Апеляційне провадження № 33/824/4036/2024
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2024 року суддя Київського апеляційного суду Журба С.О., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дарницького районного суду м. Києва від 23 липня 2024 року, прийняту відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

за ч.1 ст. 122-2, ч.1 ст.130 КУпАП України,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД№811380 30 червня 2024 року о 22 годині 10 хвилин ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Мерседес», д.н.з. НОМЕР_1 на Харківському шосе, 121 в місті Києві, не виконав вимогу інспектора поліції про зупинку транспортного засобу, яка здійснювалась за допомогою світло-відбиваючого диску для зупинення транспортних засобів, продовживши рух, при цьому, збільшивши швидкість, й транспортний засіб було зупинено поліцією шляхом блокування за адресою: м. Київ, вул. Харківському шосе, 182, внаслідок чого ОСОБА_1 порушив п.2.4 ПДР України, та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122-2 КпАП України.

Також, 30 червня 2024 року о 22 годині 10 хвилин ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Мерседес», д.н.з. НОМЕР_1 на Харківському шосе, 121 в місті Києві перебував у стані алкогольного сп`яніння, й огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку проведений 30 червня 2024 року о 22 годині 13 хвилин на місці встановлення ознак правопорушення шляхом алкотестування ОСОБА_1 за його згодою технічним приладом алкотестер «Драгер» «АRLМ» № 0310, яким визначено у ОСОБА_1 вміст алкоголю 1,42%, що зафіксовано відео-доказом - нагрудною відео-камерою працівників поліції БК 4707778, актом огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів.

Своїми діями порушив пункт 2.9 «а» ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КпАП України.

Провадження за двома протоколами про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122-2 та ч.1 ст. 130 КпАП України суддею об`єднано в одне провадження за правилом ст. 36 КпАП України.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 23 липня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.122-2, ч. 1 ст. 130 КпАП України та накладено на нього адміністративне стягнення у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

06 серпня 2024 року на адресу Київського апеляційного суду з Дарницького районного суду м. Києва надійшла справа про адміністративне правопорушення, в якій міститься апеляційна скарга на постанову Дарницького районного суду м. Києва від 23 липня 2024 року, подана адвокатом Пузіним Д. М. в інтересах ОСОБА_1

13 серпня 2024 року Дарницький районний суд м. Київ направив на адресу Київського апеляційного суду ще одну апеляційну скаргу на постанову Дарницького районного суду м. Києва від 23 липня 2024 року від адвоката Пузіна Д. М., який діє в інтересах ОСОБА_1 .

Оскільки апеляційна скарга, направлена судом першої інстанції разом з матеріалами справи, є абсолютно ідентичною апеляційній скарзі адвоката Пузіна Д. М., яка була окремо направлена до апеляційного суду, підстави вважати, що це дві різні апеляційній скарги, відсутні, відтак апеляційний суд вважає за можливе розглядати зазначені скарги як одну.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову Дарницького районного суду м. Києва від 23 липня 2024 року, закрити провадження у справі на підставі п.1.ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу та події адміністративного правопорушення.

Переглянувши справу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

В своїй апеляційній скарзі апелянт навів ряд норм та положень закону стосовно критерію для притягнення особи до відповідальності та матеріалів, на підставі чого це може бути здійснено.

Після цього апелянт зазначив, що оскаржувану постанову вважає недійсною, так як матеріали справи не містять відеодоказів керування ним транспортним засобом; ОСОБА_1 не було вручено форму направлення на огляд водія до медичної установи; наявний у матеріалах справи відеозапис є неналежним.

Дані твердження апелянта не можуть бути прийняті апеляційним судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису під час проведення огляду осіб, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Таким чином процесуальні вимоги щодо відеофіксації чинним законодавством передбачені лише щодо проведення самого огляду на стан сп`яніння і не містять обов`язку такої фіксації інших обставин, зокрема факту керування водієм транспортним засобом. Вищевказане стосується і складення протоколу про адміністративне правопорушення. Крім того, як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 на місці зупинки жодним чином не заперечував факту керування ним транспортним засобом.

Зважаючи на викладене, доводи апелянта в цій частині не можуть бути прийняті апеляційним судом.

Не можуть бути прийняті апеляційним судом в якості підстави для задоволення апеляційної скарги і доводи апелянта щодо невидачі йому направлення на проведення огляду до медичної установи.

Порядок проведення огляду водія на стан сп`яніння алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції передбачений ст. 266 КУпАП. Також це питання регламентується Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 р.

Вказані нормативні документи встановлюють умови та порядок організації огляду водіїв у відповідних закладах, однак жоден з них не встановлює вимоги про вручення такого направлення на огляд самому водію транспортного засобу. Натомість вони зазначають, що у разі наявності підстав для такого огляду, до медичного закладу водій направляється не самостійно, а забезпечення доставки до медичного закладу покладено саме на поліцію.

Апеляційний суд також відхиляє доводи про неналежність відеозапису з нагрудних камер поліцейських через їх безпідставність, оскільки, як встановлено судом першої інстанції та підтверджено апеляційним судом, наявний у матеріалах справи відеоматеріал фіксує події із самого початку до кінця відповідно до вимог Інструкції № 1026 від 18 грудня 2018 року. Будь-яких ознак монтування чи іншого втручання в запис нагрудних камер поліцейських не виявлено, зафіксовані події відображені у чіткій хронологічній послідовності і сумнівів у своїй автентичності не викликають.

Враховуючи зазначене, апеляційним судом встановлена невідповідність дійсності тих обставин, якими апелянт обґрунтовує свою апеляційну скаргу. Порушень судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, які були б підставою для скасування чи зміни постанови суду під час апеляційного перегляду справи апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Дарницького районного суду м. Києва від 23 липня 2024 року, прийняту відносно ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.О. Журба