Номер провадження: 33/813/1250/24
Номер справи місцевого суду: 509/6692/23
Головуючий у першій інстанції Бочаров А. І.
Доповідач Карташов О. Ю.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.06.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя - Карташов О.Ю.

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_1

адвоката Морозова О.В., який приймав участь у розгляді справи в режимі відеоконференції

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Морозов Олексій Вікторович, на постанову Овідіопольського районного суду Одеської області від 24 листопада 2023 року у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 24 листопада 2023 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір в сумі 536, 80 гривень.

Не погоджуючись з постановою суду ОСОБА_2 та його адвокат Морозов О.В. подали апеляційну скаргу, в якій просять поновити строк на апеляційне оскарження постанови Овідіопольського районного суду Одеської області від 24.11.2023 року, окремо додано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вище зазначеної постанови. В клопотанні зазначено, що у ОСОБА_2 наявні підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження, виходячи з наступних підстав. Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_1 від 24.02.2024 року за № 298/67, ОСОБА_2 з 30.03.2022 року перебуває на військовій службі по мобілізації у ВЧ НОМЕР_2 , через, що є обмеженим у можливості доступу до електронних ресурсів органів Судової влади України, та технічних засобів, з метою перевірки відомостей про наявні судові провадження. Судом першої інстанції не повідомлено ОСОБА_2 про наявність в суді відносно нього адміністративної справи, так само як і не вживались будь-які заходи, спрямовані на повідомлення його про прийняту судом постанову від 24.11.2023 року, а складення протоколу про адміністративне правопорушення від 24.10.2023 року, не є наслідком безальтернативного та автоматичного відкриття судового провадження.

Про наявність судової справи, ОСОБА_2 стало відомо лише 10.02.2024 року, після ознайомлення його дружини (за довіреністю) із судовою справою в суді. Договір із захисником адвокатом Морозовим О.В., було укладено ОСОБА_2 лише 17.02.2024 року (що підтверджується ордером та витягом із договору), через перебування на військовій службі, та відсутності вільного переміщення поза межами місця несення військової служби. В клопотанні звертається увага на те, що з моменту коли ОСОБА_2 стало відомо про судову справу та прийняту судом постанову, з 10.02.2024 року, на пошук захисника, подання апеляційної скарги 24.02.2024 року, становило 14 календарних днів, що не може бути свідченням байдужого відношення до процесуальних прав та гарантій. Підсумовуючи викладене, адвокат та його підзахисний вважають, що вище зазначені обставини, у своїй сукупності, створили умови, за яких ОСОБА_2 не мав можливості, а ні брати участь у судовій процедурі, а ні реалізувати право на апеляційне оскарження постанови суду у передбачений 10 денний строк.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та його захисник Морозов О.В. просять постанову Овідіопольського районного суду Одеської області від 24.11.2023 року скасувати, провадження по справі закрити.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначено, що суд, постановляючи оскаржувану постанову, не навів будь-яких доказів, на підставі яких суд встановив наявність ознак вчинення адміністративного правопорушення, формально пославшись, що вина підтверджується зібраними у справі доказами. Відеозапис, який доданий до протоколу не може бути належним доказом, оскільки працівниками патрульної поліції було порушено порядок проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння. На думку ОСОБА_2 і його захисника відеозапис має постановчий характер, в цілому є неінформативним. Також в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_2 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння і взагалі його не було відсторонено від керування транспортним засобом. Свідків, які б підтверджували обставини, що викладені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №477002 від 24.10.2023 року, поліцейським не залучались.

Також в скарзі зазначено, що із усних пояснень ОСОБА_2 , останній повідомив поліцейському, що прямує за викликом командира до місця несення військової служби, та не має часу на проведення огляду на стан сп?яніння, у зв?язку із чим, поліцейський запропонував відмовитись від проходження огляду на стан сп?яніння, та погодитись із складенням протоколу про адміністративне правопорушення, що, начебто за таких умов буде лише штраф без позбавлення права керування транспортним засобом, на що ОСОБА_2 погодився, та фактично міститься на відеозаписі до протоколу про адміністративне правопорушення. При цьому прав та обов?язків, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, поліцейський не роз?яснював ОСОБА_2 . В скарзі акцентується увага на тому, що несення військової служби ОСОБА_2 безпосередньо пов?язано із необхідністю керування транспортним засобом, а позбавлення такого права, буде мати негативні наслідки для військової служби, яку несе останній.

В судовому засіданні в режимі відеоконференції приймав участь адвокат Морозов О.В., який підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного.

