Єдиний унікальний номер №943/287/24
Провадження №3/943/239/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2024 року

Суддя Буського районного суду Львівської області Журибіда Б.М., розглянувши матеріали, які надійшли від начальника Відділення поліції № 2 Золочівського РВП ГУ НП у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, працюючого менеджером ТзОВ «АНЛЕВО», жителя АДРЕСА_1 ,

за ст. 130 ч. 1 КУпАП -

встановив :

Із протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 016231 від 26.01.2024 року вбачається, що ОСОБА_2 26 січня 2024 року о 22.09 год в м. Буську на пл. Звитяги, 3, Золочівського району Львівської області керував автомобілем марки «Мазда 6», н/з НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, (різкий запах алкоголю з порожнини рота, нечітка вимова). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку на місці зупинки та у медичному закладі відмовився під відеозапис, чим порушив вимоги пункту 2.5 ПДР України.

В судове засідання ОСОБА_2 , не з`явився, був судом належним чином повідомлений про день та час розгляду справи за вказаним у протоколі місцем проживання. Забезпечив явку захисника, адвоката Сай Тетяни Петрівни, яка винуватість свого підзахисного у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, заперечила та просила закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу правопорушення з огляду на те, що в матеріалах справи відсутні докази факту керування її підзахисним транспортним засобом та відсутністю доказів зупинки транспортного засобу. Зазначає, що працівник поліції просто підійшов до ОСОБА_2 , коли останній стояв біля автомобіля, що був припаркований на площі Звитяги в м.Буськ з вимкненим двигуном. Таким чином, жодних інших належних і допустимих доказів винуватості її підзахисного немає, то усі сумніви повинні трактуватись на користь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, що спростовує вину ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП.

Заслухавши доводи захисника, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, приходжу до наступного висновку.

За правилами ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно зі ст. 245 КУпАП до завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення належить, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

В судовому засіданні досліджені матеріали, а саме:

- протокол про адміністративне правопорушення серії Серія ААД №016231 від 26.01.2024 року, де викладена фабула правопорушення;

- направлення водія на огляд стану сп`яніння до Буської ЦРЛ;

- запис на DVD диску;

- інформація ВП №2 щодо водія ;

- рапорти інспектора СРПП ВП №2 від 27.01.2024;

- постанова Серія ЕНА № 1317663 від 26.01.2024;

- рішення Буського районного суду Львівської області від 04.07.2024 року;

Відповідно до п.2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Так, обов`язковою ознакою правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є саме керування особою транспортним засобом у стані сп`яніння.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази керування ОСОБА_2 26 січня 2024 року о 22.09 год в м. Буськ на пл. Звитяги, 3, Золочівського району автомобілем марки «Мазда 6», н/з НОМЕР_1 . Зокрема, на доданому до справи відеозаписі зафіксовано лише те, як працівник поліції підійшов до ОСОБА_2 , коли останній стояв біля автомобіля, що був припаркований на площі Звитяги в м.Буськ з вимкненим двигуном. Потім працівники поліції пропонують пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння та складають протокол про притягнення його до адміністративної відповідальності. На відеозапису, який міститься в матеріалах справи, не відображено ні керування транспортним засобом особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, ні його зупинки працівниками поліції, що свідчить про відсутність у діях ОСОБА_2 складу правопорушення, а саме - об`єктивної сторони.

Крім того, відповідно до вимог п. 5 розділу ІІ та п. 2 Розділу ІІІ Наказу МВС України № 1026 від 18.12.2018 року «Про затвердження Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису» (далі - Інструкція № 1026) включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

За приписами ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 5 ст. 266 КУпАП огляд особи на стан сп`яніння, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Окрім цього, згідно рапорта інспектора СРПП ВП №2 Золочівського РВП ГУ НП у Л/о Андрія Пнівського, 26.01.24 року о 22:37 була складена Постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху Серії ЕНА №1317663 від у вигляді штрафу в розмірі 510,0 грн. за ч.2 ст.122 КУпАП за те, що 26.01.2024 року о 22:29 годині в місті Буськ по площі Звитяги, 3, Золочівського району Львівської області ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом MAZDA 6, номерний знак НОМЕР_1 не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті, чим порушив вимоги п.п 9.2 б ПДР України Порушення попереджувальних сигналів перед перестроюванням, поворотом, розворотом.

Проте вказані обставини були предметом дослідження судом по справі №943/771/24. Так, вище вказана Постанова Серії ЕНА №1317663 від 26.01.24 року - скасована рішенням Буського районного суду Львівської області від 04 липня 2024 року по справі №943/771/24, яка набрала законної сили.

Так, відповідно до висновку П`ятого апеляційного адміністративного суду у справі №473/1404/20 від 20 листопада 2020 р. передбачено, що якщо поліцейським не задокументовано та не доведено належними та допустимими доказами факту порушення водієм правил дорожнього руху, то вимога інспектора до водія про пред`явлення документів, що посвідчують особу або документів на право керування є неправомірною.

