась 02 лютого 2024 року. Вину визнає, зобов`язується виправитись (а.с. 6);

4)письмовими поясненнями ОСОБА_2 від 25.03.2024, в яких остання повідомила, що відносно неї її чоловіком систематично вчиняється домашнє насильство психологічного характеру. 02.02.2024 її чоловік ОСОБА_1 виражався в її бік нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою. Також вказала, що вона зверталась до служби в справах дітей за допомогою, так як це відбувалось систематично та вона боялась за своє життя та здоров`я. Через певний період часу, 25.03.2024 подала заяву, що працівник поліції притягнув чоловіка до відповідальності (а.с. 7);

5)рапортом чергового Одеського районного Управління поліції №2 ГУНП в Одеській області, згідно якого встановлено, що 14.03.2024 надійшло повідомлення до служби 102 від робітниці із соціальної підтримки по домашньому насильству, про те, що до служби по справах дітей доставили громадянку ОСОБА_2 з дитиною 8 років, яку ображає чоловік ОСОБА_1 (а.с. 9);

6)копією протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 14.03.2024 (а.с. 10-11);

7)копією пояснень ОСОБА_2 від 14.03.2024 (а.с. 12);

8)копією пояснень ОСОБА_1 від 14.03.2024 (а.с. 13);

9)копією форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, постраждала особа ОСОБА_2 , кривдник ОСОБА_1 (а.с. 17-20);

10)копією листа Служби у справах дітей Авангардівської селищної ради з додатками (а.с. 25-39).

Статтею 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Таким чином, оцінюючи вищезазначені докази окремо та в їх сукупності, ґрунтуючись на внутрішньому переконанні, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме в тому, що він вчинив домашнє насильство психологічного характеру по відношенню до своєї дружини ОСОБА_2 , що виразилося в погрозах фізичною розправою, також виражався в її бік нецензурною лайкою.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 стверджує, що не вчиняв домашнього насильство відносно своєї дружини ОСОБА_2 , між ними мало місце сімейні конфлікти з підстав відсутності взаєморозуміння та з приводу виховання дитини, однак апеляційний суд не приймає вказане до уваги, оскільки такі твердження ґрунтуються на не вірному тлумаченні норм законодавства.

Так, організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, встановлені в Законі України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно п. п. 3-4 ч. 1 ст. 1 вищевказаного Закону України, домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є наявність наслідків у виді завдання чи можливості завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ст. 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Самі по собі, нецензурні висловлювання та образи не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі висловлювання спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Для того щоб відрізнити насильство від конфлікту, необхідно звернути увагу на те, що насильство є результатом свідомих дій людини і характеризується такими основними ознаками: умисність; спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, економічних, чи пов`язаних з вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.

Насильство - це умисні дії однієї або кількох осіб, що спричиняють шкоду іншій особі, порушують права і свободи та відбуваються в умовах значної переваги сил тих, хто скоює ці дії, що унеможливлює самозахист особи, котра страждає від цих дій.

Конфлікт - це зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби. Під час конфлікту часто відсутні одна чи кілька вищеперерахованих ознак.

Апеляційним судом враховується наявність термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА №228286 від 25.03.2024, згідно якого до ОСОБА_1 , у зв`язку із скоєнням домашнього насильства, застосовано заходи термінового заборонного припису відносно постраждалої особи ОСОБА_2 , а саме ОСОБА_1 заборонено в будь який спосіб контактувати з постраждалою особою, заборонено на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи, зобов`язано залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи.

Терміновий заборонний припис стосовно кривдника - спеціальний захід протидії домашньому насильству, що вживається уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України як реагування на факт домашнього насильства та спрямований на негайне припинення домашнього насильства, усунення небезпеки для життя і здоров`я постраждалих осіб та недопущення продовження чи повторного вчинення такого насильства

Терміновий заборонний припис виноситься кривднику уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України у разі існування безпосередньої загрози життю чи здоров`ю постраждалої особи з метою негайного припинення домашнього насильства, недопущення його продовження чи повторного вчинення.

Особа, стосовно якої винесено терміновий заборонний припис, може оскаржити його до суду в загальному порядку, передбаченому для оскарження рішень, дій або бездіяльності працівників уповноважених підрозділів органів Національної поліції України (п. 16 ч. 1 ст. 1, ст. 25 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Наведене вказує на те, що у працівника поліції були достатні підстави вважати, що на час його винесення 25 березня 2024 року існує безпосередня та реальна загроза для потерпілої внаслідок вчинення щодо неї ОСОБА_2 домашнього насильства

Матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_1 оскаржував терміновий заборонний припис, хоча не був позбавлений такого права.

Щодо тверджень ОСОБА_1 відносно того, що протокол про адміністративне правопорушення є недопустимим доказом, оскільки був оформлений з порушенням порядку, встановленим ч. 2 ст. 254 КУпАП, а саме складений пізніше 24 годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, слід зазначити наступне.

Так, ст. 254 КУпАП встановлено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Отже, за змістом положень ст. 254 КУпАП, строк для складання адміністративного протоколу починає свій відлік після того, як в посадової особи, уповноваженої складати протокол, буде достатньо фактичних даних для висновку про наявність в діях чи бездіяльності особи винуватості у вчиненні правопорушення, наявності всіх достатніх даних для заповнення та складання протоколу про адміністративне правопорушення, тобто після виконання всіх необхідних процесуальних дій та отримання доказів.

Встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №303076, відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, складено 25 березня 2024 року.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 звернулась до правоохоронних органів із заявою про вчинення відносно неї домашнього насильства, що підтверджується в том числі протоколом прийняття заяви від 14 березня 2024 року про вчинене кримінальне правопорушення.

22 березня 2024 року листом т.в.о. заступника начальника начальний слідчого відділу Одеського РУП №2 ГУНП в Одеській області повідомлено, що у зв`язку із відсутністю даних, які б вказували на наявність кримінального правопорушення та неможливість у зв`язку з цим внесення відповідної інформації до ЄРДР, матеріали ( за заявою ОСОБА_2 ) зареєстровані в ЖЄО за №4002 від 22.03.2024, надсилаються для розгляду згідно Закону України «Про звернення громадян» або ж в порядку, визначеному КУпАП (а.с. 22).

Таким чином, встановлено, що посадова особа, склала протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №303076, відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, після виконання всіх необхідних процесуальних дій, а саме після встановлення відсутності в діях ОСОБА_1 кримінального правопорушення.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

За таких обставин, доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки є необґрунтованими, спростовуються матеріалами справи та ґрунтуються на власному тлумаченні норм права.

У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Керуючись ст. ст. 247, 294 КУпАП, Одеський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Докукіна Світлана Петрівна залишити без задоволення.

Постанову Овідіопольського районного суду Одеської області від 02 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду М.М. Драгомерецький