Провадження № 3/679/130/2024
Справа № 679/102/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2024 року місто Нетішин

Суддя Нетішинського міського суду Хмельницької області Грибанова Л.О., розглянувши адміністративний матеріал, наданий Відділом поліцейської діяльності №1 Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Нетішин Шепетівського району Хмельницької області, громадянина України, працюючого у ПП «Авторемонтсервіс», зареєстрованого та проживаючого у АДРЕСА_1 ,

за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст.164 ч.1 КУпАП,

встановив:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №565596 від 13 січня 2024 року (а.с.2) вбачається, що 13 січня 2024 року, приблизно о 18 годині 05 хвилин, правопорушник ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом автомобілем марки «OPEL ASTRA», державний номерний знак « НОМЕР_1 », по вулиці Солов`євська міста Нетішин, в районі будинку №180-а, поблизу АЗС «АNР», в порушення вимог ст.7 ч.1 п.7) Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» №222-VIII від 02 березня 2015 року, відповідно до яких ліцензуванню підлягають такі види господарської діяльності: … п.24) перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів внутрішнім водним, морським, автомобільним, залізничним та повітряним транспортом, міжнародні перевезення пасажирів та вантажів автомобільним транспортом, здійснював провадження господарської діяльності, пов`язаної з наданням послуг з перевезення пасажирів (таксі), без державної реєстрації, як суб`єкта господарювання, та без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, відповідно до закону, чим порушив порядок провадження господарської діяльності.

В обґрунтування доведеності провини правопорушника ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення, передбаченого ст.164 ч.1 КУпАП, Відділом поліцейської діяльності №1 Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області надано:

письмові пояснення свідка ОСОБА_2 від 13 січня 2024 року (а.с.3), зі змісту яких вбачається, що 13 січня 2024 року, приблизно о 18 годині, перебуваючи в районі будинку №7 по вулиці Набережна міста Нетішин, замовив послугу такси за наявним номером телефону, і, сівши в автівку марки «OPEL ASTRA», державний номерний знак « НОМЕР_1 », що зупинилась біля нього, дістався до кафе «Хуторок», куди мав намір потрапити, сплативши водієві 190 гривень,

письмові пояснення правопорушника ОСОБА_1 від 13 січня 2024 року (а.с.4), зі змісту яких вбачається, що 13 січня 2024 року, приблизно о 18 годині, керуючи автомобілем марки «OPEL ASTRA», державний номерний знак « НОМЕР_1 », в районі будинку №7 по вулиці Набережна міста Нетішин, на прохання ОСОБА_2 , підвіз останнього, разом з іншою особою, до кафе, отримавши на надану послугу 189 гривень.

У судове засіданні правопорушник ОСОБА_1 , будучи своєчасно та належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, не з`явився, скерувавши до суду відповідну заяву щодо проведення судового розгляду справи за його відсутності, водночас, надавши до суду клопотання щодо закриття справи стосовно останнього, на підставі ст.247 ч.1 п.1) КУпАП (вх. №512/24 від 26 січня 2024 року).

Суд, дослідивши матеріали справи, скеровані Відділом поліцейської діяльності №1 Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст.164 ч.1 КУпАП, і, оцінюючи надані докази, в їх сукупності, приходить до висновку, що, в даному випадку, відсутні подія та склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.164 ч.1 КУпАП.

У відповідності до положень ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

І провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності (ст.7 ч.2 КУпАП).

Тож, ніхто не може бути підданий заходу впливу, в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом, що повністю резюмується з положеннями ст.62 Конституції України, відповідно до якої особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, і ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У відповідності до положень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

ЄСПЛ у рішенні від 10 лютого 1995 року (справа «Allenet de Ribemont v. France») наголосив, що принцип презумпції невинуватості перш за все гарантія процесуального характеру по кримінальним справам, однак сфера застосування зазначеного принципу значно ширша: він обов`язковий не тільки для кримінального судочинства, що вирішує питання обґрунтованості обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

За змістом ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Кожен, чиї права та свободи, визнані у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року «Право на ефективний засіб правового захисту»).

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст.280 КУпАП).

І завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також, виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст.245 КУпАП).

Основним документом, призначеним для фіксації юридичного факту адміністративного правопорушення, є протокол про адміністративне правопорушення, при цьому, для кожного виду адмінправопорушення, передбаченого КУпАП, в залежності від органу (посадової особи), якому підвідомче правопорушення, існує своя форма адмінпротоколу, зразки якого вміщуються в Інструкціях/Положеннях/Порядках оформлення матеріалів у справах про адміністративні правопорушення.

Тож, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол, відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення), місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, інші відомості, необхідні для вирішення справи, і, якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це, також, зазначається в протоколі (ст.256 ч.1 КУпАП).

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Так, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ст.9 ч.1 КУпАП).

