Номер провадження: 33/813/1974/24
Номер справи місцевого суду: 946/8666/23
Головуючий у 1-й інстанції Баннікова Н.В.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.08.2024 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду судової палати у цивільних справах Лозко Ю.П.,

за участю секретаря судового засідання Пересипка Д.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03 липня 2024 року

встановив:

Постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03 липня 2024 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Вирішено питання щодо судового збору.

Судом першої інстанції встановлено, що 24 серпня 2023 року о 19 год. у м. Ізмаїл по вул. Придунайська, 128, водій ОСОБА_1 , керуючи ТЗ «Skoda Octavia», НОМЕР_1 , був неуважний, не слідкував за дорожньою обстановкою, не обрав безпечної швидкості та здійснив зіткнення з зупинкою громадського транспорту, в результаті дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП) транспортний засіб та зупинка отримали механічні пошкодження, завдано матеріальні збитки.

Крім цього, 24 серпня 2023 року о 19 год. у м. Ізмаїл по вул. Придунайська, 128, під час складання матеріалів за ДТП, у водія ОСОБА_1 було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці за допомогою алкотестера «Драгер» відмовився, від проходження огляду на стан сп`яніння у спеціальному медичному закладі відмовився.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03 липня 2024 року, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що у протоколі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП відсутні ознаки об`єктивної сторони цього правопорушення в частині наявності наслідків у вигляді пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, належного іншим особам, тобто відсутня потерпіла особа, які його діями було спричинено шкоду. Докази, що містяться у справі, на думку апелянта, вказують лише на факт настання ДТП, пошкодження транспортного засобу та зупинки громадського транспорту, однак поза розумним сумнівом не доведено, що цим автомобілем керував саме апелянт. Посилання суду першої інстанції на протокол про адміністративне правопорушення, схему ДТП, тощо є необґрунтованими, оскільки являє собою ніщо інше, як перелічення процесуальних документів, які містяться у справі та які було складено правоохоронцями. Також апелянт вважає, що рапорт поліцейського ОСОБА_2 не є окремим, самостійним, достатнім та належним документом, який може бути доказом у справі, а тому врахування його судом першої інстанції є безпідставним. Разом з цим, апелянт вважає, що пояснення свідка ОСОБА_3 , надані в судовому засіданні є недостовірними та такими, що не відповідають у повній мірі обставинам справи. Письмові пояснення іншого свідка ОСОБА_4 , на думку апелянта також містять суперечливі відомості, оскільки у змісті протоколу зазначено, що зіткнення відбулося із зупинкою громадського транспортного, а свідок повідомила, що автомобіль зіткнувся з деревом, також ці пояснення не містять часу вчинення правопорушення та не підписані свідком. Посилаючись на відеозапис, долучений правоохоронцями до матеріалів справи, апелянт зазначає, що на місці події свідок ОСОБА_5 поводив себе зухвало та агресивно відносно нього та ОСОБА_6 , а тому надані цим свідком пояснення можуть бути необ`єктивними. Посилаючись на пояснення ОСОБА_6 апелянт зазначає, що саме він керував транспортним засобом, який причетний до ДТП, пояснення надані цим свідком цілком та повністю відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються відеозаписом, з якого убачається, що на неодноразові запитання правоохоронців, ОСОБА_6 пояснював, що саме він керував автомобілем.

Не погоджуючись з висновками суду першої інстанції в частині наявності у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, апелянт зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що саме він керував транспортним засобом, окрім того, у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду. З матеріалів справи, а саме пояснень свідків та відеозапису не убачається, що йому було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці або у закладі охорони здоров`я, як і те, що він відмовився від проходження такого огляду.

Будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, заяву (клопотання) про відкладення розгляду справи на адресу суду не подавав.

Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

З огляду на наведене, та зважаючи на положення статті 268 КУпАП, які не містять імперативної заборони щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, апеляційний суд, врахувавши фактичні обставини справи, вважає за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 .

