Справа № 484/2031/24
Провадження № 3/484/1105/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.08.2024 року м.Первомайськ

Суддя Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області Мельничук О.В., розглянувши справу, яка надійшла до суду 15.04.2024 року від Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця ВЧ НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_2 ,

до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.130 КУпАП

ВСТАНОВИВ:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №784484 від 11.04.2024 року вбачається, що 11.04.2024 року о 23.17 год. м.Первомайськ по вул. Одеській, 1 водій ОСОБА_1 керував т.з. «Audi A6» н.з. НОМЕР_3 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, почервоніння очей), від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки т/з та в медичному закладі Первомайська ПЦМБЛ відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, його захисник адвокат Ремський надав письмові пояснення в яких просив закрити провадження по справі за відсутності в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП мотивуючи наступним. Вважає, що належних та допустимих доказів скоєння ОСОБА_1 даного правопорушення працівниками поліції не надано. Матеріали справи містять протокол про адміністративне правопорушення, відеозапис, який складається з декількох відеофайлів, та не є безперервним, рапорт та направлення.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з відеозапису, ОСОБА_1 рухався по вул. Грушевського в напрямку вул. Одеській, працівники поліції на службовому автомобілі виїхали за ним, проїхали деяку відстань та перед залізничним мостом ввімкнули проблискові вогні, після чого ОСОБА_1 зупинив автомобіль. Тобто, місце складання протоколу та місце скоєння даного правопорушення працівниками поліції зазначено як АДРЕСА_2 що є не вірним, оскільки транспортний засіб рухався по вул. Грушевського та був зупинений на повороті на вул. Залізничну.

Так, після того, як ОСОБА_1 ввімкнувши покажчик правого повороту звернув з головної дороги на другорядну та припаркував автомобіль, до нього позаду під`їхали працівники поліції. Відеозаписом, який наданий до протоколу, не зафіксований процес спілкування в повному обсязі. Працівники поліції перевірили документи ОСОБА_1 , після того повідомили, що будуть складати протокол про адміністративне правопорушення за те, що не працює підсвітка державного номеру автомобіля. Хоча, з відеозапису цього не вбачається. За таких обставин, фактично, за відсутності законних причин для зупинки транспортного засобу та перевірки документів, всі подальші дії працівників поліції щодо складання проколів є такими, що проведені в порушення вимог діючого законодавства.

З фрагменту відеозапису вбачається, що працівник поліції повідомив ОСОБА_1 , що від нього є запах спиртного, на що ОСОБА_1 категорично заперечував. Також ОСОБА_1 фактично не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння.

Працівники поліції не роз`яснили ОСОБА_1 яким саме чином огляд має бути проведено, лише дістали мундштуки до алкотестеру, відповідну документацію на тестер також не пред`являли, не роз`яснили, що в разі незгоди з результатами огляду на місці він має право пройти такий огляд в медичному закладі. Не роз`яснені, зокрема, наслідки відмови від проходження огляду на місці або в медичному закладі.

Так, саме формулювання пропозиції пройти огляд з боку працівників поліції було сформульовано не коректно, не відповідало вимогам Інструкції, та не надавало можливості ОСОБА_1 дійти до висновку про необхідність проходження огляду.

З огляду на викладене, нездійснення поліцейськими всіх необхідних заходів, які передбачені законом, та належного відеозапису з чіткою фіксацією відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння є порушенням встановленої процедури оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, що свідчить про недоведеність в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Вважає, що даний протокол не може бути доказом у справі, оскільки як місце складання протоколу так і місце скоєння правопорушення вказані не вірно, що виключає об`єктивну сторону правопорушення (місце, час, спосіб) та відповідно, склад правопорушення.

Також, вказує, що з відеозапису, який наданий до протоколу вбачається відсутність явних ознак алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , оскільки поведінка адекватна, відповідає обстановці, явних зовнішніх ознак алкогольного сп`яніння, як то незв`язна мова, нестійка хода та інше не виявлено. Необхідно додатково звернути увагу на тому, що формулювання правопорушення в протоколі вказано не вірно, оскільки з відео чітко вбачається відсутність явних зовнішніх ознак алкогольного сп`яніння, а також працівники поліції не дотримались встановленої законом процедури огляду на стан сп`яніння, формально запропонували пройти огляд, не роз`яснили порядок проходження огляду на місці, можливість пройти такий огляд в медичному закладі, та наслідки відмови.

За таких обставин, вказує на відсутність належних та допустимих доказів скоєння ОСОБА_1 , даного адміністративного правопорушення.

Також просив проводити розгляд справи без участі ОСОБА_1 та його як захисника.

Враховуючи приписи ст. 268 КУпАП та з огляду на те, що участь особи, стосовно якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності, під час судового розгляду справи є необов`язковою, вважаю за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 .

Суддя, дослідивши надані до справи докази дійшов наступного висновку.

Статтею 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Аналіз вказаної норми дає підстави стверджувати, що склад адміністративного правопорушення - це передбачена нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких те чи інше діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.

Відтак, доказування має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, адже не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», не доказує співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

При цьому в процесі доказування вини, доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року усправі «Кобець проти України»(з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282.

Згідно ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.

Як вбачається з диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідальність по ній настає 1) у разі керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції (п. 2.9 «а» ПДР України), 2) у разі передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів (п. 2.9 «г» ПДР України), 3) а також у разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (п. 2.5 ПДР).