Водночас, адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені КУпАП, настає, якщо ці порушення, за своїм характером, не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

При цьому, склад адміністративного правопорушення (проступку) включає в себе ознаки, які об`єднуються в чотири групи (елементи), що характеризують: об`єкт адміністративного проступку, об`єктивну сторону проступку, суб`єкт адміністративного проступку, суб`єктивну сторону проступку, і являють собою нерозривну єдність, наявність яких обов`язкова для кваліфікації конкретного діяння, і у випадку, коли хоча б один з елементів відсутній або ж не відповідає тим властивостям, що передбачені відповідною статтею Особливої частини КУпАП, діяння адміністративним правопорушенням (проступком) не являється.

Тож, адміністративне правопорушення це вчинок, який має форму дії або бездіяльності, проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, і саме наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та які встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото/кінозйомки, відеозапису чи засобів фото/кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також, іншими документами.

Відповідальність за порушення порядку провадження господарської діяльності, зокрема, провадження господарської діяльності без державної реєстрації, як суб`єкта господарювання, або без подання повідомлення про початок здійснення господарської діяльності, якщо обов`язковість подання такого повідомлення передбачена законом, або без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, відповідно до закону, або у період зупинення дії ліцензії, у разі якщо законодавством не передбачені умови провадження ліцензійної діяльності у період зупинення дії ліцензії, або без одержання документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди, визначена ст.164 ч.1 КУпАП.

Об`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст.164 ч.1 КУпАП, є суспільні відносини у сфері державного регулювання господарської діяльності та встановлений порядок здійснення останньої.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст.164 ч.1 КУпАП, виражається у провадженні господарської діяльності без державної реєстрації, як суб`єкта господарювання або без подання повідомлення про початок здійснення господарської діяльності, якщо обов`язковість подання такого повідомлення передбачена законом, або без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, відповідно до закону, або у період зупинення дії ліцензії, у разі якщо законодавством не передбачені умови провадження ліцензійної діяльності у період зупинення дії ліцензії, або без одержання документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Суб`єкт адміністративного проступку, передбаченого ст.164 ч.1 КУпАП, загальний.

Суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст.164 ч.1 КУпАП, визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу зі спеціальною метою отримання прибутку від здійснення без ліцензії видів діяльності, що підлягають ліцензуванню.

При цьому, слід мати на увазі, що, у відповідності до ст.3 ГК України, господарська діяльність та господарські відносини це діяльність фізичних і юридичних осіб, пов`язана з виробництвом чи реалізацією продукції (товарів), виконанням робіт чи наданням послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність, з метою одержання прибутку (комерційна господарська діяльність) або без одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність), і, господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва підприємцями.

Тож, за приписами ст.42 ГК України, що визначає підприємництво, як вид господарської діяльності, підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик, господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями), з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Поняття суб`єкта господарювання визначає ст.55 ГК України, і суб`єктами господарювання є … п.2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані, відповідно до закону, як підприємці.

Суспільні відносини у сфері ліцензування видів господарської діяльності, виключний перелік видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, уніфікований порядок їх ліцензування, нагляд і контроль у сфері ліцензування, відповідальність за порушення законодавства у сфері ліцензування видів господарської діяльності, визначає Закон України «Про ліцензування видів господарської діяльності» №222-VIII від 02 березня 2015 року.

Відповідно до ст.7 ч.1 п.7) Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» №222-VIII від 02 березня 2015 року, ліцензуванню підлягають такі види господарської діяльності: … п.24) перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів внутрішнім водним, морським, автомобільним, залізничним та повітряним транспортом, міжнародні перевезення пасажирів та вантажів автомобільним транспортом.

Тож, ліцензія це право суб`єкта господарювання на провадження виду господарської діяльності або частини виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, а видача ліцензії це надання суб`єкту господарювання права на провадження виду господарської діяльності або частини виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, шляхом прийняття органом ліцензування рішення про видачу ліцензії, про що робиться запис у ліцензійному реєстрі.

Під здійсненням без одержання ліцензії видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, треба розуміти здійснення без ліцензії таких видів господарської діяльності фізичними особами, зареєстрованими як суб`єкти підприємництва, та юридичними особами.

Під здійсненням господарської діяльності з порушенням умов ліцензування треба розуміти здійснення зареєстрованими як суб`єкти підприємницької діяльності фізичними чи юридичними особами видів господарської діяльності, які підлягають ліцензуванню, з порушенням як порядку одержання ліцензії, так і ліцензійних умов.