Перевіривши матеріали справи за доводами апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з таких підстав.

Переглядаючи справу про адміністративне правопорушення відповідно до ч.7 ст. 294 КУпАП в межах доводів викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд враховує таке.

Поняття доказів та джерела їх отримання, визначені ст. 251 КУпАП, зокрема, до таких джерел законодавець відносить протокол про адміністративне правопорушення, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показання технічних засобів, що мають функції фотозйомки, а також інші документи.

Відповідно до ст. 124 КУпАП порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Диспозиція наведеної норми передбачає відповідальність за порушення правил дорожнього руху, указана норма за своєю властивістю є бланкетною, тобто з метою її застосування та врегулювання суспільних відносин, виникає необхідність звернення до нормативно-правових актів, які детально регламентують зазначені правила.

Обов`язки водіїв та пішоходів, а також технічні вимоги до транспортних засобів регулюють Правила дорожнього руху України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року N 1306 (з подальшими змінами та доповненнями) (далі -Правила).

Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими (п.1.3 Правил).

Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі (п.2.3 б Правил).

Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним (п. 12.1 Правил).

У пункті 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року N 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" зазначено, що: "Суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП, може бути будь-яка особа, яка бере безпосередню участь у процесі руху на дорозі як пішохід, водій, пасажир, погонич тварин. При цьому пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна має бути наслідком порушення Правил дорожнього руху".

Приймаючи рішення про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, суд першої інстанції виходив із того, що його вина у скоєнні цього правопорушення підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №359271 від 24 серпня 2023 року, схемою місця ДТП, рапортом ОСОБА_7 , письмовими поясненнями

ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , показаннями наданими цими свідками в судовому засіданні, письмовими поясненнями свідка ОСОБА_4 , відеозаписом долученим до матеріалів справи.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД N 193347 від 08 вересня 2023 року, убачається, що поліцейськими зафіксовано те, що: «24 серпня 2023 року о 19:00 год. в м. Ізмаїл, по вул. Придунайській, 128, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом був неуважний, не слідкував за дорожньою обстановкою, не обрав безпечної швидкості, здійснив зіткнення із зупинкою маршрутного транспорту, в результаті ДТП транспортний засіб та зупинка отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п. 2.3 б, 12.1 ПДР, за що відповідальність передбачена

ст. 124 КУпАП».

Факт деформації цілісності зупинки громадського транспорту, зафіксовано поліцейськими безпосередньо на місці події за допомогою засобів відеофіксації, сам відеозапис долучено до матеріалів справи, належність та допустимість якого як джерела доказу, апелянт не оспорює.

Також за допомогою відеозапису, схеми місця ДТП зафіксовано механічні пошкодження транспортного засобу «Skoda» д.н.з. НОМЕР_1 , ця обставина має додаткове значення, оскільки у конкретній ситуації мало місце не зіткнення автомобілів, а відбувся наїзд транспортного засобу на зупинку громадського транспорту, унаслідок чого, це майно отримало пошкодження.

Та обставина, що унаслідок ДТП, автомобіль саме під керуванням ОСОБА_1 здійснив наїзд на зупинку громадського транспорту, підтверджується сукупністю таких доказів, як письмові пояснення очевидців, надані правоохоронцями на місці події, показаннями свідків, які надані ними в судовому засіданні.

Надаючи письмові пояснення на місці події ОСОБА_4 повідомила правоохоронцям про те, що у той час як вона знаходилася на зупинці за адресою: м. Ізмаїл, вул. Придунайська, буд. 124, вона стала свідком того, як автомобіль «Skoda» д.н.з. НОМЕР_1 з`їхав у дерево та за кермом цього автомобіля був ОСОБА_1 , в автомобілі більше нікого не було.

