Номер провадження: 33/813/1808/24
Номер справи місцевого суду: 517/678/24
Головуючий у першій інстанції Тростенюк В.А.
Доповідач Артеменко І. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2024 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду - Артеменко І.А.,

за участю: секретаря судового засідання - Подуст Т.П.,

захисника особи, що притягається до відповідальності, - Бардука В.І. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Бардука Віктора Іордановича в інтересах ОСОБА_2 на постанову Фрунзівського районного суду Одеської області від 21 травня 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.204-1 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст судового рішення

Постановою Фрунзівського районного суду Одеської області від 21.05.2024 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 8 500 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 605,60 грн.

ОСОБА_2 визнано винним в тому, що він 14.05.2024 біля 12.30 поблизу с-ща Захарівка Роздільнянського району Одеської області, на відстані до 13 000 метрів від лінії державного кордону України у групі осіб, а саме із гр. України ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , намагався перетнути державний кордон України поза пунктами пропуску на вихід з України в Республіку Молдову, на напрямку с-ще Захарівка (Україна) - с.Колосово (Республіка Молдова) в пішому порядку, з документами, що посвідчують особу, чим порушив вимоги ст.9 Закону України «Про державний кордон України». Своїми діями ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Короткий зміст доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі захисник Бардук В.І. в інтересах ОСОБА_2 просив скасувати постанову Фрунзівського районного суду Одеської області від 21.05.2024 та закрити провадження по справі. Крім того, захисник надав суду клопотання про поновлення строків.

В обґрунтування клопотання про поновлення строків, захисник зазначив, що копія оскаржуваного судового рішення отримана ним 29.05.2024 засобами Електронного суду, що підтверджується скріншотом сторінки Електронного суду кабінету адвоката Бардук В.І. Тому останнім днем подання апеляційної скарги, з урахуванням положень ч.6 ст.120 КАСУ, є 10.06.2024.

В обґрунтування скарги захисник зазначив, що:

- оскаржувана постанова суду винесена з порушенням норм матеріального і процесуального права;

- протокол про адміністративне правопорушення ПдРУ № 292843 від 14.05.2024 не відповідає приписам ч.2 ст.256 КУпАП, а саме: в ньому відсутні підписи особи, яка його склала та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Також відсутнє роз`яснення ОСОБА_2 прав і обов`язків, передбачених ст.268 КУпАП;

- ОСОБА_2 не був ознайомлений з протоколом про адміністративне правопорушення та йому не були роз`яснені процесуальні права, його право на справедливий судовий розгляд порушено;

- зміст оскарженої постанови суду не відповідає вимогам п.3 ч.2 ст.283 КУпАП, оскільки у постанові зазначено місце проживання ОСОБА_2 : АДРЕСА_1 , а у протоколі про адміністративне правопорушення - АДРЕСА_1 ;

- судом не визначено в чому полягає об`єктивна сторона вчиненого ОСОБА_2 адмінправопорушення, не встановлено конкретного її різновиду, як передбачено ч.2 ст.204-1 КУпАП;

- з протоколу про адміністративне правопорушення та оскаржуваної постанови суду не зрозуміло в чому полягає суб`єктивна сторона вчиненого ОСОБА_2 правопорушення. Відсутні докази вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП;

- за поясненнями ОСОБА_2 його затримали у селі Перехрестово Роздільнянського району Одеської області, яке знаходиться на відстані від кордону України, якщо напряму 22 км, а якщо їхати на автомобілі по дорогам - 65 км;

- в протоколі відсутні будь-які відомості з посиланням на відповідні докази щодо конкретизації обставин правопорушення. Пояснення ОСОБА_2 про те, що він може виїхати офіційно і легально з України, з огляду на те, що він являється інвалідом другої групи, страждає захворюванням розладу нервової системи та низькою інших тяжких діагнозів, а також копії висновку МСЕК та посвідчення інваліда другої групи співробітники прикордонної служби не надали до суду;

- суд першої інстанції достовірно не з`ясував у який спосіб відбулось таке правопорушення. Наявні в матеріалах справи документи не спростовують і не підтверджують того, що у протоколі про адмінправопорушення і поставові суду з`ясовано об`єктивну та суб`єктивну сторони цього правопорушення.

