Справа № 694/1055/24
Провадження № 3/694/487/24
ПОСТАНОВА

Іменем України

10.09.2024 року м. Звенигородка

Суддя Звенигородського районного суду Черкаської області Сакун Д.І., розглянувши матеріали, які надійшли з Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 ,

за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и л а:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 339464 від 18.04.2024 року ОСОБА_1 18.04.2024 року о 16.30 год. на а/д Н-16 124 км. в межах Звенигородського району Черкаської області керуючи автомобілем «ВАЗ 11193» д.н.з. НОМЕР_1 не був уважним, не впевнився в безпечності свого маневру, не врахував дорожньої обстановки під час зміни напрямку руху, а саме повороту ліворуч, здійснив зіткнення з автомобілем «Ford Focus» д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.3Б, 10.1, 10.8 ПДР, відповідальність за вчинення даного правопорушення передбачена ст. 124 КУпАП .

ОСОБА_1 в судовому засіданні свою вину не визнав та пояснив, що водій ОСОБА_2 порушив вимоги лінії дорожньої розмітки, перетнув лінію дорожньої розмітки, перетин якої заборонено, здійснив обгін в місці де заборонено обгін та в подальшому не повернувся в свою смугу руху, чим створив аварійну ситуацію для нього. Вказує, що він перебував в аварійній обстановці, яку для нього створив водій ОСОБА_2 , а дії водіїв в аварійній обстановці ПДР не регламентуються.

Адвокат Лавріненко Є.Ю. подав до суду клопотання про закриття справи в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Інший учасник дорожнього руху ОСОБА_2 на неодноразові виклики до суду не з`явився. Причини неявки суду не повідомив.

Свідок ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася.

Інспектор СРПП ОСОБА_4 , який складав протокол про адміністративне правопорушення в судовому засіданні вказав, що приїхав на місце ДТП, опитав учасників та склав протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 так, як вважав, що саме через порушення ПДР ОСОБА_1 сталася вказана ДТП.

Постановою Звенигородського районного суду Черкаської області від 02.07.2024 року призначено по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП судово-автотехнічну експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання:

1. Як повинен був діяти водій автомобіля ВАЗ-21193 р.н. НОМЕР_3 ОСОБА_1 в даній дорожній обстановці, яка склалася на момент ДТП, відповідно до вимог. Правил дорожнього руху України?

2. Як повинен був діяти водій автомобіля «Форд Фокус» д.н. НОМЕР_4 ОСОБА_5 в даній дорожній обстановці, яка склалася на момент ДТП, відповідно до вимог Правил дорожнього руху України?

3. Невідповідності яким вимогам Правил дорожнього руху України в діях учасників даної пригоди, з технічної точки зору, знаходяться у причинному зв`язку з розвитком механізму ДТП??

Проведення експертизи доручено судовому експерту ОСОБА_6 , за адресою: м. Черкаси, вул. Гоголя, 224, корпус 2, офіс 225, попереджено його про кримінальну відповідальність за ст. 384, 385 КК України.

Заслухавши учасників судового процесу, адвокатів, дослідивши матеріали справи та висновок експерта суд приходить до наступного:

Статтею 124 КУпАП відповідальність передбачена за наступне: «Порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна».

Судом встановлено, що згідно висновку експерта № СТ/198Е-24 від 16.08.2024 року:

1. У дорожній обстановці, яка склалася на момент пригоди, за наявних у матеріалах справи даних, водій автомобіля ВАЗ-21193 р.н. НОМЕР_3 ОСОБА_1 повинен був діяти у відповідності до вимог пп. 10.1.; 10.4.; 16.13. Правил дорожнього руху України.

2. У дорожній обстановці, яка склалася на момент пригоди, за наявних у матеріалах справи даних, водій автомобіля «Форд Фокус» р.н. НОМЕР_4 ОСОБА_5 , повинен був діяти у відповідності до вимог пп. 14.6.а); 34.1.1Правил Дорожнього руху України.

3. У дорожній обстановці, яка склалася на момент пригоди, за наявних у матеріалах справи даних, у діях водія автомобіля ВАЗ-21193 р.н. НОМЕР_3 ОСОБА_1 невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які б, з технічної точки зору, перебували у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди, не вбачається. У дорожній обстановці, яка склалася на момент пригоди, за наявних у матеріалах справи даних, у діях водія автомобіля «Форд Фокус» р.н. НОМЕР_4 ОСОБА_5 вбачаються невідповідності вимогам пп. 14.6.а); 34.1.1. Правил дорожнього руху України, які, з технічної точки зору, перебували у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ст.252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст.251КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані, зокрема, встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та засобів, що мають функції відеозапису, тощо.