Таким чином для кваліфікації діяння за ч.1 ст.130 КУпАП в даному випадку необхідно встановити, що особа керувала транспортним засобом та відмовилась від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Така відмова має бути зафіксована відеозаписом або відбуватися в присутності двох свідків.

В протоколі про адміністративне правопорушення від ААД №784484 від 11.04.2024 року свідки не зазначені, натомість заначено, що до протоколу додаються відео, направлення в мед заклад, акт огляду на стан сп`яніння та рапорт. Також заначено, що застосовувався портативний відеорегістратор /2.

Згідно ст.245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Разом з тим, діючим законодавством чітко визначено процедуру проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння (ст. 266 КУпАП та п. 6 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (затвердженої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року).

Між тим, для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння водія транспортного засобу в закладах охорони здоров`я, відповідно до ч. 3 ст.266 КУпАП та п.п. 7, 8 Інструкції, є три підстави: 1) незгода водія на проведення огляду на стан сп`яніння працівником поліції з використанням спеціальних технічних засобів на місці зупинки транспортного засобу; 2) незгода водія з результатами огляду на стан сп`яніння, проведеного працівником поліції на місці зупинки транспортного засобу; 3) скоєння дорожньо-транспортної пригоди, унаслідок якої є особи, що загинули або травмовані, що, в такому випадку, є обов`язковим.

Матеріали провадження не містять жодних відомостей, які б свідчили про необхідність обов`язкового проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки т/з, щодо ОСОБА_1 .

Відповідно до п.4 ч.1, ч.2 ст. 31 Закону України № 580-VIII від 02 липня 2015 року «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати один з таких превентивних заходів: зупинення транспортного засобу. Під час проведення превентивних поліцейських заходів поліція зобов`язана повідомити особі про причини застосування до неї превентивних заходів, а також довести до її відома нормативно-правові акти, на підставі яких застосовуються такі заходи.

Згідно до ч.3 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Вичерпний перелік підстав зупинення транспортного засобу вказаний в ч. 1 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію».

Тобто, під час зупинки транспортного засобу поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки (ч. 2 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію»). Безпідставна зупинка автомобіля є незаконною.

З огляду на те, що підстав для зупинки транспортного засобу поліцейським не зазначено, то сама зупинка транспортного засобу та наступні дії інспектора поліції не відповідають вимогам ст. 35 Закону України «Про національну поліцію».

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року № 580-VIII поліція згідно з покладеними на неї завданнями, серед іншого, регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Як слідує з письмових пояснень ОСОБА_1 будь-яких порушень правил дорожнього руху він не вчиняв, алкоголю не вживав, зупинка його транспортного засобу є незаконною, про що свідчать адміністративні матеріали, які не містять даних про порушення ОСОБА_1 ПДР України.

Всупереч вимогам п.п. 3.3 та 3.5 Інструкції «про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них», затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції НПУ від 03 лютого 2016 року № 100, відеозапис є не суцільним, що не може буди використано судом як доказ.

Таким чином, відео не можна вважати належним та допустимим доказом по справі.

Положеннями ст.280 КУпАП передбачено, що необхідною умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є встановлення на підставі належних та допустимих доказів факту вчинення певного діяння такою особою та наявність в діянні цієї особи, що є суб`єктом правопорушення, всіх обов`язкових ознак складу певного адміністративного правопорушення.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

Частини 1, 2 ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За таких обставин, суд вважає, що в матеріалах справи відсутні достатні і беззаперечні докази, які б свідчили про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, а тому у суду немає ніяких підстав вважати, що він порушив закон.

Статтею 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Суд наголошує, що він не вправі самостійно змінювати, на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Суд погоджується з тим, що формулювання правопорушення зазначене адміністративному протоколі серії ААД №784484 від 11.04.2024 року не відповідає диспозиції правопорушення, визначеного ч. 1 ст. 130 КУпАП, враховуючи, що в протоколі вказано: від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки т/з та в медичному закладі Первомайська ПЦМБЛ відмовився.

При складенні протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП - поліцейський не звільняється від обов`язку дотримуватись відповідного алгоритму дій (процедури) при проведенні огляду та оформленні його результатів, в тому числі фіксування відмови від проходження огляду водієм.

Так, практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що деталі обвинувачення у кримінальному процесі мають дуже суттєве значення, а його неконкретність розглядається ЄСПЛ як порушення права на захист (Справа «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року).

Наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Irelandv. the United Kingdom), п. 161, Series А заява № 25). який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

Доведення «поза розумним сумнівом» відображає максимальний стандарт, що має відношення до питань, що вирішуються, при визначенні кримінальної відповідальності. Ніхто не повинен позбавлятися волі або піддаватися іншому покаранню за рішенням суду, якщо вина такої особи не доведена «поза розумним сумнівом (Sevtap Veznedaroрlu v. Turkey (Севтап Везнедароглу проти Турції).

Враховуючи письмові пояснення ОСОБА_1 та надані суду докази, оцінивши їх у сукупності, наявність істотних недоліків при складанні протоколу поліцейським, суддя дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підтвердження в судовому засіданні не знайшла, а тому провадження у справі має бути закритим, за обставин відсутності складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 7, 9, 130, 247, 251, 256, 280 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області.

СУДДЯ: О.В. Мельничук