Справа № 524/8037/24
Провадження 3/524/3027/24
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2024 року суддя Автозаводського районного суду м. Кременчука Пальчик О.О., розглянувши справу, яка надійшла з Кременчуцького районного управління поліції ГУНП в Полтавській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в режимі відеоконференції,

за ст. 173 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

В протоколі зазначено, що 22.05.2024 року о 02:01 год., а також 26.05.2024 року близько 01 год. 07 хв. ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 гр. висловлювався грубою брутальною лайкою на адресу інспекторів відділу диспетчерської служби моніторингу УОА ЗОР ГУ НП в Полтавській області, за що передбачена відповідальність за ст. 173 КУпАП.

Під час судового засідання ОСОБА_1 вину не визнав, пояснив, що він дійсно мав розмову з працівниками поліції, однак перебував при цьому не в громадському місці, а себе вдома у власному житлі за місцем проживання. При цьому, за свідченням ОСОБА_1 нецензурних або грубих слів він не вживав.

Адвокат особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, захисник Кононенко А.П. просив суд справу відносно ОСОБА_1 закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення, так як в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено відносно кого саме висловлювався грубою, брутальною лайкою ОСОБА_1 .

Свідків відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення не має, як і потерпілих.

В доданих до протоколу про адміністративне правопорушення документах, а саме супровідному листі на ім`я начальника Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області О.Холондовичу та рапорті начальника відділу ДС та МСЕК УОАЗОР ГУНП України в Полтавській області В.Антоненка на ім`я начальника ГУНП в Полтавській області Є. Рогачова вказано, що ОСОБА_1 разом зі своєю дружиною ОСОБА_2 допускали неправомірні дії у вигляді спілкування підвищеним тоном в грубій формі з висловленням лихослів`я та застосування ненормативної лексики відносно невідомих інспекторів та їхні дії можуть містити ознаки правопорушення передбачене ст. 173 КУпАП.

Додані документи не містять конкретних даних про скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

Аудіо записів будь якого спілкування по телефону ОСОБА_1 з працівниками поліції до протоколу про адміністративне правопорушення не додано.

Вислухавши особу, що притягається до адміністративної відповідальності, захисника, дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного.

Відповідно до диспозиції статті 173 КУпАП дрібне хуліганство, тобто нецензурна лайка в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

До того ж, відповідно до практики ЄСПЛ, вина особи повинна бути обґрунтована доказами, і така доведеність провини може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, тобто, таких, що не залишають місце сумнівам, оскільки, наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення ЄСПЛ від 18 січня 1978 року (справа "Ireland v. the United Kingdom"), критерій доведення якого "поза розумним сумнівом" застосовує ЄСПЛ що при оцінці доказів (рішення від 21 липня 2011 року (справа "Коробов проти України").

Тож, нецензурна лайка в громадських місцях одна з грубих форм неповаги до громадської моральності, непристойні висловлювання, один із найогидніших різновидів словесної брутальності, яка, хоча і не загрожує життю та здоров`ю людей, проте виявляє грубе, образливе ставлення до оточуючих, знижує рівень людського спілкування, завдає моральної шкоди духовному стану суспільства, ображає людську гідність, тощо.

Згідно даної норми адміністративним правопорушенням являється нецензурна лайка в громадських місцях. В протоколі про адміністративне правопорушення при викладі суті адміністративного правопорушення зазначено, що ОСОБА_1 лаявся брутальною лайкою в квартирі АДРЕСА_2 . Дана квартира є житлом ОСОБА_1 та не може визначатись чи враховуватись , як громадське місце.

Також зазначеною нормою як правопорушення визначено нецензурна лайка, а не груба брутальна лайка. Зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення дії не є адміністративним правопорушенням яке посягає на громадський порядок.