В судовому засіданні апеляційної інстанції захисник Бардук В.І. в інтересах особи, яка притягується до відповідальності, підтримав клопотання про поновлення строку, доводи і вимоги апеляційної скарги.

Висновки щодо строків на апеляційне оскарження

Відповідно до ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст.7 та ч.1 ст.287 цього Кодексу.

Частина 1 ст.268 КУпАП передбачає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно з ч.1 ст.285 КУпАП копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

З матеріалів справи встановлено, що 14.05.2024 відносно ОСОБА_2 та в його присутності складено протокол про адміністративне правопорушення ПдРУ №292843 за ч.2 ст.204-1 КУпАП, в якому останнього було повідомлено про слухання справи Фрунзівським районним судом Одеської області 21.05.2024 об 11.00 год. Вказаний протокол особа, яка притягається до відповідальності, підписала та отримала його примірник.

В той же день (14.05.2024) ОСОБА_2 власноруч склав заяву про його повідомлення про час, дату та місце розгляду справи, просив розглянути справу без його участі, визнав свою вину повністю, щиро розкаявся, про результати розгляду справи просив повідомити за номером телефона НОМЕР_1 (а.с.10). На вказаний номер телефону просив надсилати йому судові повістки, повідомлення в електронному вигляді за допомогою SMS-повідомлення у відповідній окремій заяві від 14.05.2024 (а.с.11).

20.05.2024 матеріали справи про адміністративне правопорушення надійшли до Фрунзівського районного суду Одеської області.

В той же день суд намагався направити особі, яка притягується до відповідальності, на номер телефону, що ним повідомлений у заявах від 14.05.2024, SMS-повідомлення щодо документу «Судова повістка про виклик до суду», однак повідомлення не було доставлено з причин - абонент тимчасово недоступний, про що складена відповідна довідка (а.с.14).

У відповідності до вимог ч.2 ст.277 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема ст.204-1 КУпАП, розглядаються протягом доби.

Враховуючи обізнаність особи, яка притягується до відповідальності, про дату, час та місце розгляду справи, наявні заяви про розгляд справи за його відсутністю, у відповідності до вимог ч.2 ст.277 КУпАП, 21.05.2024 суд першої інстанції здійснив розгляд справи за його відсутністю.

Наступного дня (22.05.2024) у виконання вимог ч.1 ст.285 КУпАП копія постанови суду направлена особі, щодо якої її винесено (а.с.19).

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів вручення вказаної кореспонденції суду.

За інформацією ЄДРСР оскаржене судове рішення надіслано для оприлюднення - 21.05.2024, забезпечено надання загального доступу - 22.05.2024.

10.06.2024 захисник Бардук В.І. в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду через систему «Електронний суд» з апеляційною скаргою та клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії» від 07.07.1989).

ОСОБА_2 , будучі обізнаним про наявність матеріалів про адміністративне правопорушення відносно нього, про дату, час та місце розгляду справи, до суду не звертався з будь-якими заявами, клопотаннями, письмовими поясненнями тощо, рухом справи не цікався. Доказів зворотного суду апеляційної інстанції не надано.

Посилання захисника на норми КАС України не можуть бути застосовані під час розгляду клопотання про поновлення строку в рамках розгляду справи про адміністративне правопорушення, правовідносини якого регулюються положеннями КУпАП.

Разом з тим, враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів отримання ОСОБА_2 копії оскаржуваної постанови суду, з метою забезпечення права останнього на доступ до правосуддя, апеляційний суд дійшов висновку про можливість поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Фрунзівського районного суду Одеської області від 21.05.2024.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції, заслухавши захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги, з огляду на таке.

Фактичні обставині, встановлені судом

14.05.2024 відносно ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення ПдРУ № 292843 за ч.2 ст.204-1 КУпАП.

