Єдиний унікальний номер №943/1526/24
Провадження №3/943/698/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2024 року м. Буськ

Суддя Буського районного суду Львівської області Кос І.Б., за участю секретаря судового засідання Дутки С.І., за участю адвоката Скоробогатого М.В., розглянувши матеріали, які надійшли від начальника ВАП Управління патрульної поліції у Львівській області ДПП про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, тимчасово не працюючого, який проживає по АДРЕСА_1 ,

за ст. 122-4, ст. 124 КУпАП, -

в с т а н о в и в :

08 травня 2024 року о 13 год. 45 хв. на вулиці Богдана Хмельницького у місті Берегово Закарпатської області водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Mercedes Benz Sprinter 313 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у якого під час руху відчинилися двері та здійснили зіткнення із припаркованим транспортним засобом марки «Volkswagen Caddy», реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, завдавши матеріальних збитків, чим порушив вимоги пунктів 1.5, 2.3 «б», 15.13 ПДР України, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Крім того, як убачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №815717 від 27.06.2024, що ОСОБА_1 також обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП за те, що 08 травня 2024 року о 13 год. 45 хв. на вулиці Богдана Хмельницького у місті Берегово Закарпатської області водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Mercedes Benz Sprinter 313 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди, не залишився на місці та не повідомив про подію органу поліції, чим порушив вимоги пункту 2.10 «а» ПДР України.

Постановою судді від 08.07.2024 року вищевказані справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 122-4, ст. 124 КУпАП щодо ОСОБА_1 об`єднані в одне провадження відповідно до вимог ч. 2 ст. 36 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 повторно не з`явився, будучи представленим повноважним захисником адвокатом Скоробогатим М.В., який в судовому засіданні не заперечив вини свого підзахисного за статтею 124 КУпАП, зокрема в ДТП, оскільки як пояснював органам поліції ОСОБА_1 , що він під час руху не відчув контакту, не знав про ДТП і продовжив рух, а про вказаний факт йому повідомили за спливом тривалого часу, через 50 днів з моменту події. Також адвокат Скоробогатий М.В. надав суду копію розписки від 10.07.2024, згідно якої потерпілий ОСОБА_2 не має жодних претензій матеріального та морального характеру до водія, який 08.05.2024 року о 13 год. 45 хв. на автомобілі «Мерседес Спринтер» синього кольору пошкодив йому автомобіль, оскільки йому було все відшкодовано. Разом із тим, адвокат Скоробогатий М.В. у судовому засіданні категорично заперечив винуватість свого підзахисного в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП та просив закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, оскільки зазначені в адміністративному протоколі обставини не відповідають дійсності, його вина не доведена та відсутні підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. При цьому, захисник покликався на те, що склад інкримінованого адміністративного правопорушення за ст. 122-4 КУпАП передбачає виключно умисну форму вини, однак у матеріалах справи не має жодних доказів на підтвердження умислу його підзахисного у залишенні місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої він причетний, чого також працівниками поліції не доведено. Зокрема, ОСОБА_1 розпочавши рух, на мінімальній швидкості руху, не відчув жодного контакту з будь-яким іншим транспортним засобом, а тому не усвідомлював факту ДТП. Через 50 днів до нього зателефонували з поліції та повідомили про обставини події та його причетність до ДТП, що описані в протоколі серії ААД №815717 від 27.06.2024. При цьому, ОСОБА_3 стверджував, що не відчував моменту зіткнення з іншим транспортним засобом, одночасно вказавши про те, що про ДТП дізнався саме від працівників поліції. Жодного умислу на залишення місця ДТП не мав, оскільки, коли б він відчув удар від зіткнення з іншим транспортним засобом, то одразу б зупинився. На виклик працівника поліції з`явився одразу та надав пояснення про обставини події. Тому в діях ОСОБА_1 його вина «поза розумним сумнівом» не доведена, а відтак захисник просив закрити провадження в справі за відсутністю в діях його підзахисного складу вищевказаного адміністративного правопорушення за ст. 122-4 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Заслухавши доводи захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи про адміністративні правопорушення, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Вимогами статті 251 КУпАП визначено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовується особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконання правил, норм, стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху протоколом вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З огляду на вимоги ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Диспозицією статті 124 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Згідно пункту 1.3 Правил дорожнього руху України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений підрозділ Національної поліції, власника дороги або уповноважений ним орган (п. 1.5 ПДР України).

