Справа № 454/1936/24 Головуючий у 1 інстанції: Фарина Л.Ю.
Провадження № 33/811/1222/24 Доповідач: Романюк М. Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2024 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Романюка М.Ф, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Сокальського районного суду Львівської області від 16 липня 2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

встановив:

цією постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 (сімнадцять тисяч)грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь держави судовий збір в сумі 605 (шістсот п`ять) 60коп.

Згідно з постановою судді, водій ОСОБА_1 14.05.2024, близько 22 год 56 хв в м. Соснівка на вул. Галицька 4, Червоноградського району Львівської області, в порушення вимог п.2.5 Правил дорожнього руху України, керував автомобілем марки «Citroen Jumpy» д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: порушення координації рухів, зіниці очей звужені та не реагують на світло. Водій від огляду на стан сп`яніння відмовився в законному порядку (під запис камер). Таким чином, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з даною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Сокальського районного суду Львівської області від 16 липня 2024 року, оскаржувану постанову скасувати і закрити провадження.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 покликається на упередженість суду та односторонній розгляд справи без врахування її фактичних обставин.

Звертає увагу на те, що він надав необхідні письмові пояснення щодо не наведення ознак наркотичного сп`яніння під час складання протоколу, щодо відсутності факту керування на відео, неналежної фіксації правопорушення, щодо наявності свідка та численних обставин, передбачених ст. 33 КУпАП.

Наголошує, що рух авто на відео зафіксовано не було.

Стверджує, що в матеріалах справи відсутні і не здобуті належні докази, які підтверджують факт вчинення ОСОБА_1 даного адміністративного правопорушення.

В судове засідання до суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлений, натомість подав клопотання, у якому просить задоволити подану апеляційну скаргу, оскільки не вчиняв правопорушення та транспортний засіб є єдиним джерелом його доходу. Також просить розглядати справу за його відсутності.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, прихожу до наступних висновків.

Доводи апелянта щодо поважності пропуску строку апеляційного оскарження є обґрунтованими. Суд вважає, що строк апеляційного оскарження пропущений апелянтом з поважних причин, а тому його слід поновити.

Згідно вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції дотримався всіх вказаних вимог закону, оскільки встановив обставини, які мають значення для об`єктивного та всебічного розгляду справи.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апелянтом в його апеляційній скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Незважаючи на позицію апелянта, про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, його вина підтверджується зібраними у справі і перевіреними доказами, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 751858 від 14.05.2024(а.с.1), рапортом працівника поліції (а.с.5); направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с.2); постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі ЕНА № 2149484 (а.с.4), та іншими матеріалами адміністративної справи у їх сукупності.

Аналізуючи відомості цих доказів у справі, апеляційний суд дійшов висновку, що вони узгоджуються між собою та беззаперечно свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Твердження апелянта про те, що він автомобілем не керував, апеляційний суд не бере до уваги та розцінює їх як такі, що спрямовані на уникнення останнім відповідальності за скоєне.

Вказані докази, якими стверджується факт керування транспортним засобом та відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, є логічними, послідовними, та такими, що взаємоузгоджуються між собою, а тому в апеляційного суду відсутні підстави сумніватися в їх достовірності та допустимості.

Стосовно доводів наведених апелянтом про відеозапис події, то апеляційний суд не бере до уваги доводи в частині їх неналежності та недопустимості, при цьому звертає увагу, що крім відеозапису вина ОСОБА_1 підтверджується іншими наявними в матеріалах справи доказами про які згадано вище.

При цьому, як слідує з відеозапису події, працівниками поліції під час патрулювання виявлено автомобіль який рухався в попутному напрямку, та такий був зупинений останніми. Працівник поліції підійшовши до водія, який сидів на водійському місці та в той момент не заперечував, що керував транспортним засобом, представився та повідомив про відеофіксацію. Під час розмови з водієм працівники поліції вказують на причину зупинку транспортного засобу, а саме те, що у автомобілі не працює підсвідка заднього номерного знаку, та запідозрили у водія ознаки наркотичного сп`яніння, після чого запропонували пройти тест в медичному закладі, при цьому роз`яснивши наслідки відмови від такого огляду, однак водій відмовився проїхати в медичний заклад, оскільки поспішав додому.

Таким чином, зважаючи на конкретні обставини справи, правопорушення, яке вчинив ОСОБА_1 є умисною, суспільно небезпечною дією, а тому зазначені у апеляційній скарзі обставини не можуть вважатись такими, що є підставою для закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32).

Викладені у постанові судді висновки відповідають фактичним обставинам справи.

Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції і були підставами для скасування постанови та закриття провадження, апелянтом не надано.

З огляду на викладене, підстав для задоволення апеляційної скарги щодо скасування постанови районного суду та закриття провадження у справі не встановлено.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

постановив:

поновити особі яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 строк апеляційного оскарження постанови судді Сокальського районного суду Львівської області від 16 липня 2024 року.

Постанову судді Сокальського районного суду Львівської області від 16 липня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін, а апеляційну скаргу особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя М.Ф. Романюк