ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/5028/23 Головуючий І інстанції Сугачова О.О.
Провадження № 33/818/38/24 Суддя доповідач Гєрцик Р.В.
Категорія: ч.5 ст.122 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2024 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Гєрцика Р.В.

секретаря судового засідання Соболєвої Є.Є.

за участю особи, яка притягається

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

захисника Царьова Р.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу захисника Царьова Р.В. на постанову судді Московського районного суду м.Харкова 31 серпня 2023 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст.122 КУпАП, щодо ОСОБА_1 -

ВСТАНОВИВ

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Згідно постанови судді, ОСОБА_2 04.06.2023 о 21:08 годині, керуючи автомобілем «Renault Megane Scenic» державний номерний знак НОМЕР_1 , у м. Харкові по пр-ту Героїв Харкова, 94, при перестроюванні з крайньої правої полоси в ліву (середню), не надав сигнал світловим покажчиком повороту та змусив водія автомобіля «Toyota Corolla 9221» різко гальмувати, подавати звуковий сигнал, чим створив аварійну обстановку, не надавши дорогу автомобілю «Toyota Corolla 9221», який рухався в середній смузі попутного напрямку.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 10.3, п. 9.2б Правил дорожнього руху України та вчинив правопорушення, передбачене ч.5 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постановою судді Московського районного суду м.Харкова 31 серпня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 85 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 1445 гривень та стягнуто судовий збір в розмірі 536 грн 80 коп.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисник Царьов Р.В. просить постанову судді скасувати як необґрунтовану та незаконну, таку, що не відповідає фактичним обставинам справи, винести нову постанову, якою провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

В обґрунтування заявлених апеляційних вимог посилається на те, що довідка до протоколу, яка міститься в матеріалах справи, не містить дати та місця складання, а також протокол про адміністративне правопорушення не може містити виправлення та закреслення відомостей, що вносяться до протоколу, та внесення додаткових записів після того, як протокол підписано особою, стосовно якої його складено, свідчить про те, що після доопрацювання працівниками поліції повинен був складений новий протокол про адміністративне правопорушення.

Зазначає, що матеріали справи не містять доказів адміністративного правопорушення, оскільки відеозапис з реєстратора автомобіля поліцейських Toyota Corolla 9221 не підтверджує їх різкого гальмування, не чутно звукового сигналу та не вбачається зміни напрямку руху їх автомобіля у зв`язку з діями водія ОСОБА_1 , тобто наслідки, передбачені ч.5 ст.122 КУпАП, які є обов`язковою складовою даного правопорушення, не настали. Вважає, що до ситуації, яка викладена в протоколі, необхідно застосовувати вимоги п. 10.11 Правил дорожнього руху України.

Мотиви суду

Перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП, перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши доводи захисника та ОСОБА_1 на підтримання вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

В судовому засіданні захисник заявив клопотання про призначення судової автотехнічної експертизи та експертизи відеозапису, наданого працівниками поліції щодо можливої фальсифікації такого відеозапису та на розгляд експертів поставити низку питань з цього приводу та наявності настання наслідків, передбачених ч.5 ст.122 КУпАП, в результаті дій водія ОСОБА_1 .. Дослідивши заявлене клопотання, суд апеляційної інстанції зазначає, що матеріали справи містять достатню кількість відомостей щодо події, внаслідок якої було складено протокол про адміністративне правопорушення, і на час апеляційного розгляду не вбачається необхідності залучення експерта, який володіє спеціальними знаннями, у відповідності до вимог ст. 273 КУпАП, тобто за наслідками поданої апеляційної скарги належить вирішити суто правові питання про винуватість або не винуватість особи, стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Питання, що ставляться апелянтом експерту в заявленому клопотанні взагалі охоплюються апеляційними доводами щодо незгоди з судовим рішенням та межують з вирішенням правових питань щодо винуватості особи, які належить вирішувати тільки суду. Крім того, стороною захисту не надано жодних даних, які б об`єктивно свідчили про можливі зловживання з цього приводу з боку працівників патрульної поліції.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення цього клопотання.

Відповідно до положень ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Згідно з приписами ч.2 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Слід також звернути увагу, що відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

У рішенні Європейського суду у справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року відображено послідовну рекомендацію цієї міжнародної установи про пріоритетність неформального розуміння поняття «обвинувачення» національними судами.

Положеннями ст.9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Склад правопорушення - сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення і є підставою для притягнення суб`єкта правопорушення до адміністративної відповідальності.

Складом правопорушення є наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

При цьому, суд (суддя) повинен обґрунтовувати свої висновки про винуватість лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих не спростованих презумпцій факту (рішення ЄСПЛ "Коробов проти України" №39598/0з від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування.

