ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/4480/24

Номер провадження 3/495/2072/2024

18 червня 2024 рокум. Білгород-Дністровський

Суддя Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Анісімова Н.Д., розглянувши матеріали, які надійшли від Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), суд

ВСТАНОВИВ:

16.05.2024 року о 10:50 годині в АДРЕСА_2 ОСОБА_1 вчинив дружне хуліганство відносно сусідки ОСОБА_2 , а саме ображав брудною лайкою, після чого штовхнув від чого вона впала на землю в загальному дворі.

У ОСОБА_1 з`явився, пам`ятка про права та обов`язки була роз`яснення та вручена, про що свідчить особисто проставлений підпис. Вину заперечував, заперечував проти факті викладених у протоколі, жодних неправомірних дій не у відношенні ОСОБА_2 не скоював та не штовхав її, суперечка не супроводжувалася нецензурною лайкою.

Суд, дослідивши матеріали справи та, оцінюючи надані докази, в їх сукупності, приходить до висновку, що, в даному випадку, відсутні подія та склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності (ст. 7 ч. 2 КУпАП).

Тож, ніхто не може бути підданий заходу впливу, в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом, що повністю резюмується з положеннями ст. 62 Конституції України, відповідно до якої особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, і ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також, на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

У відповідності до положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

ЄСПЛ у рішенні від 10 лютого 1995 року (справа "Allenet de Ribemont v. France") наголосив, що принцип презумпції невинуватості перш за все гарантія процесуального характеру по кримінальним справам, однак, сфера застосування зазначеного принципу значно ширша: він обов`язковий не тільки для кримінального судочинства, що вирішує питання обґрунтованості обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

За змістом ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Кожен, чиї права та свободи, визнані у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року "Право на ефективний засіб правового захисту").

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 280 КУпАП).

Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також, виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст. 245 КУпАП).

Основним документом, призначеним для фіксації юридичного факту адміністративного правопорушення, є протокол про адміністративне правопорушення, при цьому, для кожного виду адмінправопорушення, передбаченого КУпАП, в залежності від органу (посадової особи), якому підвідомче правопорушення, існує своя форма адмінпротоколу, зразки якого вміщуються в Інструкціях/Положеннях/Порядках оформлення матеріалів у справах про адміністративні правопорушення.

Тож, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол, відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення), місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, інші відомості, необхідні для вирішення справи, і, якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це, також, зазначається в протоколі (ст. 256 ч. 1 КУпАП).

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Так, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ст. 9 ч. 1 КУпАП).

Водночас, адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені КУпАП, настає, якщо ці порушення, за своїм характером, не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

При цьому, склад адміністративного правопорушення (проступку) включає в себе ознаки, які об`єднуються в чотири групи (елементи), що характеризують: об`єкт адміністративного проступку, об`єктивну сторону проступку, суб`єкт адміністративного проступку, суб`єктивну сторону проступку, і являють собою нерозривну єдність, наявність яких обов`язкова для кваліфікації конкретного діяння, і у випадку, коли хоча б один з елементів відсутній або ж не відповідає тим властивостям, що передбачені відповідною статтею Особливої частини КУпАП, діяння адміністративним правопорушенням (проступком) не являється.

Тож, адміністративне правопорушення це вчинок, який має форму дії або бездіяльності, проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, і саме наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та які встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото/кінозйомки, відеозапису чи засобів фото/кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також, іншими документами.

Відповідальність за вчинення дрібного хуліганства, тобто, нецензурної лайки в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян, визначена ст. 173 КУпАП.

Об`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, є суспільні відносини у сфері охорони громадського порядку обумовленої потребами суспільства та врегульованої правовими та іншими соціальними нормами системи відносин, що складається у громадських місцях в процесі спілкування людей, яка має на меті забезпечення спокійної обстановки суспільного життя, нормальних умов для праці і відпочинку людей, для діяльності державних органів, підприємств, установ та організацій.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, виражається у нецензурній лайці в громадських місцях, образливому чіплянні до громадян та інших подібних діях, що порушують громадський порядок і спокій громадян, обов`язковою ознакою якої є місце скоєння, а саме, громадське місце частина (частини) будь-якої будівлі, споруди, яка доступна або відкрита для населення вільно, чи за запрошенням, або за плату, постійно, періодично або час від часу, під`їзди, підземні переходи, стадіони, тощо, при цьому, хуліганські дії завжди мають активний характер і не можуть виявлятися у формі бездіяльності,

Суб`єкт адміністративного проступку, передбаченого ст. 173 КУпАП, загальний.

Суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі умислу з обов`язковим елементом у вигляді хуліганського мотиву вчинених дій, пов`язаним з задоволенням індивідуальних потреб шляхом самоствердження через ігнорування гідності інших людей.

Таким чином, за приписами ст. 173 КУпАП до дрібного хуліганства законодавець відносить нецензурну лайку в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

До того ж, відповідно до практики ЄСПЛ, вина особи повинна бути обґрунтована доказами, і така доведеність провини може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, тобто, таких, що не залишають місце сумнівам, оскільки, наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення ЄСПЛ від 18 січня 1978 року (справа "Ireland v. the United Kingdom"), критерій доведення якого "поза розумним сумнівом" застосовує ЄСПЛ що при оцінці доказів (рішення від 21 липня 2011 року (справа "Коробов проти України").

Тож, нецензурна лайка в громадських місцях одна з грубих форм неповаги до громадської моральності, непристойні висловлювання, один із найогидніших різновидів словесної брутальності, яка, хоча і не загрожує життю та здоров`ю людей, проте виявляє грубе, образливе ставлення до оточуючих, знижує рівень людського спілкування, завдає моральної шкоди духовному стану суспільства, ображає людську гідність, тощо.

Образливе чіпляння до громадян докучлива поведінка, пов`язана з діями щодо ображання, які зневажають честь та гідність людини, а також, утискають волю, у грубій розв`язній манері, що може виявляється у хапанні за одяг, насильницькому утриманні за кінцівки, демонстрації зухвалості, навмисному створенні перешкод та загороджувань входу/виходу/проходу, вимогі дати цигарку, пусканні в обличчя диму від паління, непристойній пропозиції та інших подібних дій, характерним для яких є ігнорування бажання оточуючих, прагнення нав`язати свою волю та свавілля.

Інші подібні дії насильницьке вторгнення в громадські місця всупереч забороні певних осіб, покликаних слідкувати за порядком, що може виявлятися у безпідставному порушенні спокою громадян телефонними дзвінками, лихослів`ї по телефону, співанні пісень з вживанням нецензурної лексики, розповіданні вульгарних анекдотів групам людей, вигуках, свисту під час демонстрації кінофільмів, ґвалту, криках з хуліганських мотивів біля вікон громадян у нічний час, публічному справлянні природних потреб у невідведених для цього місцях, появі у громадському місці в оголеному вигляді, самовільному, без потреби, зупиненні громадського/комунального транспорту, нанесенні непристойних малюнків на тротуари, стіни, паркани, двері, а також, вчинення написів нецензурного змісту, неправдивому повідомлення про смерть родичів, знайомих, якщо це не потягло тяжких наслідків, ображанні та проявом неповаги до громадян у чергах, безпричинному знищенні або пошкодженні майна у незначних розмірах, зриванні афіш, плакатів, газет, оголошень зі стендів, умисній (з бешкетництва) швидкій їзді на ТЗ по калюжах поблизу тротуарів, зупинок, інших місць скупчення людей, тощо.

Однак, наданий до суду матеріал щодо вчинення з боку правопорушника ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, в тому числі, і доданий до останнього безпосередньо протокол серії ВАД № 103139 від 16.05.2024 року у фабулі якого мова йдеться про те, що 16.05.2024 року о 10:50 годині в АДРЕСА_2 ОСОБА_1 вчинив дружне хуліганство відносно сусідки ОСОБА_2 , а саме ображав брудною лайкою, після чого штовхнув від чого вона впала на землю в загальному дворі, не містить будь-яких ґрунтовних доказів, на підставі яких, у відповідності до положень ст. 251 КУпАП, у визначеному законом порядку, можливо було б встановити в діях ОСОБА_1 наявність об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, що, у даному випадку, повинно виявлятися у конкретних умисних діях, які підпадали б під ознаки дрібного хуліганства, в тому числі, вчинених з хуліганських мотивів, що є обов`язковою ознакою адміністративного проступку, передбаченого ст. 173 КУпАП, та які, відповідно, беззаперечно свідчили б про вчинення з боку правопорушника ОСОБА_1 інкримінованого адміністративного правопорушення.

