Справа №463/7445/24
Провадження №3/463/1956/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2024 року суддя Личаківського районного суду м. Львова Леньо С.І., розглянувши справу про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, пенсіонера, проживаючого: АДРЕСА_1

за ч.5 ст. 126 КУпАП -

в с т а н о в и в:

Громадянин ОСОБА_1 , будучи притягнутим до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП, повторно протягом року, 14 липня 2024 року о 15:49 год. на автодорозі М-09 19 км с. Озерна керував транспортним засобом КІА д.н.з. НОМЕР_1 , будучи особою, яка не має права керування транспортним засобом, своїми діями порушив вимоги п.2.1а ПДР України.

ОСОБА_1 , як особа яка притягається до адміністративної відповідальності в судове засідання не з`явився, його захисник адвокат Микуш Д.М. подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з витребуванням ним доказів у даній справі, крім того, подав клопотання про закриття провадження у даній справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. Вважає, що його вину у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення не доведено належними та допустимими доказами зокрема у долученій до матеріалів справі довідці відділу адміністративної практики управління патрульної поліції у Тернопільській області та у постанові про попереднє притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 126 КУпАП наявні суперечливі дані, тому вважає, що неможливо встановити чи попередньо притягався ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, не допустимим доказом також вважає і рапорт працівника поліції.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення захисника та свідка, вважаю, що ОСОБА_1 слід притягнути до адміністративної відповідальності з таких підстав.

Частиною 1 статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Так, адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Відповідно до положень ч.5 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення відповідальність настає за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті.

В свою чергу ст. 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за Керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У відповідності до положень статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій у ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовій позиції Європейського суду з прав людини, який у своєму рішенні «Маліге проти Франції» від 23.09.1998 року визнав кримінально-правовий зміст адміністративного правопорушення, за яке передбачена санкція у виді позбавлення права керування транспортним засобом, що вимагає додержання процедурних гарантій, визначених Конвенцією і викладених у Рекомендації No R (91), зокрема: забезпечення права особи на захист, в тому числі: знати про можливість застосування адміністративної санкції та про факти, які ставляться їй у провину; мати достатньо часу для підготовки свого захисту; отримати інформацію про характер доказів, зібраних проти неї; обов`язок адміністративного органу нести тягар доказування є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

Пунктом 2.5а Правил дорожнього руху України передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Суть інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення відображено в наявному в матеріалах справи протоколі про адміністративне правопорушення.

З долученого до матеріалів справи відеозапису та фото фіксації вбачається, що за вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення обставин ОСОБА_1 , керував транспортним засобом КІА д.н.з. НОМЕР_1 .

Тобто факт керування транспортним засобом є безспірно встановленим.

З наявної в матеріалах справи постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області віл 26 травня 2022 року вбачається, що ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та в тому числі накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів строком один рік.

Тобто останній керував транспортним засобом не маючи права керування таким, так як не отримував посвідчення водія станом на 14 липня 2024 року, що підтверджується довідкою УПП у Тернопільській області від 18.07.2024.

Згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього, зафіксоване в неавтоматичному режимі, від 15.11.2023 серії БУД №72178, ОСОБА_1 15.11.2023 року був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП.

Аналогічні дані відображені у довідці УПП у Тернопільській області від 18.07.2024, в якій є посилання на вказану вище постанову від 15.11.2023, однак її номер очевидно помилково вказано - БУД №072178.

Тобто у вказаних двох документах фактично відображено однакові дані, розбіжність лише у номері постанови, що жодним чином не змінює суті вказаних у таких документах даних.

Наявний в матеріалах справи рапорт лише доповнює вказані вище дані.

Відтак, суд трактує посилання захисника на те, що вина ОСОБА_1 не доведена належним та допустимими доказами, як намагання уникнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності.

Тому вважаю, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 126 ч.6 КУпАП.

Крім того, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи у зв`язку з витребуванням адвокатом доказів, оскільки витребувані ним дані наявні в матеріалах справи і їх достовірність не викликає сумнів.

При вирішенні питання про накладення адміністративного стягнення за вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення враховується особа правопорушника, його майновий стан, ступінь його вини та характер вчиненого.

Відтак, з метою виховання ОСОБА_1 в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як ним самим, так і іншими особами, та за відсутності можливості застосування адміністративного стягнення у виді оплатного вилучення транспортного засобу (такий йому не належить) вважаю, що останньому слід обрати адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 5 років.

При цьому, у відповідності до вимог ст. 40-1 КУпАП, в дохід держави слід також стягнути судовий збір в розмірі 605,60 грн., що становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому вчинено правопорушення.

Суд не приймає до уваги посилання захисника на численні порушення відповідних інструкцій і положень Закону та враховує те, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи («Проніна проти України» (PRONINA v. UKRAINE), № 63566/00 § 23, рішення від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст.ст. 33, 126, 280, 283, 284, 294 КУпАП -

п о с т а н о в и в:

Визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2400 (двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян), що становить 40 800 грн. (сорок тисяч вісімсот гривень) з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 5 (п`ять) років.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 605,60 грн. судового збору.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення через Личаківський районний суд м. Львова.

Суддя: Леньо С.І.