За вказаним протоколом 14.05.2024 біля 12 год. 30 хв. поблизу с-ща Захарівка Роздільнянського району Одеської області, на відстані до 13 000 метрів від лінії ДКУ було виявлено гр. України ОСОБА_2 , який в групі осіб, а саме із гр. України ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , намагався перетнути державний кордон України поза пунктами пропуску на вихід з України в Республіку Молдову, на напрямку с-ще Захарівка (Україна) - с.Колосово (Республіка Молдова) в пішому порядку, з документами, що посвідчують особу, чим порушив вимоги ст.9 Закону України «Про державний кордон України». Своїми діями ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Вказаний протокол підписано ОСОБА_2 , доповнень та зауважень до протоколу ним не внесено (а.с.1).

Крім того, матеріали справи містять:

- письмові пояснення ОСОБА_2 від 14.05.2024, в яких зазначено, що він намагався перетнути державний кордон України, свою вину визнає. Зазначив, що пояснення написані власноруч, доповнень чи зауважень не має (а.с.4);

- рапорт начальника відділення інспекторів прикордонної служби « Павліка » відділу прикордонної служби « Великокомарівка » (тип Б) старшого лейтенанта ОСОБА_5 від 14.05.2024 щодо обставин виявлення, зокрема ОСОБА_2 (а.с.2);

- схему місцевості виявлення правопорушення, де зазначено місце виявлення особи при спробі перетнути державний корон України, напрямок її руху, ймовірне місце перетину державного кордону України тощо (а.с.3);

- витяг з бази даних ІТС «Ризик», за яким відомості відносно ОСОБА_2 у вказаній базі даних відсутні (а.с.5);

- довідку старшого офіцера (старшого оперуповноваженого) відділення боротьби з контрабандою відділу боротьби з транскордонною злочинністю ГОРВ 2 прикордонного загону лейтенанта ОСОБА_6 про результати проведення перевірочних заходів відносно осіб, які мали намір порушити державний кордон України поза пункту пропуску, що перебували у транспортному засобі Volkswagen, д.з. НОМЕР_3 , що був зупинений 14.05.2024. Додатком до довідки - фото огляду мобільних телефонів (а.с.6-7);

- копію паспорта громадянина України ОСОБА_2 (а.с.8-9);

- заяви ОСОБА_2 від 14.05.2024, в яких він визнаю свою вину, щиро розкаявся, повідомляє про обізнаність щодо дати, часу та місця розгляду справи, просить здійснити розгляд у його відсутність, повідомляє номер телефона, за яким здійснювати його повідомлення (а.с.10,11).

Суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.204-1 КУпАП.

До суду апеляційної інстанції надано такі документи:

- копію довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №322150 від 23.02.2024 щодо встановлення ОСОБА_2 другої групи інвалідності з 23.02.2024 (а.с.36);

- копію посвідчення серії НОМЕР_4 щодо призначення ОСОБА_2 державної соціальної допомоги, видане 16.05.2024 року (а.с.37);

- копію диплома бакалавра на ім`я ОСОБА_2 (а.с.38);

- письмові пояснення ОСОБА_2 , відібрані 09.06.2024 адвокатом Москаленко Н.І., щодо обставин подій, що відбулись 14.05.2024 (а.с.38 зворот-41).

Інших доказів матеріали справи не містять.

Мотиви апеляційного суду

Апеляційний суд відповідно до положень ст. 294 КУпАП переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Дані вимоги закону при розгляді матеріалів про адміністративне правопорушення судом першої інстанції виконані в повному обсязі.

За положеннями ст.ст. 252, 254, 255, 256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння (діянь), яке (які) містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, є найважливішим джерелом доказів у справах про адміністративні правопорушення. У ньому, крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Аналізуючи наведене, слід дійти висновку, що протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів у справі, але й актом обвинувачення у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення.

Частинами 1, 2 ст.9 Закону України «Про державний кордон України» передбачено, що перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Крім того, ч.3 ст.9 вказаного Закону визначено, що пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна

Відповідно до ч.1 ст.12 зазначеного Закону пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України.

Відповідно до Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» 24.02.2022 на території Україні запроваджено воєнний стан (воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень).

Апеляційний суд приймає до уваги, що відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 в Україні запроваджено загальну мобілізацію, що передбачає здійснення, визначених Законом України «Про правовий режим воєнного стану», заходів, зокрема, обмеження виїзду чоловіків 18-60 років за кордон.

