Березівський районний суд Одеської області
09.09.2024
Справа № 494/1504/24
Провадження № 3/494/704/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2024 року м. Березівка

Суддя Березівського районного суду Одеської області Рябчун А. В., розглянувши адміністративні матеріали, які надійшли від СРПП Березівського РВП ГУНП в Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 07 грудня 1984 року зі змінами і доповненнями (далі - КУпАП),

ВСТАНОВИВ:

14 серпня 2024 року до Березівського районного суду Одеської області від СРПП Березівського РВП ГУНП в Одеській області надійшов протокол про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 173-2 КУпАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №302139 від 08 серпня 2024 року, 08 серпня 2024 року о 19 год. 00 хв. за місцем свого мешкання гр. ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство відносно своїх доньок гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яке виразилось в ображанні їх нецензурними словами, погрозами фізичною розправою, внаслідок чого останні переживали за своє здоров`я та емоційний стан, адміністративна відповідальність за яке передбачена частиною 2 статті 173-2 КУпАП.

При цьому встановлено, що постановою Березівського районного суду Одеської області від 10 квітня 2024 року у справі № 494/628/24 ОСОБА_1 притягувався до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 173-2 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненому правопорушенні не визнав. Зазначив, що 08 серпня 2024 року перебував за місцем проживання, можливо сказав декілька образливих слів в сторону своїх доньок, проте фізичною розправою не погрожував, домашнього насильства не вчиняв.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_2 надала пояснення, що 08 серпня 2024 року вона та її сестра перебували вдома. Також у будинку був їхній батько ОСОБА_4 , який знаходився на підпитку. Батько поводив себе, як випивша людина, проте фізичною розправою не погрожував, домашнього насильства щодо неї не вчиняв. Вона та її сестра працівників поліції не викликали. Останні були викликані їхньою бабою ОСОБА_5 , яка, будучи у стані алкогольного сп`яніння та, маючи неприязні стосунки з батьком й конфлікт щодо будинку, вирішила викликати поліцію, щоб притягнути його до адміністративної відповідальності за домашнє насильство. Вона, ОСОБА_2 , бажання викликати поліцію не мала, в час виклику перебувала у сусідки. Зазначила, що її заява від 08 серпня 2024 року була написана нею під тиском працівників поліції. Вважає, що 08 серпня 2024 року у них в сім`ї відбувся сімейний конфлікт, домашнього насильства не було, шкоди фізичному та психологічному здоров`ю завдано не було.

Розглянувши адміністративну справу суд дійшов наступного висновку.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення відповідний орган чи посадова особа зобов`язані з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом статті 279 КУпАП ці обставини встановлюються в ході дослідження доказів під час розгляду справи.

Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, а також іншими документами.

Розглянувши справу на підставі досліджених доказів орган (посадова особа) відповідно до статті 283 КУпАП виносить постанову.

Відповідно до вимог частини 2 статті 173-2 КУпАП, вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення і при цьому ті самі дії вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті - є підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 173-2 КУпАП.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки можливість настання чи настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

За відсутності хоча б однієї із складових об`єктивної та суб`єктивної сторони караного діяння, не можна стверджувати, що в діях особи наявний склад адміністративного правопорушення.

При цьому доказуванню підлягають всі елементи складу правопорушення.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у частині 1 статті 173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини 1 статті 1 Закону, домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Зокрема, психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Обов`язковою умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за статтею 173-2 КУпАП є вчинення не будь-яких діянь, зазначених у частині 1 статті 173-2 КУпАП, а лише тих, внаслідок яких могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

З системного аналізу діючого законодавства встановлено, що ознаками завдання шкоди фізичному здоров`ю, окрім іншого є синці, забиті місця, відсутність зубів, ушкодження кісток та м`яких тканин, наявність частково залікованих попередніх травм, сліди укусів, опіки незвичайної форми і на різних частинах тіла, втрата ваги, зневоднення тощо.

Завдання шкоди психологічному здоров`ю потерпілого - звернення за психологічною допомогою, наявність скарг психосоматичного характеру, страхи, необумовлена тривожність, відчуття безпорадності, залякування, погрози виконання певних дій потерпілою під тиском кривдника, надмірне збудження, безсоння тощо.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять жодного належного доказу, який би підтвердив вину ОСОБА_1 у вчиненні домашнього насильства у розумінні статті 251 КУпАП.

При цьому, обов`язок по збиранню доказів, покладається на орган, який складає протокол (стаття 255 КУпАП).

Судом не встановлено, що ОСОБА_1 чинив будь-які дії у відношенні своїх доньок, за які настає відповідальність за статтею 173-2 КУпАП, що підтверджено в судовому засіданні з пояснень свідка.

Як вбачається з досліджених матеріалів справи та встановлено судом, між ОСОБА_1 та його доньками відбулася сімейна сварка, однак вона не охоплюється диспозицією статті 173-2 КУпАП, не є об`єктивною стороною вказаного правопорушення, за що особа може бути притягнутою до адміністративної відповідальності. Крім того, ні ОСОБА_2 , ні ОСОБА_3 , які є доньками ОСОБА_1 , поліцію не викликали, отже, не вважали словесну перепалку з батьком діями, що містять ознаки домашнього насильства.

Посилання у протоколі (суті правопорушення) на те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 могло бути завдано шкоди психологічному здоров`ю, не може свідчити про імовірне настання цієї шкоди без надання відповідних доказів.

Вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, пояснення ОСОБА_2 , дослідивши надані докази, суд дійшов висновку, що факт вчинення домашнього насильства не знайшов свого підтвердження при розгляді справи про адміністративне правопорушення в суді, і в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки правопорушення за частиною 2 статті 173-2 КУпАП за недоведеністю з боку органу, який складав вищевказаний протокол.

При цьому суд зазначає, що особа може бути притягнута судом до адміністративної відповідальності лише в тому випадку, коли її вина доведена поза розумним сумнівом.

Разом з тим, суд дійшов висновку, що не можуть бути належними та допустимими доказами відомості, що містяться лише у протоколі про адміністративне правопорушення, виходячи з того, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні.

Протокол про адміністративне правопорушення не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування поза розумним сумнівом, оскільки не випливають зі співіснування достатньо переконливих чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

За відсутності доказів фактичних обставин правопорушення визнати особу винною у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, на думку судді, не можливо, оскільки беззаперечних доказів вини та чи взагалі вчиняв ОСОБА_1 дане правопорушення суду не надано.

Відповідно до положень і тлумачень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Тобто, дотримуючись засади змагальності, за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, суд повинен бути впевнений, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення, щодо якої складено протокол.

Відповідно до вимог частини 2 статті 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, повно та всебічно дослідивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад інкримінованого йому адміністративного правопорушення за частиною 2 статті 173-2 КУпАП.

Відповідно до частини 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо відсутні подія або склад адміністративного правопорушення.

Виходячи з наведеного, суд вважає необхідним адміністративне провадження відносно ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись статтями 247, 283, 284 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 173-2 КУпАП, закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її постановлення.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови.

Суддя Рябчун А. В.