З письмових пояснень, наданих ОСОБА_5 убачається, що у той час як він знаходився за адресою: м. Ізмаїл, вул. Придунайська, буд. 128 на зупинці громадського транспорту, автомобіль «Skoda Octavia» д.н.з. НОМЕР_1 не впорався з керуванням, його почало кидати, водій почав гальмувати та знижувати швидкість, та злетів на узбіччя. Також зазначив, що на місце пригоди приїхав іншим транспортний засіб «Renault Duster» д.н.з НОМЕР_2 , водій якого потім повідомив, що він був за кермом зазначеного вище автомобіля «Skoda Octavia» д.н.з. НОМЕР_1 .

З технічного засобу фіксації судового засідання від 25 червня 2023 року убачається, що в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 прямо вказав на ОСОБА_1 , як на особу яка керувала транспортним засобом до моменту скоєння ДТП, підтвердив, що у цей час в салоні автомобіля інші особи були відсутні. Зазначив, що на правій руці у ОСОБА_1 було пошкодження, він мав ознаки алкогольного сп`яніння. Також підтвердив надані ним вище письмові пояснення.

Також убачається, що в судовому засіданні 25 червня 2023 року, суду першої інстанції надала свідчення ОСОБА_3 про те, що вона бачила як за кермом транспортного засобу, причетного до ДТП був саме ОСОБА_1 , прямо вказала на нього, як на особу, що була водієм цього автомобіля.

З відеозапису, долученого до матеріалів справи убачається, що правоохоронці прибули на місце події у той час як транспортний засіб «Skoda Octavia» д.н.з. НОМЕР_1 намагалися евакуювати з місця пригоди. Встановлюючи особу водія, правоохоронці з`ясували коло очевидців, які вказували про те, що водієм автомобіля, причетного до ДТП був саме ОСОБА_1 у якого було ушкодження на правій руці, яке ймовірно виникло унаслідок ДТП. Однак свою причетність до ДТП, а також керування вказаним вище транспортним засобом, ОСОБА_1 заперечував, посилаючись на те, що водієм цього транспортного засобу був ОСОБА_5 , який у свою чергу, як в усній формі, так і письмово підтвердив поліцейським, що саме він був водієм зазначеного вище автомобіля, та у салоні транспортного засобу на момент ДТП він знаходився один.

Апеляційний суд критично оцінює пояснення ОСОБА_5 та

ОСОБА_1 про те, що до моменту ДТП водієм транспортного засобу «Skoda Octavia» д.н.з. НОМЕР_1 був саме ОСОБА_5 , оскільки ця обставина спростовується письмовими поясненнями свідків, а також їх показами, які надані в судовому засіданні під присягою. Ці свідчення очевидців є чіткими, послідовними та узгоджуються між собою, а тому підстав ставити їх під сумнів, апеляційний суд не вбачає, а тому з цих підстав відхиляє аргументи апелянта щодо недопустимості цих джерел доказів.

Пояснення зазначених вище свідків апелянтом не спростовані за допомогою будь-яких джерел доказів, тоді як пояснення надані ОСОБА_5 , на які посилається апелянт, апеляційний суд вважає недостовірними та такими, що надані з метою уникнення

ОСОБА_1 юридичної відповідальності.

Апеляційний суд зважає на усталену практику ЄСПЛ, який зазначив, що: "будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобіля мита їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі" (Рішення Європейського суду з правлю дини по справі "О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства" ("O'Halloran and Francis v. the United Kingdom") від 29 червня 2007 року).

Відтак, між негативними наслідками, що настали у вигляді пошкодження зупинки громадського транспорту і між неправомірною поведінкою ОСОБА_1 , а саме не дотримання ним вимог п.п. 2,3б та 12.1 ПДР, наявний прямий причинно-наслідковий зв`язок, що свідчить про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Не зазначення у змісті протоколу персоніфіковану особу, якій заподіяну матеріальну шкоду, унаслідок наїзду автомобіля на зупинку громадського транспорту, не спростовує сам факт настання негативних наслідків неправомірної поведінки у вигляді пошкодження цього майна, а відтак і не свідчить про відсутність у діях ОСОБА_1 складу інкримінованого правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

З урахуванням викладеного вище, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується апеляційний суд, дійшов вірного та обґрунтованого висновку про те, що водієм транспортного засобу «Skoda Octavia» д.н.з. НОМЕР_1 до моменту ДТП був саме ОСОБА_1 , тому з урахуванням вимог ст. 38 КУпАП, місцевий суд правильно прийняв рішення про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП саме на підставі п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП, а не п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, як про те просить наразі апелянт.

