Доповідач: Подолюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2024 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Подолюк В.А., з участю захисника особи, щодо якої складено протокол ОСОБА_1 адвоката - Веремчук Н.Л. (в режимі відеоконференції), розглянувши апеляційну скаргу особи, щодо якої складено протокол ОСОБА_1 на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 липня 2024 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, із вищою освітою, розлученого, маючого на утриманні трьох неповнолітніх дітей, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1ст.130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Вказаною постановою судді ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Так, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 25.06.2024 року о 00:31 год., в м. Луцьку по пр-ту Відродження, 30, керував транспортним засобом OPEL Omega, д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку проводився на місці зупинки із застосуванням спеціального технічного приладу «Alcotest Drager 7510», результат якого становив понад 4,00 %о (виміряне значення концентрації перевищує вимірювальний діапазон), чим порушив вимоги п. 2.9 А ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Разом з тим, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 25.06.2024 року о 01:39 год., в м. Луцьку по вул. Писаревського, 3, керував транспортним засобом OPEL Omega, д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку проводився на місці зупинки із застосуванням спеціального технічного приладу «Alcotest Drager 7510», результат якого становив 2,70 %о, чим порушив вимоги п. 2.9 А ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись із вказаною постановою судді ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить її скасувати та прийняти нову, якою звільнити його від адміністративної відповідальності за адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст. 130 КУпАП, обмежившись усним зауваженням. Факт вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130 КУпАП апелянт не заперечує та не оспорює. Вважає, що є цілком законні підстави для застосування до нього положень ст.22 КУпАП, оскільки він свою вину в інкримінованих йому адміністративних правопорушеннях визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, не оспорює фактичних обставин вчинених ним адміністративних правопорушень, тяжких наслідків від його дій не настало, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, працює неофіційно, здійснюючи доставку продуктів харчування по продуктових магазинах. Тому позбавлення його права керування транспортними засобами є надмірним тягарем та призведе до втрати роботи та позбавлення доходу всієї його сім`ї. Окрім того, звертає увагу суду на те, що в зазначений в протоколах день 25.06.2024 року відвідував похорони близького друга, який загинув, виконуючи бойове завдання в складі ЗСУ, у зв`язку з чим перебував у сильному душевному хвилюванні.

ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленим про час, дату та місце розгляду справи телефонограмою (а.с.56), в судове засідання 30.08.2024 року не з`явився, і при цьому жодних заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не подав.

Враховуючи вищенаведене та беручи до уваги положення ст.268 КУпАП, апеляційний суд вважає, що справу можливо розглядати у відсутності ОСОБА_1 .

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення захисника ОСОБА_2 , яка подану апеляційну скаргу підтримала з викладених у ній мотивів та просила її задовольнити, доходжу висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Постанова судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 липня 2024 року в частині факту вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130 КУпАП не оскаржується, а тому в силу ч.7 ст.294 КУпАП перегляду в апеляційному порядку в цій частині не підлягає.

Разом з тим, як на підставу для скасування оскаржуваної постанови в частині накладеного адміністративного стягнення ОСОБА_1 вказує про те, що судом не було враховано тих обставин, що він має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, працює неофіційно, здійснюючи доставку продуктів харчування по продуктових магазинах, свою вину в інкримінованих йому адміністративних правопорушеннях визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому. Не враховано судом і того, що позбавлення його права керування транспортними засобами є надмірним тягарем та призведе до втрати роботи та позбавлення доходу всієї його сім`ї.

З цього приводу апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно із положеннями ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Санкцією частини 1 статті 130 КУпАП для водіїв передбачено єдиний та безальтернативний вид стягнення, - такий як штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Апеляційний суд вважає, що дані вимоги Закону суддею першої інстанції при призначенні адміністративного стягнення ОСОБА_1 були дотримані в повному обсязі, оскільки застосоване щодо нього стягнення повністю відповідає санкціям статті, інкримінованих йому правопорушень і фактично є єдиним та безальтернативним видом стягнення.

А тому, законні підстави для скасування оскаржуваної постанови судді в частині накладення адміністративного стягнення з мотивів яких просить апелянт, відсутні.

Водночас, апеляційний суд не вбачає підстав для можливості звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за малозначністю вчинених правопорушень на підставі ст.22 КУпАП, оскільки інкриміновані йому адміністративні правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, відносяться до тих правопорушень, які за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та відповідно несуть підвищену небезпеку, як для самого водія, так і для його пасажирів та інших учасників дорожнього руху.

Більше того, як вбачається із примітки до ст. 22 КУпАП, положення цієї статті не застосовуються до правопорушень, передбачених частинами третьою і четвертою статті 51, частиною четвертою статті 121, частиною п`ятою статті 122, статтями 122-2, 122-4, частиною третьою статті 123, частинами другою - п`ятою статті 126, статтями 130 та 161-1 цього Кодексу.

Беручи до уваги вищенаведене, законних підстав для скасування оскаржуваної постанови та звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності на підставі ст.22 КУпАП, апеляційний суд не вбачає.

При накладенні адміністративного стягнення суд першої інстанції відповідно до вимог ст.ст.23, 33 КУпАП врахував характер вчинених проступків, дані про особу порушника, ступінь його вини, конкретні обставини справи та обґрунтовано визначив безальтернативне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП, як це передбачено положеннями ст.33 цього Кодексу.

Таким чином, усі доводи ОСОБА_1 , викладені в апеляційній скарзі та наведені його захисником в ході апеляційного розгляду щодо незаконності судового рішення в частині накладення адміністративного стягнення та можливості його звільнення від адміністративної відповідальності на підставі ст.22 КУпАП, жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції, оскільки судом було правильно застосовано норми матеріального права та не порушено норм процесуального права.

Постанова судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 липня 2024 року є законною та такою, що винесена відповідно до вимог КУпАП, а тому підлягає залишенню без змін на підставі п.1 ч.8 ст.294 цього Кодексу.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст.22, 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, щодо якої складено протокол ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 липня 2024 року щодо нього, - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Копію постанови, у відповідності до ст. 295 КУпАП, протягом трьох днів надіслати особі, щодо якої її винесено.

Суддя Волинського

апеляційного суду В.А. Подолюк