Єдиний унікальний номер судової справи: 489/3527/24 Головуючий суду І інстанції - суддя Гриненко М.В.
Номер провадження: 33/812/393/24 Головуючий суддя апеляційного суду - Крамаренко Т.В.
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання - Андрієнко Л.Д.,

за участю ОСОБА_1 , його представника - адвоката Коренко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Коренко Тетяни Володимирівни на постанову судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02 липня 2024 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого в АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік,

в с т а н о в и в:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 873332 від 20 квітня 2024 року, водій ОСОБА_1 20 квітня 2024 року о 19 год 50 хв в м. Миколаєві по пров. 6-й Круговій буд. 9 керував транспортним засобом ГАЗ 31105-120 номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає дійсності. Водію на місці було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер або пройти такий огляд в медичному закладі, на що водій відмовився в установленому законом порядку у присутності свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.

Постановою судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02 липня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Не погодившись із зазначеною постановою суду, захисник ОСОБА_1 - адвокат Коренко Т.В. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просила постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою провадження у справі закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі адвокат Коренко Т.В. зазначає, що 20 квітня 2024 року близько 17 год 30 хв. ОСОБА_1 повернувся додому на своєму автомобілі, припаркував його біля свого будинку та пішов займатись своїми справами. О 19 год 55 хв до його будинку під`їхав поліцейський автомобіль, з якого вийшли працівники полії та почали ставити різні питання, вимагати у ОСОБА_1 документи (водійське посвідчення, документи на транспортний засіб). Натомість для самого ОСОБА_1 така поведінка працівників поліції була незрозумілою, оскільки транспортним засобом він в цей момент не керував, працівники поліції його не зупиняли, ПДР він не порушував, а тому надати документи для перевірки підстав не вбачав.

Звертає увагу суду на те, що з відеозапису нагрудної камери працівників поліції вбачається, що запис розпочато о 19-55 год, при цьому не зафіксовано факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом марки ГАЗ 31105 - 120, реєстраційний номер НОМЕР_2 , натомість в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом о 19 год 520 хв, що не відповідає дійсності.

Вказує на те, що відеозапис, на якому зафіксовано рух транспортного засобу ГАЗ 31105 - 120, реєстраційний номер НОМЕР_2 та його зупинку не є належним та допустимим доказом у справі, оскільки встановити походження вказаного відеозапису не є можливим.

Крім того, адвокат Коренко Т.В. в апеляційній скарзі зауважує, що ОСОБА_1 в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння не перебував, про що свідчить відсутність в матеріалах справи Акту огляду на стан алкогольного чи наркотичного сп`яніння.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Коренко Т.В. апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримали, просили її задовольнити та скасувати постанову суду першої інстанції як незаконну.

Вислухавши аргументи і доводи ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Коренко Т.В., вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Приймаючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції дійшов висновку, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, підтверджується сукупністю досліджених доказів, а саме відеозаписом та письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Перевіривши під час апеляційного розгляду наявні у справі докази, апеляційний суд дійшов висновку, що такий висновок суду не ґрунтується на вимогах закону та обставинах справи про адміністративне правопорушення.

Пункт 2.9 (а) Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 № 1306 (далі - Правила), водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (пункт 2.5 Правил).

Невиконання вказаних правил утворюють склад правопорушення, передбаченого статтею 130 КУпАП.

Згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративним правопорушенням є керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998).

Згідно «критеріїв Енгеля», сформованих Європейським судом з прав людини у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (1976 рік), критеріями для визначення поняття «кримінальне обвинувачення» є: критерій національного права (чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами); критерій кола адресатів (якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне); критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину).

При цьому кваліфікація порушення/обвинувачення як «кримінального» дає особі додаткові гарантії, які передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі обов`язок довести вину особи, який передбачений ч. 2 ст. 6 Конвенції, та заборона подвійного притягнення до відповідальності за одне порушення (ст. 4 Протоколу 7 до Конвенції).

Згідно ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Статтею 62 Конституції України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (частині 2 статті 251 КУпАП).

Ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (частини 1-3 ст. 7 КУпАП).

Згідно із ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до вимог статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З аналізу статей 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, суддя, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, повинен всебічно, повно і об`єктивно дослідити всі обставини справи, оцінивши кожен доказ як окремо, так і в їх сукупності й навести в своєму рішенні висновки за результатами їх дослідження та оцінки щодо відсутності або наявності в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення.

Вимоги вказаних правових норм не були дотримані судом першої інстанції в повному обсязі.

Так, адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Об`єктивною стороною адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є: 1) керування транспортним засобом у стані сп`яніння (алкогольного, наркотичного чи іншого); 2) передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння; 3) відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суб`єктом правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, коли особі інкримінується керування транспортним засобом у стані сп`яніння або відмова від проходження медичного огляду на стан сп`яніння, може бути будь-яка особа, що досягла шістнадцятирічного віку (ст. 12 КУпАП), яка керувала транспортним засобом.

Тобто доказуванню підлягають такі обставини: 1) керування особою транспортним засобом та 2) перебування цієї особи у стані сп`яніння (наркотичного, алкогольного чи іншого) або відмова від проходження медичного огляду на стан такого сп`яніння.

У пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснено, що керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

У постанові від 20 лютого 2019 року по справі №404/4467/16-а Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування».

Таким чином, керування транспортним засобом - це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху - для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 873332 від 20 квітня 2024 року, водій ОСОБА_1 20 квітня 2024 року о 19 год 50 хв в м. Миколаєві по пров. 6-й Круговій буд. 9 керував транспортним засобом ГАЗ 31105-120 номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає дійсності. Водію на місці було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер або пройти такий огляд в медичному закладі, на що водій відмовився в установленому законом порядку у присутності свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП (а.с.1 ).

Між тим, матеріали адміністративної справи не містять доказів на підтвердження факту керування ОСОБА_1 20 квітня 2024 року о 19 год 50 хв транспортним засобом ГАЗ 31105-120 номерний знак НОМЕР_1 в м. Миколаєві по пров. 6-й Круговій буд.9 в стані алкогольного сп`яніння, що утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Відеозапис з камер відео спостереження, що долучений працівниками поліції до протоколу про адміністративне правопорушення не містить даних щодо дати, часу події, що на ньому відображена. Крім того, з вказаного відеозапису також не можливо однозначно встановити, що зафіксований на ньому транспортний засіб є тим, що зазначений в протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки його номерний знак чітко не видно, а також не можливо ідентифікувати особу водія.

Крім того, наданий в якості доказу відеозапис з нагрудної камери працівника поліції також не містить факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом ГАЗ 31105-120 номерний знак НОМЕР_1 20 квітня 2024 року о 19 год 50 хв в м. Миколаєві по пров. 6-й Круговій буд. 9. Натомість відеозапис починається з моменту спілкування працівників поліції зі свідками: ОСОБА_2 та ОСОБА_5 Транспортний засіб чорного кольору ГАЗ 31105-120, який ймовірно зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення стоїть припаркований біля приватного будинку в нерухомому стані. ОСОБА_1 знаходиться за межами транспортного засобу. Під час розмови працівників поліції з ОСОБА_1 , останній неодноразово зазначав про те, що транспортним засобом у вказаний час не керував, працівниками поліції зупинений не був, правил дорожнього руху не порушував. При цьому, зауважував, що коли приїхали працівники поліції знаходився вдома та займався своїми справами. ОСОБА_1 заперечував щодо складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки вважав, що підстави для його складання відсутні. Крім того, з відеозапису вбачається, що сам ОСОБА_1 пропонував працівникам поліції взяти двох свідків та поїхати в наркологію для проходження огляду на стан сп`яніння. На що працівники поліції зазначили, що протокол вже складено, свідки підтвердили, що він перебував в стані алкогольного сп`яніння (27-29 хв відеозапису ч.2).

В матеріалах справи також наявні письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , з яких вбачається, що 20 квітня 2024 року о 19 год 26 хв біля їх двору зупинилась машина і водій перевернув клумбу у вигляді колеса, яка захищала люк водоканалу від наїзду та продавлення. Камера відео спостереження зафіксувала, що це був автомобіль ГАЗ 31105-120 номерний знак НОМЕР_1 . Вийшовши на вулицю вони побачили це авто і його водія. Підійшовши ближче відчули запах алкоголю, після цього викликали працівників поліції. У їх присутності водій відмовився від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння, хоча в нього був різкий запах алкоголю з порожнини рота та порушення ходи (а.с. 5-6).

Між тим, письмові пояснення свідків не можуть бути належним доказом у даній справі, з огляду на те, що між свідками та водієм ОСОБА_1 існує конфлікт, а тому наявні сумніви щодо об`єктивності та неупередженості вказаних свідків.

Інших належних та допустимих доказів на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом ГАЗ 31105-120 номерний знак НОМЕР_1 саме 20 квітня 2024 року о 19 год 50 хв в м. Миколаєві по пров. 6-й Круговій буд. 9 матеріали справи не містять.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції помилково вважав доведеним факт вчинення ОСОБА_1 20 квітня 2024 року о 19 год 50 хв адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки в матеріалах справи відсутні допустимі та достовірні докази того, що ОСОБА_1 керував 20 квітня 2024 року о 19 год 50 хв транспортним засобом ГАЗ 31105-120 номерний знак НОМЕР_1 в м. Миколаєві по пров. 6- й Круговій буд. 9, а тому недоведеним є факт, що ОСОБА_1 є суб`єктом відповідальності за вказане в протоколі правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 130 КУпАП, оскільки відмова ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння без підтвердження факту, що останній керував транспортним засобом ГАЗ 31105-120 номерний знак НОМЕР_1 , не утворюють склад правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Апеляційний суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року, згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

З огляду на наведене, а також положення статті 62 Конституції України суд першої інстанції помилково дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним 20 квітня 2024 року правопорушення, оскільки не доведено належними та допустимими доказами наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

За таких обставин, постанова суду підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП, через відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 283, 294 КУпАП України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Коренко Тетяни Володимирівни - задовольнити.

Постанову судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02 липня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік - скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Т.В. Крамаренко