Справа № 444/1730/24 Головуючий у 1 інстанції: Оприск З.Л.
Провадження № 33/811/1225/24 Доповідач: Романюк М. Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2024 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Романюка М.Ф, з участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Лазор Уляни Миколаївни, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Вольського Андрія Богдановича на постанову судді Жовківського районного суду Львівської області від 31 липня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 /сімнадцять тисяч/ грн. 00 коп. в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 605,60 грн. судового збору в дохід держави.

Згідно з постановою судді, ОСОБА_1 19.04.2024 о 18 год 13 хв в с. Замочок, вул. Шевченка, 25в, Львівський район, Львівська область, керував транспортним засобом ВАЗ НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови), від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився, чим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Не погоджуючись з даною постановою захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Вольський А.Б. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та закрити справу.

Вказує про те, що ОСОБА_1 заперечує факт керування транспортним засобом.

Жодного доказу який би спростовував зазначене до матеріалів справи не долучено.

Стверджує, що до матеріалів справи не долучено відеозапису, який би відображав рух автомобіля під керуванням ОСОБА_1 . Як слідує з відеозапису (файл 01113 __0018А), що в той час коли поліцейські первинно підійшли до автомобіля, такий перебував у нерухомому стані, був припаркований неподалік проїжджої частини дороги, його двигун був вимкненим.

Наголошує, що ОСОБА_1 у даній справі не може вважатися особою, яка керувала транспортним засобом, адже він не виконував жодних функцій водія.

Зазначає, що у протоколі про адміністративне правопорушення не містяться відомості походження диску в матеріалах справи, а також відомості про технічний засіб, яким зафіксовано правопорушення: номер та серію відеокамери, дату її виробництва та назви камери, на яку здійснювався такий відеозапис.

Також зазначає, що відеозаписи відтворюють лише окремі фрагменти події, які не відображають повноту дій учасників події та самі обставини події. Зокрема відеозаписи не відображають момент руху та зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , повноцінний процес оформлення адмінматеріалів, тощо.

Стверджує, що ОСОБА_1 словесно казав поліцейським, що він спиртне не вживає та не вживав, що підтверджується відеозаписом (01113__0018А), що він не погодився із актом огляду на стан алкогольного сп`яніння, що підтверджується відеозаписом (01113__0019А), що був охайним, врівноваженим, мова та координація рухів у нього порушеними не були.

Зауважує, що працівниками поліції не було дотримано порядку притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, у тому числі, не було дотримано вимог закону щодо проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Вважає, що при винесенні постанови, суддя місцевого суду не надав належної оцінки та аналізу наявним у справі доказам, не з`ясував усі обставини справи в їх сукупності, внаслідок чого, за відсутності в матеріалах справи належних та допустимих доказів, дійшов до помилкового висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

До суду апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та захисник Вольський А.Б. не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату та час судового розгляду, про причини своєї неявки суд не повідомляли, натомість захисник Лазор У.М. не заперечувала проти можливості розгляду справи без участі ОСОБА_1 та захисника Вольського А.Б., тому, неявка останніх, відповідно до приписів ч. 6 ст. 294 КУпАП, не перешкоджає апеляційному розгляду.

Заслухавши виступ захисника Лазор У.М. на підтримку апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Постанова судді згідно ст. 283 КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Проте, вищевказані вимоги закону суддею районного суду дотримані не були і висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, наведених у постанові, не підтверджується належними та допустимими доказами.

Суд першої інстанції на підтвердження вини ОСОБА_1 послався на протокол про адміністративне правопорушення ААД № 667104 від 19.04.2024, акт огляду на стан сп`яніння, направлення на огляд водія транспортного засобу, відеозапис події.

Оцінивши зазначені докази, суд першої інстанції зробив висновок, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є повністю доведеною, його дії кваліфіковано правильно, як відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Проте, такі докази апеляційний суд не може визнати належними, допустимими, достовірними та такими, які узгоджуються із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», і які свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного проступку, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, враховуючи наступне.

За змістом статті 256 КУпАП, якщо протокол про адміністративне правопорушення складається у присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, то особа має безумовне право ознайомитися зі змістом протоколу, а також зі своїми правами, передбаченими статтею 268 КУпАП.

За результатами розгляду справи у суді першої інстанції, на підставі досліджених доказів суддя дійшов до висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Проте, апеляційний суд вважає, що вказані висновки суддею місцевого суду зроблені внаслідок неповного з`ясування фактичних обставин справи, неналежної оцінки зібраних у справі доказів з точки зору їх допустимості та достатності та порушення вимог КУпАП в частині безпосередності дослідження доказів, а тому погодитись із цими висновками не можливо.

Апеляційний суд не погоджується з такими діями працівників поліції та з висновком суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 .

Окрім цього, факт керування особою, яка має ознаки алкогольного сп`яніння, транспортним засобом підлягає доказуванню у ході провадження у справі про адміністративне правопорушення за допомогою доказів, вичерпний перелік джерел яких визначений у ст. 251 КУпАП. Між тим, у справі не зібрано достатньої кількості доказів, які би указували на доведеність факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Як вбачається з відеозапису з нагрудної камери працівника поліції, вказаний відеозапис не містить доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом. Натомість, з вказаного відеозапису вбачається, що в момент прибуття поліцейського автомобіль марки ВАЗ НОМЕР_1 перебував у нерухомому стані, його двигун був вимкненим (файл 01113__0018А).

Таким чином, доказів факту керування саме ОСОБА_1 транспортним засобом, встановлених за допомогою об`єктивних засобів контролю матеріали справи не містять.

Наведене у свої сукупності указує на недоведеність у ході провадження у цій справі факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом із ознаками алкогольного сп`яніння.

Отже, наявні в матеріалах справи докази неможливо визнати належними та допустимими й складеними у відповідності до вимог законодавства.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Таким чином слід дійти висновків про те, що судом першої інстанції, у порушення вимог ст. 280 КУпАП, не було з`ясовано усіх обставин справи, які мають значення для правильного її вирішення та суд дійшов передчасного висновку про наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Наведене у своїй сукупності дає підстави стверджувати про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не доведена беззаперечними доказами, а сумніви, які виникли у ході розгляду цієї справи апеляційним судом мають бути витлумачені на користь останнього.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

У рішенні по справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» ЄСПЛ зазначив, що п. 2 статті 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що обвинувачений вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь обвинуваченого.

Частиною 1 ст. 7 КУпАП також визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Отже, постанова суду першої інстанції, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підлягає скасуванню, а провадження у справі слід закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Вольського Андрія Богдановича задоволити.

Постанову судді Жовківського районного суду Львівської області від 31 липня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КупАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Романюк М.Ф.