Словесний конфлікт, лайка, яка відбувалася в житлі ОСОБА_1 з працівниками поліції (які невідомі відповідно до матеріалів справи про адміністративне правопорушення) з приводу виконання заходів забезпечення кримінального провадження не може бути правопорушенням, передбаченим ст. 173 КУпАП. Ці дії повинні розглядатися в межах кримінального процесуального Закону та в рамках кримінального провадження, де ОСОБА_1 являється обвинуваченим. Причиною даної події, яка відбулася в житлі ОСОБА_1 було неналежне, на думку останнього, виконання працівниками поліції своїх посадових обов`язків пов`язаних з заходами забезпечення кримінального провадження та ніяким чином не направлені на порушення громадського порядку.

Отже, в діях ОСОБА_1 відсутня об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, а й суб`єктивна, що свідчить не тільки про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, а й відсутність будь - яких ознак цього правопорушення.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

І провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності (ст. 7 ч. 2 КУпАП).

Тож, ніхто не може бути підданий заходу впливу, в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом, що повністю резюмується з положеннями ст. 62 Конституції України, відповідно до якої особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, і ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також, на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У відповідності до положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

ЄСПЛ у рішенні від 10 лютого 1995 року (справа "Allenet de Ribemont v. France") наголосив, що принцип презумпції невинуватості перш за все гарантія процесуального характеру по кримінальним справам, однак, сфера застосування зазначеного принципу значно ширша: він обов`язковий не тільки для кримінального судочинства, що вирішує питання обґрунтованості обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

За змістом ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Кожен, чиї права та свободи, визнані у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року "Право на ефективний засіб правового захисту").

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 280 КУпАП).

І завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також, виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст. 245 КУпАП).

Основним документом, призначеним для фіксації юридичного факту адміністративного правопорушення, є протокол про адміністративне правопорушення, при цьому, для кожного виду адмінправопорушення, передбаченого КУпАП, в залежності від органу (посадової особи), якому підвідомче правопорушення, існує своя форма адмінпротоколу, зразки якого вміщуються в Інструкціях/Положеннях/Порядках оформлення матеріалів у справах про адміністративні правопорушення.

Тож, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол, відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення), місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, інші відомості, необхідні для вирішення справи, і, якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це, також, зазначається в протоколі (ст. 256 ч. 1 КУпАП).

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Так, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ст. 9 ч. 1 КУпАП).

Водночас, адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені КУпАП, настає, якщо ці порушення, за своїм характером, не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

При цьому, склад адміністративного правопорушення (проступку) включає в себе ознаки, які об`єднуються в чотири групи (елементи), що характеризують: об`єкт адміністративного проступку, об`єктивну сторону проступку, суб`єкт адміністративного проступку, суб`єктивну сторону проступку, і являють собою нерозривну єдність, наявність яких обов`язкова для кваліфікації конкретного діяння, і у випадку, коли хоча б один з елементів відсутній або ж не відповідає тим властивостям, що передбачені відповідною статтею Особливої частини КУпАП, діяння адміністративним правопорушенням (проступком) не являється.

Тож, адміністративне правопорушення це вчинок, який має форму дії або бездіяльності, проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, і саме наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та які встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото/кінозйомки, відеозапису чи засобів фото/кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також, іншими документами.

Згідно положень ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події та складу адміністративного правопорушення, оскільки, виходячи з загальноприйнятого принципу, закріпленому, в тому числі, і у ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, звинувачення та докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинен повно, всебічно, об`єктивно дослідити всі обставини справи і встановити, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, під час судового розгляду справи про адміністративне правопорушення, судом не встановлено в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

Відповідно до ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Суд також враховує практику Європейського Суду з прав людини (пункт 137 Рішення від 09 січня 2013 року у справі «Олександр Волков проти України» (заява №21722/11) про те, що строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності та остаточності, захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними (див. рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгз та інші проти Сполученого Королівства» (Stubbings and Others v. the United Kingdom), п. 51, Reports 1996-IV). Строки давності є загальною рисою національних правових систем договірних держав щодо кримінальних, дисциплінарних та інших порушень.

Поряд з цим, відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За таких обставин, вважаю, що справу про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП стосовно ОСОБА_1 необхідно закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись п. 1 ст.247 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга, подається протягом десяти днів з дня винесення постанови до Полтавського апеляційного суду через Автозаводський районний суд м Кременчука.

Суддя Оксана ПАЛЬЧИК