Справа № 383/972/24
Номер провадження 3/383/609/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2024 року суддя Бобринецького районного суду Кіровоградської області Адаменко І.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бобринець Кіровоградської області справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від Відділення поліції №3 (м.Бобринець) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч.2 ст.173-2 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

В протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 916027 від 28.07.2024 року вказано, що 28.07.2024 року близько 10 год 30 хв ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою проживання АДРЕСА_1 , в стані алкогольного сп`яніння, повторно протягом року, вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї тещі ОСОБА_2 , а саме ображав останню грубою нецензурною лайкою, тобто скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився по невідомій суду причині, про час, дату та місце судового засідання повідомлявся належним чином.

Дослідивши матеріали справи, зваживши всі доводи вважаю, що провадження у справі підлягає закриттю на підставі ч.1 п.1) ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП виходячи із наступного.

Згідно до статті 129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставин справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

За змістом ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Стаття 62 Конституції України передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, а обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Відповідно до зазначеної правової норми прямої дії судом проведена повна та всебічна оцінка зібраних доказів.

Відповідно до змісту ч.2 ст.251 КУпАП при складанні протоколу про адміністративне правопорушення саме на посадову особу, яка його складає, покладається обов`язок надання суду доказів на підтвердження того правопорушення, яке зазначається у протоколі про адміністративне правопорушення.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст.252 КУпАП).

Відповідно до змісту ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, що сформульовані у п.43 рішення від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини»), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Диспозицією ч. 2 ст. 173-2 КУпАП передбачено, що вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, є умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення тягне за собою юридичну відповідальність.

Стаття 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Нормами наведеного закону визначено, що психологічним насильством є така форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Таким чином, виходячи з граматичного тлумачення диспозиції даної норми КУпАП, орган поліції зобов`язаний при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, зазначати конкретно в чому саме полягало психологічне насильство, що прямо витікає з диспозиції статті (погрози, образи, чи переслідування, позбавлення житла, їжі, тощо) і це є обов`язковим.

В протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 916027 від 28.07.2024 року зазначено, що 28.07.2024 року близько 10 год 30 хв ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою проживання АДРЕСА_1 , в стані алкогольного сп`яніння, повторно протягом року, вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї тещі ОСОБА_2 , а саме ображав останню грубою нецензурною лайкою, тобто скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, але в протоколі не конкретизовано в чому саме таке насильство полягало, і яка шкода заподіяна, хоча це прямо випливає з диспозиції ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Також матеріали справи не містять доказів вчинення домашнього насильства психологічного характеру, з чого можна дійти висновку, що вказаний протокол не відповідає вимогам закону та не фіксує в повній мірі складу та обставин події, викладених в ньому, де фактично об`єктивна сторона правопорушення в протоколі не розкрита.

Отже, насильство в сім`ї, у розумінні ст. 173-2 КУпАП, є адміністративним правопорушенням з матеріальним складом, оскільки він потребує наявності не тільки певного діяння, але й спричинення або загрози завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, тобто об`єктивна сторона якого передбачає настання суспільно небезпечних наслідків як її обов`язкову ознаку, та вживання ОСОБА_1 ненормативної лексики, про що зазначено у протоколі про адміністративні правопорушення, не утворює саме по собі складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Також в матеріалах справи відсутні належні та достовірні докази про те, що ОСОБА_1 діяв з умислом спричинити тещі ОСОБА_2 емоційну невпевненість, нездатність захистити себе, а відтак завдати шкоди її психічному здоров`ю, не вбачається їх також із пояснень потерпілої.

Таким чином, самі по собі, зокрема, нецензурні висловлювання під час сварки, не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення лише у тому випадку, коли такі спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відтак, лише факт конфліктної ситуації між членами сім`ї не може свідчити про психологічне насильство в сім`ї у розумінні вимог статті 173-2 КУпАП та Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству".

Відповідно до ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, а обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Суддя наголошує, що він не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушеннямст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Будь-які інші належні, допустимі та достовірні докази, зібрані у порядку ст.251 КУпАП, які б з достатністю вказували на наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, у справі відсутні.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню і у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь.

Згідно п.1) ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст. 284 КУпАП при наявності обставин, передбачених ст.247 КУпАП виноситься постанова про закриття справи.

За викладених обставин, суд вважає вину ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, подію та склад правопорушення не доведеними, а тому провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1) ч.1 ст.247, та відповідно п.3) ч.1 та ч.2 ст.284 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 245, 247, 251, 252, 256, 280, 283 - 285, 287 - 289, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі №383/972/24 про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , передбачене ч.2 ст.173-2 КУпАП, закрити на підставі п.1) ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги та може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги, протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Суддя І. М. Адаменко