Вирішуючи питання про поновлення строку апеляційного оскарження, апеляційний суд доходить висновку, що такий строк пропущено з поважних причин, оскільки справу про адміністративне правопорушення було розглянуто за відсутності ОСОБА_2 а в матеріалах справи є розписка про отримання останнім копії постанови суду лише 09.02.2024 року (а.п. 17).

Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245 КУпАП).

Згідно з положеннями ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, але необмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пункт 1.3 Правил дорожнього руху передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно пункту 2.9.а Правил дорожнього руху, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Відповідно до постанови суду 24.10.2023 року, о 10:10 год. водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем «Mercedes-Benz Vito». реєстраційний номер НОМЕР_3 , на автодорозі М-28-01, 28 км «Обхід м. Одеса», Одеського району Одеської області. з явними ознаками алкогольного сп?яніння. а саме: почервоніння очей, невнятна мова, різкий запах алкоголю з рота. Від газоаналізатора Драгер та проходження медичного огляду в медичному закладі у лікаря нарколога встановленому законом порядку відмовився під відеозапис. Факт вживання алкоголю не заперечував. З порушення згоден. чим порушив п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст. 130 ч. 1 КУпАП.

Приймаючи постанову, суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується зібраними по справі матеріалами.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.

Щодо відповідності процедури огляду на стан сп`яніння ОСОБА_2 вимогам законодавства, апеляційний суд зазначає наступне.

Проведення огляду на стан сп`яніння здійснюється в порядку, встановленому ст. 266 КУпАП, відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року №1452/735 та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 року № 1103.

Відповідно до п. 2, п. 3 Порядку огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС. Огляд проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Відповідно до п. 6, 7 Порядку водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. Поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.

Відповідно до п. 8 Порядку у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Апеляційним судом досліджено відеозапис, який долучений до матеріалів справи, згідно з яким ОСОБА_2 на місці зупинки транспортного засобу поліцейським було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від чого ОСОБА_2 відмовився, вину визнав, визнав що вживав алкоголь та не заперечував факт керування автомобілем.

Посилання апелянта на те, що долучений відеозапис постановний не може бути належним доказом є безпідставними.

Так, відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кіно зйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кіно зйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фото зйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, ст. 251 КУпАП встановлені джерела доказів у справах про адміністративні правопорушення, при цьому вказаною нормою закону не встановлено вичерпний перелік документів чи інших джерел інформації, які можуть бути доказами.

Таким чином, відеозапис, здійснений із застосуванням мобільного телефону, який містить фактичні дані щодо обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, є належним доказом у справі про адміністративне правопорушення, як це передбачено ст. 251 КУпАП.

Водночас, чинними нормами КУпАП не встановлено вимог щодо визнання доказів недопустимими, відтак відеозапис який є у цьому провадженні, на якому зафіксовано спілкування поліцейських з ОСОБА_2 , є належним і допустимим доказом.

Доводи апеляційної скарги про відсутність доказів керування ОСОБА_2 транспортним засобом, спростовуються матеріалами справи про адміністративне правопорушення, а також відеозаписом, долученим до протоколу про адміністративне правопорушення, з якого вбачається, що ОСОБА_2 не заперечував проти того, що саме він керування транспортним засобом.

Твердження апелянта про те, що його не відсторонили від керування транспортним засобом після складання протоколу, як на підставу скасування оскаржуваної постанови, апеляційний суд оцінює критично, адже вказаний факт жодним чином не впливає на обсяг вини у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи викладене, вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України підтверджуються зібраними по справі доказами. Підстави вважати вказані докази неналежними у суду апеляційної інстанції відсутні.

При перевірці висновків в постанові суду першої інстанції, у відповідності до приписів ст. 294 КУпАП, апеляційним судом не встановлено обставин, які б підтверджували доводи апеляційної скарги та спростовували зазначені висновки.

Даючи оцінку доводам, викладеним у апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Апеляційний суд враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку, що судом першої інстанції було прийнято законне і обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з наведенням обґрунтованої мотивації прийнятого рішення.

Обраний ОСОБА_2 вид адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, відповідає обставинам справи, вимогам ст. ст. 23, 33 КУпАП, окрім того санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП не передбачено альтернативних видів стягнення.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов до висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги та вважає, що наявними у справі доказами підтверджена вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому висновок, викладений у постанові суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, отже відсутні підстави для скасування або зміни постанови суду.

Відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 в інтересах якого діє адвокат Морозов О.В. підлягає залишенню без задоволення, а постанова Овідіопольського районного суду Одеської області від 24 листопада 2023 року без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови Овідіопольського районного суду Одеської області від 24 листопада 2023 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Морозов Олексій Вікторович, залишити без задоволення.

Постанову Овідіопольського районного суду Одеської області від 24 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.Ю. Карташов