Справа № 466/6606/24 Головуючий у 1 інстанції: Білінська Г.Б.
Провадження № 33/811/1239/24 Доповідач: Романюк М. Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2024 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Романюка М.Ф, з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника адвоката Романчук Марії Святославівни, потерпілої ОСОБА_2 , неповнолітнього потерпілого ОСОБА_3 , представника адвоката Гнідець Олесі Миколаївни, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_2 на постанову судді Шевченківського районного суду м. Львова від 17 липня 2024 року про закриття провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого в АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

встановив:

вищенаведеною постановою, провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП - закрито, у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення.

Згідно з постановою судді, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серія ВАД № 376020 від 17.06.2024, 04.05.2024 близько 13 год. за адресою: АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_4 умисно позбавляв свою дружину гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що проживає разом із ним на одній території, електроенергії, газу, особистих речей дитини, на яке вона має законне право, чим вчинив домашнє насильство економічного характеру, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Також, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серія ВАД №376026 від 17.06.2024, 08.05.2024 близько 16 год. за адресою: АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_4 в присутності матері (дружини) гр. ОСОБА_5 , відносно їхнього спільного неповнолітнього сина гр. ОСОБА_6 , 2010 р.н., здійснює контроль особистого життя, контроль спілкування з однолітками, забирає гаджети, позбавляє інтернету, чим спричинив психологічне та економічне насильство, чим вчинив домашнє насильство економічного характеру, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Постановою суду від 17.07.2024 дані справи об`єднані в одне провадження.

Не погоджуючись з даною постановою та фактом закриття провадження, представник потерпілої ОСОБА_2 адвокат Гнідець О.М. подала апеляційну скаргу, в якій просить визнати поважними причини пропущення строку на апеляційне оскарження, а оскаржувану постанову скасувати.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги покликається на такі доводи: неповно з`ясовані обставини, що мають значення; порушення норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим постанова підлягає скасуванню; систематичне здійснення фізичного, психологічного та економічного насилля; неналежна оцінка судом першої інстанції доказів, що доводять факт насильства.

Вказує, що потерпіла зверталась до Шевченківського відділу соціального захисту і що сім`я перебуває під соціальним супроводом.

Наголошує, що потерпілій та її сину неодноразово надавались психологічні та юридичні послуги, зокрема ГО Центром «Жіночі перспективи» як постраждалим від домашнього насильства.

Зазначає, що до матеріалів справи було долучено висновок психолога, який підтверджує заподіяння шкоди психологічному здоров`ю потерпілої.

Щодо строку на апеляційне оскарження постанови судді Шевченківського районного суду м. Львова від 17 липня 2024 року зазначає, що оскаржувану постанову представник отримала 05 серпня 2024 року, що підтверджується розпискою про отримання, яка міститься в матеріалах справи, відтак такий пропущено з поважних причин.

У поданих запереченнях захисник адвокат Романчук М.С. просить відмовити у поновленні строку на апеляційне оскарження, визнати такі строки не поважними. Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Шевченківського районного суду м. Львова від 17.07.2024 без змін.

Вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що мав місце конфлікт між подружжям, який виник на побутовому рівні та не містить ознак будь якого насилля.

Звертає увагу на те, що ОСОБА_1 жодного економічного насильства не вчиняє, та дані події засновані на дрібних побутових конфліктах. У протоколах про адміністративні правопорушення не вказано у чому полягає шкода економічному здоров`ю, яка завдана, крім цього відсутній умисел на заподіяння шкоди економічного характеру.

Заслухавши пояснення потерпілої ОСОБА_2 , виступ представника адвоката Гнідець О.М. на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , виступ захисника адвоката Романчук М.С., які заперечили проти апеляційних вимог, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Доказами у справах про адміністративні правопорушення, згідно з приписами ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, орган (посадова особа), відповідно до ст. 252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, у відповідності з вимогами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суддею першої інстанції при вирішенні даної справи зазначені вимоги закону дотриманні.

Закриваючи провадження у справі щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, суддя виходив з того, що докази вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП матеріали справи не містять, відтак вина є недоведеною.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками судді з огляду на наступне.

Склад адміністративного правопорушення - це сукупність законодавчо-визначених ознак, наявність яких дає підстави дійти висновку у кожному конкретному випадку щодо належної правової кваліфікації дій особи, та як наслідок прийняти рішення щодо можливості притягнення такої особи до юридичної відповідальності.