Досліджуючи матеріали справи в апеляційному порядку, суд вважає наявні в матеріалах справи докази достатніми для обґрунтування вини ОСОБА_2 за критерієм «поза розумним сумнівом».

Частиною 2 ст.204-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених ч.1 цієї статті.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.

Факт вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, підтверджується дослідженими судом доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення ПдРУ № 292843 від 14.05.2024, з якого вбачаються дані про особу, дату, час, місце та обставини скоєного ним правопорушення; рапортом начальника відділення інспекторів прикордонної служби « Павлівка » відділу прикордонної служби « Великокомарівка » (тип Б) старшого лейтенанта ОСОБА_7 від 14.05.2024; схемою місцевості виявлення правопорушення від 14.05.2024; письмовими поясненнями гр. ОСОБА_2 від 14.05.2024; витягом з бази даних інформаційно-телекомунікаційної системи «Ризик» від 14.05.2024; доповідною запискою про результати проведення перевірочних заходів та письмовою заявою гр. ОСОБА_2 від 14.05.2024 щодо визнання своєї вини.

Оцінюючи вищезазначені докази окремо та в їх сукупності, ґрунтуючись на внутрішньому переконанні, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_2 в групі осіб, зокрема із громадянином України ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , намагався перетнути державний кордон України на вихід з України в Республіку Молдова поза пунктами пропуску через державний кордон України в пішому порядку, оскільки такий висновок ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи.

Апеляційним судом не приймаються до уваги посилання апелянта на те, що він не мав наміру незаконно перетинати державний кордон України, а лише скористався послугами водія на ім`я ОСОБА_8 , з яким він домовився про відвезення його до м.Київа, оскільки на підтвердження зазначеного не надано жодного доказу. При цьому, судом враховано, що зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 м.Харків, доказів проживання його родичів у АДРЕСА_2 , який він начебто відвідував, суду не надано; конкретна адреса мешкання не зазначена. Більш того, місце виявлення ОСОБА_2 разом з іншими особами поблизу с-ща Захарівка Роздільнянського району Одеської області, на відстані до 13 000 метрів від лінії державного кордону України, що підтверджує намір незаконного перетину кордону.

Враховано, що за положеннями пп.3 п.2 Положення «Про прикордонний режим», затвердженого постановою КМУ від 27.07.1998 за 1147 (зі змінами), прикордонна смуга - ділянка місцевості, яка встановлюється безпосередньо вздовж державного кордону на його сухопутних ділянках або вздовж берегів прикордонних річок, озер та інших водойм, завширшки 5 кілометрів від лінії державного кордону, але не може бути меншою від ширини смуги місцевості, що розташована в межах від лінії державного кордону до лінії прикордонних інженерних споруд.

Версія захисника щодо місця затримання ОСОБА_2 працівниками державної прикордонної служби, с.Перехрестово Роздільнянського району Одеської області не підтверджена жодним належним доказом та спростовується наявними в матеріалах справи доказами. Вказана версія викладена лише на стадії апеляційного перегляду справи, після отримання правової допомоги, а тому оцінюються судом як такий спосіб захисту, що має на меті уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Посилання захисника на наявність підстав у ОСОБА_2 для легального перетину кордону, з огляду на наявність у нього другої групи інвалідності, не спростовують наявність в його діях складу адміністративного правопорушення за ч.2 ст.204-1 КУпАП.

Так, згідно з п. 2-1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27.01.1995 за №57 (зі змінами), у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану перетинати державний кордон мають право, зокрема особи з інвалідністю за наявності:

- посвідчення, яке підтверджує відповідний статус;

- або пенсійного посвідчення чи посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю", "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю", в яких зазначено групу та причину інвалідності,

-або довідки для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, за формою, затвердженою Мінсоцполітики.

Разом з тим, суду не надано доказів, що на час здійснення правопорушення (14.05.2024) ОСОБА_2 мав відповідні документи. Як вбачається з матеріалів справи посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги, ОСОБА_2 видано 16 травня 2024 року, тобто після складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення. Довідка до акту огляду МСЕК від 23.02.2024 ні є документом, на підставі якої особа з інвалідністю має право перетинати кордон у разі введення на території України воєнного стану. При цьому, оцінка достатності наявних у ОСОБА_2 документів для виїзду за кордон у цій справі судом не надається, оскільки йому інкриміновані інші об`єктивні ознаки правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 204-1 КУпАП, зокрема спроба перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску.