У п. 4.1 рішення Конституційного суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010 КСУ дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

В розумінні ЄСПЛ справи про адміністративні правопорушення є кримінальним провадженням, тому до таких справ за аналогією можливо застосувати принципи кримінального процесу.

А відтак, у справах про адміністративні правопорушення, на які ЄСПЛ поширює кримінально правовий аспект, особа, щодо якої розглядається справа, та потерпілий додатково користуються гарантіями ст.6 Конвенції: право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника (за браком коштів), ін. Крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості.

Поширення стандартів кримінального провадження на справи про адміністративні правопорушення, безсумнівно, зумовлює необхідність дотримання особливих вимог до процедури збирання, подання та оцінки доказів, а також до вмотивованості судових рішень, які у разі визнання особи винною повинні містити відповідні достатні мотиви, які дали змогу спростувати презумпцію невинуватості та призначити пропорційне вчиненому покарання.

У рішенні у справі «Олег Колесник проти України» ЄСПЛ вказав, що вимоги пункту 3 статті 6 Конвенції слід розглядати як конкретні аспекти права на справедливий судовий розгляд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції, і завдання суду полягає у тому, щоб з`ясувати, чи був увесь зазначений процес, включно зі способом, у який здійснювався збір доказів, «справедливим» у значенні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Протокол про адміністративне правопорушення за своєю суттю є процесуальним документом, яким уповноважений орган засвідчує певне порушення, допущене особою, яке містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого відповідними нормами КУпАП і який є підставою для подальшого провадження у справі, після його складання особа вважається притягнутою до адміністративної відповідальності. Зміст протоколу про адміністративне правопорушення повинен чітко відповідати приписам ст.256 КУпАП, особливо в частині викладення фабули правопорушення, яка, як зазначено вище фактично є обвинуваченням.

При цьому, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Протокол про адміністративне правопорушення є офіційним документом, до нього висуваються певні вимоги, а обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення та надання доказів на підтвердження викладених в протоколі відомостей, покладається на особу, яка його складає та не може бути перекладено на суд, згідно загальних засад судочинства.

Доведення вини правопорушника покладається на орган, що складає протокол про адміністративне правопорушення. Під доказуванням у провадженні у справах про адміністративні правопорушення слід розуміти процесуальну діяльність суб`єктів щодо збору, перевірки та оцінки доказів з метою встановлення об`єктивної істини у справі й прийняття на цій основі законного рішення.

Відповідно до оскаржуваної постанови судді районного суду ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.122 КУпАП.

Апеляційний суд не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції.

Так, ч.5 ст.122 КУпАП передбачена відповідальність за порушення, передбачені частинами першою четвертою - цієї статті, що спричинили створення аварійної обстановки, а саме: примусили інших учасників дорожнього руху різко змінити швидкість, напрямок руху або вжити інших заходів щодо забезпечення особистої безпеки або безпеки інших громадян.

Отже, об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП, утворюється у разі вчиненні порушення правил безпеки руху та експлуатації транспортних засобів, передбачених частинами 1-4 ст. 122 КУпАП, та настанням обов`язкових наслідків у виді вимушеного вчинення іншими учасниками дорожнього руху дій, пов`язаних із різким зменшенням швидкості, зміною напрямку руху, або вжиття інших заходів щодо забезпечення особистої безпеки, або безпеки інших громадян.

Тобто, доказуванню підлягає, як порушення ПДР України, передбачені частинами 1-4 ст. 122 КУпАП, так і створення внаслідок такого порушення аварійної ситуації з настанням зазначених наслідків для інших учасників дорожнього руху. І така правова конструкція складу даного правопорушення (матеріальний склад) є імперативною з боку законодавця.

При цьому, частиною 1 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність відповідно за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками;

Частиною 2 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди;

Частиною 3 ст. 122 КУпАП - передбачена відповідальність за ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху;

А частиною 4 ст. 122 КпАП України за перевищення встановлених обмежень швидкості руху тз більше як на 50 км/год.

Так, згідно постанови суду першої інстанції, ОСОБА_2 04.06.2023 о 21:08 годині, керуючи автомобілем «Renault Megane Scenic» державний номерний знак НОМЕР_1 , у м. Харкові по пр-ту Героїв Харкова, 94, при перестроюванні з крайньої правої полоси в ліву (середню), не надав сигнал світловим покажчиком повороту та змусив водія автомобіля «Toyota Corolla 9221» різко гальмувати, подавати звуковий сигнал, чим створив аварійну обстановку, не надавши дорогу автомобілю «Toyota Corolla 9221», який рухався в середній смузі попутного напрямку. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 10.3, п. 9.2б Правил дорожнього руху України та вчинив правопорушення, передбачене ч.5 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

При цьому судом зазначено, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП, підтверджується, дослідженими в судовому засіданні, доказами: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 457348 від 04.06.2023 року, відеозаписом, письмовими поясненнями, рапортом.