Переглядаючи постанову місцевого суду в частині визнання ОСОБА_1 винуватим за ч. 1 ст. 130 КУпАП та законності судового рішення у цій частині, апеляційний суд виходить із такого.

У відповідності до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже під час розгляду справи, законодавець покладає на суд обов`язок, обумовлений з`ясуванням істотних обставин справи, перелік яких регламентовано законом, які слугують правовими підставами (підґрунтям) для прийняття рішення про визнання особи винуватою у скоєнні інкримінованого правопорушення та застосування до неї заходу державного примусу у вигляді накладення стягнення.

За ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Склад адміністративного правопорушення - це сукупність законодавчо-визначених ознак, наявність яких дає підстави дійти висновку у кожному конкретному випадку щодо належної правової кваліфікації дій особи, та як наслідок прийняти рішення щодо можливості притягнення такої особи до юридичної відповідальності.

Відсутність (недоведеність) хоча б однієї із ознак складу адміністративного правопорушення унеможливлює прийняття рішення про притягнення особи до відповідальності та застосування відносно неї заходів державного примусу, зокрема накладення стягнення у виді штрафу.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Ознаками об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення є: по-перше, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; по-друге, передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів; по-третє відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Ознаками об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення є: по-перше, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; по-друге, передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів; по-третє відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з п. 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України N 1306 від 10.10.2001 року, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення (ч. 2 ст. 266 КУпАП).

У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я (ч. 3 ст. 266 КУпАП).

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним (ч. 5 ст. 266 КУпАП).

Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 266 КУпАП).

Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затверджено Постановою КМУ від 17.12.2008 року N 1103 (далі Порядок).

Пунктом 6 Порядку передбачено, що водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

Згідно із пунктом 8 Порядку у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Також порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським і оформлення його результатів, регламентовано розділом II Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 року N 1452/735 (далі -Інструкція).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - заклад охорони здоров`я) (п. 7 розділу I Інструкції).

В основу висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у скоєнні інкримінованого адміністративного правопорушення, окрім вказаних вище доказів, судом першої інстанції також покладено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №359168, зі змісту якого убачається, що правоохоронцями зафіксовано, що: «24 серпня 2023 року о 19:00 год. в м. Ізмаїл, вул. Придунайська, 128, під час складання матеріалів ДТП, у водія ОСОБА_1 , було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою алкотестеру «Драгер» відмовився, від проходження огляду на стан сп`яніння у спеціалізованому медичному закладі відмовився».

Протокол про адміністративне правопорушення містить відомості про свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , що засвідчено їхніми підписами.

Також у графі «до протоколу додаються» зазначено: «відео з архіву ПВР 473727, 473737, 473469, 471132, акт огляду, пояснення свідків на окремих аркушах».

Як на підставу для скасування оскаржуваної постанови в частині притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, ОСОБА_1 посилається на те, що він не керував транспортним засобом, проте ці його твердження не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Також у якості аргументів стосовно наявності підстав для закриття провадження у справі за ч.1 ст. 130 КУпАП, апелянт зазначає, що матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували ту обставину, що правоохоронці дійсно пропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, ця обставина не підтверджена ані поясненнями свідків, а ні відеозаписом, долученим до справи.

Перевіряючи наведені вище доводи апелянта на предмет їх обґрунтованості, апеляційний суд виходить із такого.

Апеляційним судом встановлено, що відеозапис, долучений правоохоронцями до матеріалів справи в дійсності не містить відомостей про те, що на вимогу поліцейських ОСОБА_1 відмовився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, як на місці зупинки за допомогою спеціального технічного засобу, так і у закладі охорони здоров`я, тобто не підтверджує відомості, викладені у змісті протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №359168.