Апеляційний суд зауважує, що сукупність таких обставин, як:

- місце затримання ОСОБА_2 , зокрема - на відстані до 13000 м від лінії державного кордону України поблизу с.Захарівка Роздільнянського району Одеської області, яке не є ні місцем реєстрації, ні місцем проживання останнього. При цьому, місце затримання є місцем дії прикордонного режиму;

- спосіб намагання перетину державного кордону - поза межами пункту пропуску в пішому порядку;

- відсутність дозвільних документів на перетин державного кордону, які надавали йому, як громадянину України чоловічої статі та призивного віку, право на перетинання державного кордону, зважаючи на обмеження, регламентовані Законом України «Про правовий режим воєнного стану»;

- групою осіб, а саме - з громадянами України ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , у відношення яких за інформацією ЄДРСР Фрунзівським районним судом Одеської області 21 травня 2024 року винесені постанови про притягнення до відповідальності за ч.2 ст.204-1 КУпАП (справи №517/671/24, №517/673/24), які набрали законної сили,

- визнання ОСОБА_2 під час складання адміністративних матеріалів вини у незаконному намаганні перетину державного кордону України,

вагомо свідчать про наявність у діях ОСОБА_2 наміру на вчинення інкримінованого правопорушення та спростовують твердження апелянта про те, що він не мав умислу на скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 204-1 КУпАП.

У протоколі про адміністративне правопорушення достатньо чітко і зрозуміло викладено суть інкримінованого ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, що не викликає у апеляційного суду будь-яких зауважень з приводу зрозумілості інформації, зазначеної у його змісті.

Наявний в матеріалах справи протокол про адміністративне правопорушення є належним доказом, оскільки, у відповідності до вимог ст.256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення, уповноваженою посадовою особою конкретизовано місце вчинення ОСОБА_2 інкримінованого йому діяння, зазначено місце здійснення спроби перетину державного кордону, додано схему із зазначенням цих координат із прив`язкою до місцевості та зазначено якими саме діями ОСОБА_2 вчинив незаконну спробу перетинання державного кордону.

Враховано, що відповідно до ст.252 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є самостійним доказом у справі про адміністративне правопорушення, та має бути оцінений за правилами оцінки доказів.

Отже, апеляційний суд встановив, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 відповідає вимогам КУпАП та Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення, затвердженою Наказом МВС України від 18.09.2013 № 898 (далі - Інструкція №898), він складений уповноваженою особою Державної прикордонної служби, в присутності правопорушника.

Посилання в апеляційній скарзі щодо невідповідності протокол про адміністративне правопорушення ПдРУ № 292843 від 14.05.2024 приписам ч.2 ст.256 КУпАП, а саме - відсутність в ньому підписів особи, яка його склала та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, та роз`яснення прав і обов`язків, передбачених ст.268 КУпАП спростовуються вказаним протоколом. Зокрема, протокол про адміністративне правопорушення ПдРУ № 292843 від 14.05.2024 містить підписи:

- уповноваженої посадової особи, яка склала протокол - ОСОБА_9 ;

- особи, яка притягається до відповідальності, - ОСОБА_2 (а.с.1).

Крім того, зі змісту вказаного протоколу вбачається, що громадянину ОСОБА_2 роз`яснено його права, передбачені ч.1 ст.63 Конституції України та ч.1 ст.268 КУпАП, які, більш того, процитовані у протоколі, у підтвердження зазначено ОСОБА_2 розписався у протоколі. Також ОСОБА_2 розписався у тому, що доповнень та зауважень до протоколу про адміністративне правопорушення не має, отримав примірник протоколу про адміністративне правопорушення, що спростовує доводи апеляційної скарги щодо не ознайомлення ОСОБА_2 з протоколом про адміністративне правопорушення та не роз`яснення права.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_2 не був позбавлений можливості викласти у протоколі або окремо свої заперечення щодо викладених у протоколі фактів, надати власні пояснення з приводу причин його знаходження 14.05.2024 біля 12.30 поблизу с-ща Захарівка Роздільнянського району Одеської області, на відстані до 13 000 метрів від лінії державного кордону України у групі осіб, а саме із гр. України ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Однак таких заперечень чи пояснень ОСОБА_2 не виклав.