Верховний Суд в Постанові від 15 березня 2019 року по справі № 686/11314/17, зазначив, що поліцейські не можуть вимагати у водія свідоцтво про реєстрацію автомобіля та полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, якщо у них немає доказів вчинення правопорушення.

Відповідно до вищезазначеного, водій не зобов`язаний надавати документи, та виконувати всі подальші вимоги працівників поліції без доказів порушення Правил дорожнього руху.

Згідно п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху або якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення.

Поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Аналіз наведених вище положень нормативно-правових актів дає підстави для висновку, що поліцейський має право вимагати у водія пред`явлення документів, що посвідчують особу, а також вимагати пройти огляд у на стан алкогольного сп`яніння, якщо існує достатньо підстав вважати, що така особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав) та безпосередньо при оформленні дорожньо-транспортної пригоди. У випадку, якщо поліцейський належним чином не зафіксував факту порушення особою Правил дорожнього руху, вимоги відповідної посадової особи про пред`явлення водієм документів, а також вимоги пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння є неправомірними.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а не підтвердження здійснення водієм правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23грудня 2005 року №14«Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» визначено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Вказана правова позиція повністю узгоджується з висновками викладені Другим апеляційним адміністративним судом у рішенні від 29.07.2021 у справі № 524/7029/20.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював особливу важливість принципу «належного урядування». Цей принцип передбачає, що на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Рисовський проти України», «Лелас проти Хорватії» і «Тошкуце та інші проти Румунії»). Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», «Ґаші проти Хорватії», «Трґо проти Хорватії»).

Враховуючи вказане, у даному випадку має місце порушення принципу «належного урядування», адже на ОСОБА_2 , не може перекладатись відповідальність за обставини, що виникли в результаті недотримання працівниками патрульної поліції власних процедур, визначених приписами чинного законодавства України.

Згідно статті 129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Відповідно до частини третьої статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а не підтвердження здійснення водієм правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Касаційний адміністративний суд в складі Верховного Суду в рішенні №404/4467/16-а від 20.02.2019 року зазначив, що само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування. Проте, зазначення «водія» унеможливлює правозастосування вказаного визначення в розумінні ст. 130 КУпАП, оскільки суттєво зменшує коло осіб, які можуть бути притягнуті до відповідальності за керування у нетверезому стані.

В судовому засіданні був досліджений відеозапис, доданий до протоколу про адміністративне правопорушення, на якому видно чоловіка який представився ОСОБА_2 , зафіксовано розмову останнього з поліцейським. Втім моменту руху транспортного засобу, керування ним водієм, а також моменту зупинки транспортного засобу працівниками поліції не зафіксовано.

Судом враховується, що об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП є керування транспортним засобом у стані сп`яніння (наркотичного чи алкогольного). Тобто доказова база має бути спрямована саме на доведення одночасно двох обставин: керування транспортним засобом і перебування у стані сп`яніння (наркотичного чи алкогольного).

Для того, щоб виявити вказане правопорушення, той чи інший транспортний засіб має бути законно зупинений співробітниками поліції, в противному випадку протиправність зупинки (за умови відсутності задокументованого порушення ПДР та подальшим притягненням до відповідальності), може поставити під сумнів й саму подальшу процедуру виявлення «нетверезого водія» .

Визначення терміну "керування транспортним засобом" було наведено в п. 27 Пленуму ВСУ від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Приймаючи до уваги приписи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також зважаючи на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011, заява № 16347/02), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04), «Карелін проти Росії» (рішення від 20.09.2016, заява № 926/08), виходжу з того, що, як і у кримінальному провадженні, суддя у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У відповідності до ч. 2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, але працівники поліції, всупереч цих вимог, не забезпечили відповідного доказового матеріалу у справі.

Також враховується, що в матеріалах справи відсутні необхідні і достатні докази того, що підтверджують вину ОСОБА_2 за ч.1 ст.130 КУпАП, а саме те, що водій керував транспортним засобом і був зупинений працівниками поліції в процесі руху. Матеріали справи також не містять належних та допустимих доказів, що підтверджують факт порушення водієм правил дорожнього руху і як наслідок його законне зупинення за таке порушення.

Суд зважає при цьому, що протокол про адмінправопорушення, хоч і є джерелом доказів, однак за своєю процесуальною суттю є фіксацією правопорушення, та інформація, яка в нього вноситься повинна ґрунтуватися на первинних доказах, зокрема на візуальних спостереженнях, фото- та відео- фіксації, поясненнях свідків тощо.

При цьому, суд наголошує, що він не має права самостійно відшукувати докази на користь обвинувачення, адже діючи таким чином, він неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене вважаю, що у діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки його вину працівниками поліції не доведено належним чином, а представлені суду докази не є такими, що беззаперечно підтверджують виннуватість останнього у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відтак, виходячи з вимог пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП, провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за частиною 1 статті 130 КУпАП підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 247, 280, 283, 284 КпАП України, суддя -

постановив :

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення, за ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня винесення постанови до апеляційного суду Львівської області через Буський районний суд Львівської області.

Суддя Б. М. Журибіда