Відсутність (недоведеність) хоча б однієї із ознак складу адміністративного правопорушення унеможливлює прийняття рішення про притягнення особи до відповідальності та застосування відносно неї заходів державного примусу, зокрема накладення стягнення у виді штрафу.

Диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства врегульовані Законом України «Про запобігання та протидію домашнього насильства» (далі Закон).

У відповідності до п. 3 ч.1 ст. 1 Закону домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Визначення поняття домашнього насильства також надано і у Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу із цими явищами (Стамбульська конвенція) відповідно до положень якої «домашнє насильство» означає всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні.

Відповідно до п.14 ч. 1 ст. 1 Закону психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 1 Закону визначено, що економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Вказані положення закону окреслюють перелік дій, одна чи декілька із яких, можуть становити собою об`єктивну сторону (форму вираження) економічного та психологічного насильства.

У відповідності до ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів, про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.

Як слідує зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 376020 від 17.06.2024, 04.05.2024 близько 13 год за адресою: АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_4 умисно позбавляв свою дружину гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що проживає разом із ним на одній території, електроенергії, газу, особистих речей дитини, на яке вона має законне право, чим вчинив домашнє насильство економічного характеру, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Також, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №376026 від 17.06.2024, 08.05.2024 близько 16 год за адресою: АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_4 в присутності матері (дружини) гр. ОСОБА_5 , відносно їхнього спільного неповнолітнього сина гр. ОСОБА_6 , 2010 р.н., здійснює контроль особистого життя, контроль спілкування з однолітками, забирає гаджети, позбавляє інтернету, чим спричинив психологічне та економічне насильство, чим вчинив домашнє насильство економічного характеру, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Передумовою для визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП має бути наявність сукупності доказів, які б безумовно та беззаперечно свідчили про вчинення ним об`єктивних дій, що мають ознаки фізичного та психологічного насильства у розумінні положень Закону. У такому разі необхідно встановити наявність причинно-наслідкового зв`язку між відповідними діями ОСОБА_4 та настанням чи можливим настанням шкідливих наслідків саме для потерпілої, тобто у даному випадку для ОСОБА_2 та сина ОСОБА_3 .

Перевіривши матеріали справи, суд першої інстанції не встановив беззаперечних відомостей, які б поза розумним сумнівом указували про вчинення ОСОБА_1 економічного та психологічного насильства відносно дружини ОСОБА_2 та сина ОСОБА_3 .

Ухвалюючи рішення у справі, суддя підставно виходив із того, що між подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , мав місце конфлікт, який виник на побутовому рівні, який не містить ознак будь-якого насилля.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що за встановлених обставин, та відсутності доказів, які б об`єктивно свідчили про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, відсутні правові підстави для його притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Відомості, які зазначені у протоколах та містяться у матеріалах справи, поведінка ОСОБА_1 , яка відображалася у формі дій та висловлювань, викладених у протоколах про адміністративні правопорушення та заяві ОСОБА_2 не є проявом домашнього насильства у формі економічного та психологічного насильства по відношенню до дружини, оскільки у такому разі відсутнє, як саме заподіяння шкоди, так і його можливе заподіяння економічному чи психологічному здоров`ю ОСОБА_2 та сина ОСОБА_3 .

Всупереч вимогам ст. 251 КУпАП, особою уповноваженою на складання протоколів про адміністративне правопорушення, не надано суду доказів на підтвердження вищевказаної обставини (з приводу заподіяння чи можливого заподіяння шкоди), як і не містить такої інформації виклад сформульованого звинувачення, викладений у протоколі.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 систематично умисно вчиняв дії економічного та психологічного насильства, апеляційний суд відхиляє, оскільки такі твердження носять характер припущень, не підтверджені належними та допустимим доказами.

Апеляційна скарга не містить правових підстав для скасування судового рішення.

З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги і вважає, що підстав для скасування постанови судді немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

постановив:

поновити потерпілій ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження постанови судді Шевченківського районного суду м. Львова від 17 липня 2024 року.

Постанову судді Шевченківського районного суду м. Львова від 17 липня 2024 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін, а апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_2 без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя М.Ф. Романюк