Доводи апеляційної скарги щодо не відповідності змісту оскарженої постанови суду вимогам п.3 ч.2 ст.283 КУпАП, а саме: у постанові зазначено місце проживання ОСОБА_2 : АДРЕСА_1 , а у протоколі про адміністративне правопорушення - АДРЕСА_1 не спростовують висновки суду про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення за ч.1 ст.204-1 КУпАП.

Так, за паспортом громадянина України ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . У власних поясненнях від 14.05.2024 ОСОБА_2 зазначив місце свого проживання - АДРЕСА_1 (а.с.4). У протоколі про адміністративне правопорушення зазначено місце проживання ОСОБА_2 - АДРЕСА_1 (а.с.1), у постанові суду - АДРЕСА_1 .

Отже, назва вказаного проспекту містить ім`я та прізвище особи, на честь якої названий вказаний проспект, - Людвіг Свободи. Тому зазначення судом скороченої назви проспекту з вказівкою прізвища і без зазначення імені не може бути розцінено як невірне зазначення місце проживання. Вказані доводи апеляційної скарги ґрунтуються на власному невірному тлумаченні захисником правової норми. Судом першої інстанції у відповідності до вимог п.3 ч.2 ст.283 КУпАП зазначені відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування).

На переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги про відсутність умислу у апелянта на вчинення спроби перетину Державного кордону України, свідчить про непослідовність позиції останнього та підтверджує той факт, що відповідна версія виникла вже на стадії апеляційного перегляду судового рішення з метою уникнення відповідальності.

Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення є належним та допустимим доказом у справі та обґрунтовано покладений судом в обґрунтування доведення винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, як і рапорту від 14.05.2024, яким зафіксовано сам факт правопорушення.

Доводи апелянта щодо не зазначення в протоколі та оскаржуваній постанові об`єктивної та суб`єктивної сторони правопорушення, відсутності доказів вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Так, диспозиція ч.2 ст.204-1 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення дій групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених ч.1 цієї статті, яка передбачає адміністративну відповідальність за:

- перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України;

-або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Отже вказано норма містить варіації правопорушення. В даному випадку, ОСОБА_2 інкримінується намагання (спроба) незаконного перетину державного кордону України у групі осіб у спосіб - в пішому порядку поза пунктом пропуску через державний кордон України, що утворює самостійний склад адміністративного правопорушення за ч.2 ст.204-1 КУпАП.

Апеляційний суд критично відноситься до доводів апелянта про не усвідомлення ним складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки будучи особою, яка перебуває у віці 25 років, маючи вищу освіту, підписуючи протокол, останній вочевидь усвідомлював події, які відбуваються за його участю. Більш того, матеріали справи не містять доказів незаконного впливу працівниками прикордонної служби на ОСОБА_2 . Дії працівників прикордонної служби ОСОБА_2 у встановленому законом порядку не оскаржені.

З урахуванням наведеного, висновки суду першої інстанції щодо наявності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин, що виникли, і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Доводи апеляційної скарги оцінюються судом апеляційної інстанції як спосіб уникнення відповідальності, оскільки стороною захисту не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про помилковість висновків суду першої інстанції.

Враховуючи встановлене, апеляційний суд не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції.

У відповідності до положень п.1 ч.8 ст.294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Отже, за результатами апеляційного розгляду апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та справедливою, тому підстави для задоволення апеляційної скарги - відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника Бардука Віктора Іордановича задовольнити та поновити строк на апеляційне оскарження постанови Фрунзівського районного суду Одеської області від 21 травня 2024 року.

Апеляційну скаргу захисника Бардука Віктора Іордановича в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Фрунзівського районного суду Одеської області від 21 травня 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.204-1 КУпАП - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя І.А. Артеменко