ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/2147/24 Справа № 216/4062/24 Суддя у 1-й інстанції - ЧИРСЬКИЙ Г. М. Суддя у 2-й інстанції - Стародуб О. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2024 року м.Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Стародуб О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Бенік Н.І. на постанову судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 серпня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та призначене адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік,-

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови, 01.06.2024 р. о 21:40 год. в Дніпропетровській області, м. Кривий Ріг по вул. Алмазна, 1А водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Харлей, 48 м2 без номеру в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння проводився на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Драгер № 7510, результат склав 2,93 проміле, чим порушив п. 2.9а ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник Бенік Н.І. просить змінити постанову судді першої інстанції та призначити ОСОБА_1 адміністративне стягнення за ст. 130 КУпАП у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами. Зазначає, що ОСОБА_1 визнав свою провину у скоєному правопорушенні і щиро розкаявся. Просить застосувати аналогію права, оскільки у кодексі України про адміністративні правопорушення відсутня стаття, яка б передбачала можливість більш м`якого стягнення ніж передбачено законом. Наголошує, що Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Посилаючись на практику Європейського суду та ч. 1 ст. 61 Конституції України, вважає, що суддя мав можливість призначити ОСОБА_1 стягнення нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП. Звертає увагу, що ОСОБА_1 з 1991 року працював водієм, ця спеціальність у нього єдина, має позитивну характеристику, у теперішній час є військовослужбовцем, призваний на учбові військові збори, де виконує обов`язки водія. Позбавлення його права керування транспортними засобами негативно вплине на можливість виконувати військові обов`язки. Суд не звернув увагу на клопотання трудового колективу автотранспортного цеху ПАТ «ПГЗК», про те, щоб не притягувати ОСОБА_1 до відповідальності та передати адміністративний протокол на розгляд трудового колективу. Вказує, що дії ОСОБА_1 не спричинили істотної шкоди громадським або державним інтересам. Крім того, відсутні обставини, що обтяжують покарання.

У судове засідання сторони, повідомлені належним чином про день, час та місце розгляду справи, не з`явились.

Перевіривши матеріали справи, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Обставини, викладені у протоколі, стороною захисту не оспорюються. Вину у вчиненні адміністративного правопорушення ОСОБА_1 визнає повністю.

Що стосується посилань захисника на можливість застосування аналогії права та призначення ОСОБА_1 стягнення нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційний суд зазначає наступне.

Санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає накладення стягнення у виді штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Санкція наведеної статті є безальтернативною, а отже накладення стягнення не може призначатися вибірково, чи окремо одне від одного.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху» № 1231-IX від 16.02.2021р. адміністративне стягнення у виді штрафу посилено, та визначено мінімальний розмір стягнення у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто законодавець визначив необхідність посилення відповідальності.

У даному випадку суд апеляційної інстанції звертає увагу на підстави посилення такої відповідальності, для чого аналізує пояснювальну записку до наведеного вище Закону, яка наводить підстави для таких змін, та яка розміщена на офіційному сайті Верховної Ради України, тобто перебуває у загальному доступі.

Так, ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі порушення у сфері безпеки дорожнього руху» № 1231-IX від 16.02.2021р. прийнятий з метою сприяння запобіганню вчиненню правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху, більш стриманій і виваженій поведінці водіїв на дорогах і, як наслідок, призведе до зменшення кількості ДТП, особливо ДТП, учинених особами, які керували транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння або в стані, викликаному вживанням наркотичних або інших одурманюючих засобів, а також до підвищення рівня правової культури, зміцнення законності та виховання водіїв, осіб, які керують транспортними засобами, пасажирів у дусі точного і неухильного додержання вимог чинного законодавства.

Міжнародний досвід забезпечення безпеки на дорогах свідчить, що одним з найпростіших і водночас найдієвіших способів примусити водіїв дотримуватися вимог Правил дорожнього руху, є запровадження системи ефективного покарання.

Отже законодавець у наведених вище змінах до КУпАП визначив підвищений суспільний інтерес для необхідності утворення механізму, який би дієво міг запобігти вчиненню такого виду адміністративних правопорушень.

Тобто, діюче законодавство у справах про адміністративні правопорушення чітко визначило важливість несення реального стягнення особами, яких притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП саме у тому обсязі, який встановлений санкцією зазначеної статті.

Як наголошено вище, правопорушення пов`язані з керуванням транспортним засобом у стані сп`яніння, мають підвищений суспільний інтерес, та останні зміни до законодавства, як кримінального так і у справах про адміністративні правопорушення лише посилюють відповідальність винуватих осіб.

З огляду на викладене, апеляційний суд, враховуючи вимоги ст. 21, 25 КУпАП, не вбачає передбачених законом підстав для того, щоб не застосовувати до ОСОБА_1 стягнення у виді позбавлення права керувати транспортним засобом.

У рішенні по справі О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства від 29 червня 2007 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи користується автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізує своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Вчинення діянь, які кваліфікуються в національному законодавстві за ст. 130 КУпАП, є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість стягнення обумовлена саме високим ступенем суспільної шкоди, яка завдається такими діяннями.

Суд не вправі при визнанні особи винуватою за ч. 1 ст. 130 КУпАП призначити інше покарання, ніж передбачене санкцією, або ж перейти до іншого виду стягнення чи звільнити від стягнення, оскільки Законом України встановлена пряма заборона застосування пом`якшення стягнення чи звільнення від стягнення.

Слід також наголосити, що ЗУ № 1231-IX від 16.02.2021р. також виключив із ст. 21 КУпАП можливість передання матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації або трудового колективу щодо особи, яка вчинила адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП.

Таким чином, переконливих доводів, які б вказували на істотні порушення, які могли б вплинути на правильність і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, та які б спростовували висновки суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, апеляційний суд не вбачає.

Вид і розмір адміністративного стягнення суддею визначені відповідно до вимог ст. 33 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Бенік Н.І. залишити без задоволення.

Постанову судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 серпня 2024 року стосовно ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя