Головуючий у суді першої інстанції: Бойко О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа №759/4650/24

провадження №33/824/3045/2024

11 липня 2024 року суддя судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду Шкоріна О.І.,

за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, адвоката Індиченка Юрія Петровича

розглянувши адміністративну справу відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 5 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою захисником адвокатом Індиченком Юрієм Петровичем,на постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 7 травня 2024 року,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Святошинського районного суду м. Києва від 7 травня 2024 рокуОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 2400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 років без оплатного вилучення транспортного засобу, зі стягненням судового збору на користь держави.

Згідно із постановою судді, ОСОБА_1 , будучи особою, яка протягом року притягалася до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, 28.02.2024 приблизно о 10.00 годин, в м. Києві, по пр-ту Л.Курбаса - пр-т Ак. Корольова, керував автомобілем «Мерседес», д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи права керування транспортними засобами, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, захисник ОСОБА_1 - адвокат Індиченко Ю.П.подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваної постанови, просив її скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

В обґрунтуванні апеляційної скарги зазначає, що судом не перевірено підстав зупинення транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , в матеріалах справивідсутні докази складання будь-якого іншого протоколу відносно ОСОБА_1 . Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні ст.251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Заслухавши доповідь судді, позицію захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_1 - адвокат Індиченко Ю.П. підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити. Крім того, пояснив, що автомобіль марки «Мерседес», яким керував ОСОБА_1 , останньому не належить. ОСОБА_1 ніколи не отримував водійські права, здати на водійські права йому заважає оскаржувана постанова.

За змістом ст. ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП, при розгляді справи про адміністративні правопорушення має бути забезпечено всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи, підлягають для з`ясування питання про те, чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа в його вчинені, рішення приймається на підставі доказів, долучених у суді і оцінених суддею за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна ( умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Пунктом 2.1 (а) ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Частиною 10 ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Частиною 5 статті 126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, що вчинено повторно протягом року після аналогічного вчинення адміністративного правопорушення.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП України, та накладаючи адміністративне стягнення, суд першої інстанції виходив із того, що винність дій ОСОБА_1 підтверджується протоколом серії ААД №864689, з якого вбачається, що ОСОБА_1 , будучи особою, який 01.12.2023вчинив правопорушення за ознаками керування транспортним засобом, не маючи права керування таким транспортним засобом, 28.02.2024 приблизно о 10.00 годин, тобто повторно протягом року, керував автомобілем «Мерседес», д.н.з. НОМЕР_1 , по пр-ту Л.Курбаса - пр-т Ак. Корольова, відомостями з реєстру про те, що ОСОБА_1 1 грудня 2023 року вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.126 КУпАП, за що був притягнутий до адміністративної відповідальності.

В ході судового розгляду в суді першої інстанції ОСОБА_1 не заперечував факт керування легковим транспортним засобом «Мерседес», д.н.з. НОМЕР_2 вказаних у протоколах обставин за відсутності права керування таким транспортним засобом.

Відповідно до положень ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353-XII право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. Забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Положенням про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1993 року № 340, передбачено, що позбавлення водіїв права на керування транспортними засобами здійснюється відповідно до законодавства (п. 20).

Виходячи із системного аналізу зазначених норм, суд вважає, що правова природа стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами не зводиться виключно до вилучення посвідчення водія та не вичерпується такою дією, а застосовується на певний період, тривалість якого визначається судом відповідно до санкції відповідної статті глави 10 КУпАП, і полягає у забороні керувати транспортними засобами.

Позбавлення права керувати транспортними засобами має відповідати загальній меті будь-якого стягнення, передбаченій ч. 1 ст. 24 КУпАП. У контексті розглядуваного питання особливої уваги набуває досягнення мети стягнення щодо запобігання вчиненню нових адміністративних правопорушень як особою, що притягнута до адміністративної відповідальності, так і іншими особами, з дотриманням засади справедливості та принципу рівності всіх перед законом.

Так, внаслідок порушення особою, незалежно від наявності чи відсутності у неї посвідчення подія, правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту створюється реальна небезпека для життя і здоров`я інших осіб та спричиняється відповідна шкода, а тому стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами в окремих випадках є необхідним з метою попередження спричинення такою особою шкоди здоров`ю чи навіть смерті іншим особам через порушення нею правил дорожнього руху в майбутньому, а також для дієвого впливу на сприйняття суспільством, у тому числі іншими водіями.

При цьому, слід звернути увагу на підвищену суспільну небезпечність дій осіб, які керують транспортними засобами, не маючи достатніх теоретичних і практичних знань та не отримавши у передбаченому законом порядку посвідчення водія, оскільки вірогідність настання дорожньо-транспортної пригоди у такому випаду є значно вищою, а тому попереджувальна мета стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами у такому випадку набуває особливого значення.

Підхід щодо неможливості призначення стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами особі, яка не отримувала посвідчення водія на право керування транспортними засобами, не відповідає засаді справедливості та принципу рівності всіх перед законом, а також нівелює попереджувальну мету стягнення.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції відповідно до ст. 280 КУпАП оцінивши докази в їх сукупності встановив дійсні обставини, та дійшов обґрунтованого висновку про винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, що мало місце 28 лютого 2024 року.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження законності зупинки поліцейським транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 , не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваної постанови, оскільки сам факт порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху - відсутність посвідчення на право керування транспортним засобом не заперечується останнім.

Порушень вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП., не вбачається. Підстави для зміни призначеного судом відповідно до вимог закону стягнення, а також закриття провадження у справі на підставі п. 1 ст. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення у діях ОСОБА_1 відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника Індиченка Юрія Петровича, подану в інтересах ОСОБА_1 ,залишити без задоволення.

Постанову Святошинського районного суду м. Києва від 7 травня 2024 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя: О.І.Шкоріна