Разом з цим, як убачається з переглянутого в судовому засіданні суду апеляційної інстанції відеозапису, наданого працівниками поліції, відеозапис здійснювався зі службового автомобіля Toyota Corolla, який рухався по пр-ту Героїв Харкова в бік вул. Академіка Павлова. Близько 21:08 години, за адресою: м. Харків, , пр-т Героїв Харкова, біля будинку № 94, де дорога має три смуги для руху, він рухався в середній смузі, а в правій смузі рухався автомобіль Renault Scenic державний номерний знак НОМЕР_1 . Водій автомобіля Renault Scenic без увімкненого покажчику повороту здійснив перестроювання в середню смугу для руху, в якій він рухався, що дійсно є порушенням ПДР та фактично не заперечувалось стороною захисту. Однак, з відеозапису не вбачається, що автомобіль Toyota Corolla здійснив екстрене гальмування, різко змінив швидкість руху, змінив напрямок руху або навіть подав звуковий сигнал для уникнення зіткнення, тобто з відеозапису вбачається, що під час перестроювання автомобіля Renault Scenic, водій автомобіля Toyota Corolla продовжив рух, не змінюючи швидкості, та порушення з боку водія ОСОБА_1 в принципі не викликало аварійної (екстреної) ситуації, які б зумовили водія автомобіля Toyota Corolla вчиняти певні дії, зазначені в ч.5 ст.122 КУпАП .

Виходячи з приписів вказаних правових норм, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського щодо встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством та належної фіксації такого правопорушення, шляхом оформлення протоколу про адміністративне правопорушення.

При цьому, протокол про адміністративне правопорушення, без його належного правового аналізу, не може бути визнаний належним доказом по справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом, фактично є обвинуваченням, а обставини, викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Апеляційний суд ставиться критично до долучених працівниками поліції пояснень інспектора роти 5 батальйону 3 УПП в Харківській області старшого лейтенанта поліції Шкуренка О., оскільки він є зацікавленою особою та їх зміст суперечить відомостям оглянутого відеозапису.

За таких обставин, хоча водій ОСОБА_1 і порушив вимоги ПДР України, які регулюють порядок напрямку руху по смугах, проте такі його дії хоча й спричинили можливий дискомфорт для інших учасників руху, проте не створили аварійної обстановки, що унеможливлює кваліфікацію дій ОСОБА_1 саме за ч.5 ст.122 КУпАП, відтак його вина у вчиненні саме цього правопорушення не доведена належними та допустимими доказами.

Встановлення та зазначення повних відомостей у протоколі про адміністративне правопорушення, є прямим обов`язком органу, який склав протокол відповідно до вимог ч.1 ст.256 КУпАП.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Малофєєва проти Росії», серед іншого зазначено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принцип рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Проте судом першої інстанції залишено поза увагою наведені недоліки, допущені уповноваженою посадовою особою під час оформлення протоколу про адміністративне правопорушення.

За таких обставин, під час апеляційного перегляду справи судом встановлено, що працівниками поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення не зібрано доказів, які б беззаперечно підтверджували створення аварійної ситуації та настання наслідків у виді вимушеного вчинення іншими учасниками дорожнього руху дій, пов`язаних із різким зменшенням швидкості, зміною напрямку руху, або вжиття інших заходів щодо забезпечення особистої безпеки, або безпеки інших громадян

Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст. 283,284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно зазначити опис обставин, установлених під час розгляду справи, навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог ст.251,252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Однак, дані вимоги при розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 в суді першої інстанції не були виконані в повному обсязі.

Оскаржувана постанова містить лише відтворений зміст протоколу про адміністративне правопорушення та формальний перелік отриманих судом доказів.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Наявність обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Суд вправі обґрунтовувати свої висновки про винуватість лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення ЄСПЛ, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series А заява № 25).

Таким чином порушено принципи всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, а саме: обґрунтування вини сформовано лише на формально перелічених документах, не взято до відомості даних відеозапису.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. За таких обставин факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.5 ст.122 КУпАП, є недоведеним, а висновок суду про винуватість останнього є безпідставним, таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, наявним доказам та зазначеним вимогам закону, про що слушно зазначається в апеляційній скарзі.

Враховуючи зазначене, постанова судді щодо ОСОБА_1 не може бути визнана законною та обґрунтованою, а тому підлягає скасуванню із закриттям провадження по справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.122 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Царьова Р.В. задовольнити.

Постанову судді Московського районного суду м.Харкова 31 серпня 2023 року щодо ОСОБА_1 скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст.122 КУпАП, щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Р.В. Гєрцик