Так зокрема з пояснень, що містяться у матеріалах справи самого ОСОБА_3 суд встановив, що останній знаходився у подвір`ї біля під`їзду, до нього підійшла сусідка ОСОБА_4 та почала гладити його кота, проте ОСОБА_1 заборонив їй це робити, нащо вона почала лаятися на нього та висловлюватися нецензурною лайкою та погрожувала фізичною розправою. ОСОБА_1 встав та попросив не ображати його, на що вона взяла цеглу та хотіла кинути у ОСОБА_1 , але він відштовхнув її та впав, після того як він підвівся, вона вчинила повторний замах.

Таким чином, неправомірні дії правопорушника ОСОБА_1 не полягали у неповазі до суспільства, у прагненні показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки, самоутвердження за рахунок приниження інших осіб, протиставляння себе іншим громадянам, оточенню, державі, і, відповідно, були спрямовані не на порушення громадського порядку і спокою громадян, а виникли на ґрунті особистих взаємовідносин з сусідкою, незадоволенням її поведінкою, тощо.

І мотив особи, яка скоїла дрібне хуліганство, як головний елемент, що визначає зміст і сенс поведінки хулігана, спрямований саме на задоволення індивідуальних потреб шляхом самоствердження та ігнорування гідності інших людей, на неповагу до оточуючих та суспільства, що є обов`язковою ознакою адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, за відсутності якого дії не можуть визначатися дрібним хуліганством.

Тож, сам по собі факт поведінки правопорушника ОСОБА_1 , пов`язаний з висловленням на адресу сусідки брудної лайки, як вказано у протоколі, ще не свідчить про наявність у діях причетної до означеної поведінки особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

До того ж, адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені КУпАП, настає, якщо ці порушення, за своїм характером, не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

І, у зв`язку з тим, що у судовому засіданні не здобуто належних та допустимих доказів, які б достеменно б свідчили про те, що правопорушник ОСОБА_1 , за визначених у протоколі обставин, скоїв дрібне хуліганство, і, відповідно, враховуючи, що суду не надано достатньо доказів, які б свідчили про умисне вчинення будь-яких діянь, що підпадали б під ознаки дрібного хуліганства, визначених диспозицією ст. 173 КУпАП, в тому числі, і вчинених обов`язково з хуліганських мотивів, як цього вимагає об`єктивна та суб`єктивна сторона інкримінованого адміністративного проступку, і, як наслідок, встановлювали б в діях причетної особи наявність адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, в тому числі, і винність у його вчиненні, суд, надаючи оцінку вказаним обставинам в їх сукупності, у відповідності до завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення, визначених ст. 245 КУпАП, якими, зокрема, є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, поза розумним сумнівом, вважає, що провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП, відносно ОСОБА_1 , підлягає закриттю, так як, згідно положень ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події та складу адміністративного правопорушення, оскільки, виходячи з загальноприйнятого принципу, закріпленому, в тому числі, і у ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на користь такої особи, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, звинувачення та докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, Європейський суд з прав людини в контексті усталеної практики ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, зазначає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються, і, хоча ст. 6 п. 1 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення, і питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року у справі "SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE", N 4909/04, § 58, рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі "RuizTorija v. Spain", N 303-А, § 29).

Таким чином, суд, підсумовуючи вищенаведене, і, відповідно, оцінюючи наявні докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи, в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад інкримінованого адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

Питання щодо сплати судового збору, у зв`язку з закриттям справи про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП, стосовно правопорушника ОСОБА_1 , вирішенню не підлягає, оскільки, у відповідності до вимог ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення, сплачується особою, на яку накладено таке стягнення, у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення.

На підставі вищевказаного, керуючись ст. 173, ст. 247 ч. 1 п. 1), ст. 251, ст. 252, ст. 284, ст. 289, ст. 294 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрити, на підставі ст. 247 ч. 1 п. 1 КУпАП, за відсутності події і складу вищевказаного адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

Постанову може бути оскаржено протягом десяти днів з дня її винесення до Одеського апеляційного суду через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Н.Д.Анісімова