Письмові пояснення свідків, що містять у матеріалах справи, також не містять інформації про зазначені вище обставини, зокрема про те, що у присутності свідків правоохоронці пропонували, а ОСОБА_1 відмовився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у порядку, визначеному законодавством.

Як убачається з матеріалів справи, постановою судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24 жовтня 2023 року протоколи про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст.130, ст. 124 КУпАП та додані до них матеріали направлено до відділу з організації несення служби в м. Ізмаїл УПП в Одеській області ДПП для належного оформлення. Постанова мотивована тим, що до протоколу про адміністративне правопорушення не долучені матеріали відеозапису саме пропонування ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці або у медичному закладі, а також його відмови від проходження огляду на стан сп`яніння. До протоколу долучено DVD-R диск з відеозаписом, що складається з об`єднаних чисельних фрагментів, серед яких відсутній саме зазначений відеозапис, який обов`язково має бути долучений до протоколу про адміністративне правопорушення. Також суд виходив із того, що особою, яка склала протокол, не була забезпечена присутність свідків у судовому засіданні для їх допиту з метою з`ясування обставин відмови від огляду притягуваного на стан сп`яніння.

На виконання вказаної вище постанови, правоохоронцями складено рапорт від 04 листопада 2023 року у якому зазначено, що під час доопрацювання протоколів про адміністративне правопорушення було встановлено свідків, які були присутні під час пропонування пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 та його відмови. Цими свідками є ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (а.с. 48).

Із викладеного убачається, що серед двох альтернативних джерел доказів (відеозапис та пояснення свідків), правоохоронці в основу звинувачення ОСОБА_1 за

ч.1 ст. 130 КУпАП покликаються саме на пояснення вказаних вище свідків.

Проте, як убачається з технічного запису судового засідання від 25 червня 2023 року, а ні свідок ОСОБА_3 , а ні свідок ОСОБА_5 не повідомляли суду про ті обставини, що у їхній присутності ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у порядку, встановленому законом на що останній відмовився. Також ця інформація відсутня і у письмових поясненнях свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , наданих ними на місці події.

Отже, обставини викладені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №359168 не підтверджені за допомогою належних доказів.

З урахуванням того, що у матеріалах справи відсутні належні докази, які б підтверджували порушення ОСОБА_1 вимог п.2.5 ПДР, зважаючи на те, що фактично долучені до справи докази (пояснення свідків та відеозапис) не підтверджують обставини, які входять до предмета доказування за ч.1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності правових підстав для визнання ОСОБА_1 винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Водночас апеляційний суд зауважує, що згідно з положеннями частини 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах "Малофєєва проти росії" ("Malafeyeva у russia", рішення від 30 травня 2013 року, заява N 36673/04) та "Карелін проти росії" ("Karelin у. russia" заява N 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має: права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах "Кобець проти України" від 14.02.2008, "Берктай проти Туреччини" від 08.02.2001, "Леванте проти Латвії" від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення "за відсутності розумних підстав для сумніву", що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

За вимогами статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Отже підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП відсутні, тому вказані вище висновки судді першої інстанції є помилковими.

У відповідності до п. 2 ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Підсумовуючи наведене апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу потрібно задовольнити частково, а оскаржувану Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03 липня 2024 року в частині визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, накладення стягнення за ч.1 ст. 130 КУпАП та стягнення судового збору скасувати та закрити провадження у справі у вказаній частині на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого

ч.1 ст. 130 КУпАП. В іншій частині постанову судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03 липня 2024 року залишити без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03 липня 2024 року в частині визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, накладення стягнення за ч.1 ст. 130 КУпАП та стягнення судового збору скасувати та закрити у цій частині провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого

ч.1 ст. 130 КУпАП.

В іншій частині постанову судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.П. Лозко