Відповідно до положень статті 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Дослідивши письмові матеріали провадження суд приходить до висновку, що факт порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, чи іншого майна не доведено.

Інших доказів суду не надано.

Отже, повертаючись до обставин даної справи, Суд звертає увагу на те, що ст.124 КУпАП, передбачає відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, що в даному випадку інкримінується ОСОБА_1 .

Таким чином, в даній ситуації вимагається доведення того, що саме ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом не дотримався ПДР України, що призвело до ДТП, на підтвердження чого, суду було надано протокол про адміністративне правопорушення.

В даній ситуації на думку Суду в матеріалах справи не знайшло підтвердження того, що ОСОБА_1 порушив п.п. 10.8, 10.1, 2.3.Б ПДР України.

Зокрема, як було зазначено вище, ОСОБА_1 повністю заперечив вчинення ним адміністративного правопорушення, а саме вказав, що ДТП сталася саме із вини іншого учасника руху.

В такій ситуації протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належними доказами по даній справі в розумінні ст.251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у Суду.

В своїй прецедентній практиці даючи тлумачення Конвенції Європейський Суд неодноразово повторював, що з метою забезпечення змагальності процесу всі докази мають, як правило, подаватися у відкритому судовому засіданні у присутності обвинуваченого. Існують винятки з цього принципу, але вони не можуть призводити до порушення права на захист. За деяких обставин може виникнути потреба у використанні показань, отриманих на етапі розслідування. Якщо підсудному було надано достатню й належну можливість спростувати такі показання - при їх оголошенні або на пізнішому етапі провадження, - саме по собі їх прийняття як доказів не суперечитиме вимогам пункту 1 та підпункту «d» пункту 3 статті 6 Конвенції. Але з цього природно випливає, що в разі, якщо обвинувальний вирок виключно або вирішальною мірою ґрунтується на показаннях особи, яку обвинувачений (підсудний) не мав можливості допитати особисто чи домогтися її допиту під час розслідування справи або судового розгляду, права сторони захисту виявляються обмеженими настільки, що передбачені статтею 6 Конвенції гарантії виявляються порушеними. Щодо показань свідків, допитати яких у присутності підсудного або його захисника виявилося неможливим, Європейський Суд зауважує, що пункт 1 статті 6 Конвенції, узятий у поєднанні з пунктом 3 статті 6 Конвенції, вимагає від Договірних Сторін ужити конкретних заходів для того, щоб підсудний мав можливість допитати свідків, які свідчать проти нього, чи домогтися їх допиту. Однак, якщо немає підстав звинувачувати органи влади в недостатньо старанних зусиллях із забезпечення підсудному можливості допитати відповідних свідків, відсутність цієї можливості як така не означає необхідності припинення кримінального переслідування. Водночас слід з надзвичайною обережністю ставитися до доказів, отриманих від свідка за обставин, що не давали змоги забезпечити право сторони на захист тією мірою, якою Конвенція завжди вимагає забезпечувати його. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися виключно або вирішальною мірою на показаннях, які сторона захисту не мала можливості спростувати (пункт 41 справи «ОСОБА_4 проти України»).

Так, відповідно до матеріалів справи свідком в даній справі надно письмові пояснення, однак на виклик в судове засідання остання не з`явилася.

Наведені факти у відповідності до статті 62 Конституції України повинні тлумачитись судом на користь ОСОБА_1 і вони не дають змоги Суду однозначно оцінити дії останнього, як такі, що містять склад адміністративного правопорушення передбаченого статтею 124 КУпАП.

Суддя наголошує, що він не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Так, ч.1 ст.6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.1998 року, п.54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Згідно з КпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (ч. 1,2 ст.7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245).

Діяння тільки тоді визнається адміністративним правопорушенням, коли воно містить всі ознаки його складу, відсутність хоча б однієї з них означає відсутність складу взагалі.

Об`єктивною складовою адміністративного правопорушення передбаченого ст.124КУпАП є саме порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, оскільки в ході судового розгляду суду не надано достатніх та допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 вищевказаного порушення, а тому відсутня складова вищезазначеного правопорушення.

Згідно з п.1 ст.247 КУпАП розпочате провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин суддя вважає, що відсутні докази на підтвердження складу адміністративного правопорушення, передбаченого статті 124 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.124, 247, ст.256 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В :

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ст.124 КУпАП закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Звенигородський районний суд Черкаської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Д.І. Сакун