В силу приписів п. 2.3 «б» ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Крім того, згідно пункту 15.13 ПДР України забороняється відчиняти двері транспортного засобу, залишати їх відчиненими і виходити з транспортного засобу, якщо це загрожує безпеці і створює перешкоди іншим учасникам дорожнього руху.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що діяння ОСОБА_1 містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, що підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №815716 від 27.06.2024, яким підтверджено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом із відчиненими дверима та його подальше зіткнення ними із іншим припаркованим транспортним засобом, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження та письмовим поясненням ОСОБА_1 у цьому протоколі про те, що він «не відчув контакту, не знав про ДТП».Також вина ОСОБА_1 у скоєнні вказаного адміністративного правопорушення не заперечується ним самим, про що вбачається із його письмового пояснення від 27.06.2024, де ОСОБА_1 повідомив, що він періодично користується автомобілем "Mercedes Benz Sprinter", реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким рухаючися 08 травня 2024 року по вул. Б. Хмельницького в місті Берегово не відчув жодного контакту з припаркованим автомобілем, оскільки в протилежному разі він обов`язково би зупинився, і залишаючися на місці події, оформив би дану подію, зважаючи на те, що всі документи та страхівка в нього у порядку, а тому в нього не могло бути жодного наміру щось приховувати чи уникати відповідальності, а він просто не знав про цю подію.

Крім того, слід зазначити, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2017 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодилися нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки.

Відтак, досліджені та перевірені вищенаведеними доказами обставини, які у своїй сукупності поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, що узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011).

Отже, із представлених вище доказів, які у своїй сукупності є логічними та послідовними, об`єктивно убачається те, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, оскільки він допустив порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження іншого транспортного засобу.

Обставиною, яка пом`якшує відповідальність ОСОБА_1 за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП є щире розкаяння винного, а обставини, що обтяжують його відповідальність судом не встановлено.

Таким чином, ураховуючи характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, наявність однієї обставини, що пом`якшує відповідальність та відсутність обтяжуючих обставин, суд вважає, що з метою виправлення правопорушника та запобіганню вчинення ним нових правопорушень, ОСОБА_1 слід призначити адміністративне стягнення у виді штрафу в межах санкції статті 124 КУпАП, що буде достатнім для його виправлення та запобігання вчинення ним нових правопорушень.

Крім того, оскільки відносно правопорушника винесено постанову про накладення адміністративного стягнення, відтак у відповідності до вимог ст. 40-1 КУпАП, особою на яку накладено таке стягнення, сплачується судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб на користь держави, що відповідає положенню ч. 5 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Разом із тим, на думку суду, провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за статтею 122-4 КУпАП слід закрити за відсутністю у його діях складу даного адміністративного правопорушення на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП, виходячи із таких мотивів.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Відповідно до частини третьої статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно рішення ЄСПЛ в справі «Коробов проти України від 21.07.2011, Європейський суд з прав людини, що при оцінці доказів суд з прав людини зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом» Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту.

Крім того, у рішенні ЄСПЛ у справі «Карелін проти Росії» від 20.09.2016, Суд вказав, що, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Аналогічно у рішенні ЄСПЛ в справі «Малофєєва проти Росії» від 30.05.2013, Суд зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Так, диспозицією статті 122-4 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

При цьому, суд констатує, що для притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення вищевказаного адміністративного правопорушення, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення. Склад адміністративного правопорушення - це передбачена нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу в цілому.

При цьому, аналізуючи зміст об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, суд вважає обов`язковими такі два взаємопов`язані елементи її об`єкттвної сторони для утворення складу цього правопорушення, а саме: дорожньо-транспортна пригода; доведеність факту залишення причетним до ДТП водієм місця такої пригоди.

Натомість, суб`єктивна сторона даного адміністративного правопорушення за статтею 122-4 КУпАП характеризується наявністю вини виключно у формі умислу.

Згідно підпунктів «а», «д» пункту 2.10 ПДР України в разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди, а також повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття поліцейських.

Проте, як убачається із матеріалів справи, що жодних належних і допустимих доказів на підтвердження факту обізнаності ОСОБА_1 про вказану ДТП не має, як і жодним чином не доведено його умислу на залишення місця такої пригоди.

Відтак, зважаючи на законодавче положення статті 62 Конституції України та практики ЄСПЛ, суд приймає до уваги пояснення ОСОБА_1 про те, що він не відчув жодного контакту з припаркованим автомобілем, оскільки в протилежному разі він обов`язково би зупинився і залишаючися на місці події, зважаючи на те, що всі документи та страхівка були в порядку, а тому в нього не могло бути жодного наміру щось приховувати чи уникати відповідальності.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26 червня 2019 року в справі №536/1703/17, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а згідно правової позиції у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08 липня 2020 року в справі №463/1352/16-а недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Відтак, із урахуванням вимог пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП, провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за статтею 122-4 КУпАП підлягає закриттю за відсутністю у його діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

Ураховуючи наведене та керуючись ст.ст. 7, 34, 35, 36, 40-1, 122-4, 124, 245, 247, 268, 279, 280, 283, 284, 288, 307, 308 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн. (вісімсот п`ятдесят гривень 00 копійок) в дохід держави.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь держави 605,60 грн. судового збору.

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 122-4 КУпАП закрити за відсутністю у його діях складу даного адміністративного правопорушення на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП.

Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Роз`яснити, що у разі несплати правопорушником штрафу протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому постанови, у порядку примусового виконання постанови з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу відповідно до положень ст. 308 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня її винесення до Львівського апеляційного суду через Буський районний суд Львівської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, у разі оскарження - після залишення скарги без задоволення.

Суддя І. Б. Кос