Однак, наданий до суду матеріал щодо вчинення з боку правопорушника ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.164 ч.1 КУпАП, в тому числі, і доданий до останнього безпосередньо протокол серії ВАД №565596 від 13 січня 2024 року (а.с.2) у фабулі якого мова йдеться про те, що 13 січня 2024 року, приблизно о 18 годині 05 хвилин, правопорушник ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом автомобілем марки «OPEL ASTRA», державний номерний знак « НОМЕР_1 », по вулиці Солов`євська міста Нетішин, в районі будинку №180-а, поблизу АЗС «АNР», здійснював провадження господарської діяльності, пов`язаної з наданням послуг таксі, без державної реєстрації, як суб`єкта господарювання, та без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, відповідно до закону, не містить достатніх даних та жодних доказів, які б з достеменністю підтверджували, що правопорушник ОСОБА_1 , являючись суб`єктом інкримінованого тому адміністративного правопорушення, порушив порядок провадження господарської діяльності, так як, згідно діючого законодавства, що регулює суспільні відносини у сфері господарської діяльності, і становить об`єкт адміністративного правопорушення, передбаченого ст.164 ч.1 КУпАП, в тому числі, і положень Особливої частини КУпАП:

підприємницька діяльність один із видів господарської діяльності, обов`язкові ознаки здійснення якої є самостійність, ініціативність, безпосередність, систематичність, на власний ризик, з метою отримання прибутку, що означає не тільки факт вчинення певних дій, а і систематичний характер останніх,

тож, здійсненням особою, не зареєстрованою, як суб`єкт підприємництва, будь-якого виду підприємницької діяльності, зокрема, з числа тих, що підлягають ліцензуванню, слід розуміти діяльність фізичної особи, пов`язану із виробництвом чи реалізацією продукції, виконанням робіт, наданням послуг, тощо, з метою отримання прибутку, яка містить ознаки підприємницької, тобто, провадиться зазначеною особою безпосередньо, самостійно, і, обов`язково систематично (не менше, ніж три рази протягом одного календарного року), на власний ризик,

проте, ані у протоколі про відповідне адміністративне правопорушення, ані в матеріалі, скерованому до суду, не зазначено і не підтверджено систематичності здійснення інкримінованого виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, відповідно до закону, тобто, протягом якого часу особа здійснювала відповідну діяльність, і у даному випадку, це має бути проміжок часу, а не конкретна дата й час, адже господарська діяльність обов`язково має тривалий, а не одноразовий характер, а також, не надано інформації щодо наявності/відсутності реєстрації правопорушника ОСОБА_1 , як суб`єкта господарювання, не надано доказів відсутності ліцензії на вид господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, відповідно до закону, інформації щодо можливого перебування/неперебування особи (правопорушника ОСОБА_1 ) в трудових відносинах з юридичною особою чи фізичною особою-підприємцем, з правом або за відсутністю такого на здійснення інкримінованого виду господарської діяльності, оскільки, встановлення факту виконання робіт на іншого суб`єкта, в тому числі, і без укладення трудового договору, з порушенням вимог КЗпП України, є наслідком іншої юридичної відповідальності, за наявності дозвільних документів на відповідний вид господарської діяльності, а також, можливої відповідальності іншої особи, оскільки, діяльність правопорушника ОСОБА_1 , за визначених обставин, не буде мати характерного для господарської діяльності самостійного та ініціативного характеру,

що має бути підтверджено певними доказами, у відповідності до положень ст.251 КУпАП, на підставі яких, у визначеному законом порядку, можливо було б встановити в діях ОСОБА_1 наявність об`єктивної сторони інкримінованого адміністративного правопорушення.

Отже, як вбачається з матеріалів справи будь-які ґрунтовні докази, які б беззаперечно свідчили про вчинення з боку правопорушника ОСОБА_1 інкримінованого адміністративного правопорушення, передбаченого ст.164 ч.1 КУпАП, за вказаних у протоколі обставин, відсутні, і під час судового розгляду Відділом поліцейської діяльності №1 (місто Нетішин) Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області до суду не надано, так як:

зміст письмових пояснень свідка ОСОБА_2 від 13 січня 2024 року (а.с.3) зазначає лише здійснення замовлення послуг таксі за телефоном 13 січня 2024 року, приблизно о 18 годині, і, в подальшому, поїздку останнього в автомобілі марки «OPEL ASTRA», державний номерний знак « НОМЕР_1 », за маршрутом «вулиця Набережна кафе «Хуторок міста Нетішин», з оплатою у 190 гривень, шляхом переведення грошових коштів на банківську картку, без встановлення і ідентифікації особи за номером телефону, банківською карткою, тощо,

зміст письмових пояснень правопорушника ОСОБА_1 від 13 січня 2024 року (а.с.4) зазначає лише керування автомобілем марки «OPEL ASTRA», державний номерний знак « НОМЕР_1 », 13 січня 2024 року, приблизно о 18 годині, по вулиці Набережна міста Нетішин, та здійснення перевезення ОСОБА_2 , разом з іншою особою, до кафе, з отриманням 189 гривень,

і жодним чином не підтверджують порушення порядку провадження господарської діяльності з боку правопорушника ОСОБА_1 , що має бути встановлено, у відповідності до положень ст.251 ч.2 КУпАП, приписами якої визначено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 КУпАП, оскільки, факт визнання особою (правопорушником) події правопорушення не звільняє особу, уповноважену на складання протоколу, яка виявила факт правопорушення, від доведення правомірності притягнення до адміністративної відповідальності,

і деталі обвинувачення мають дуже суттєве значення, а його неконкретність розглядається ЄСПЛ як порушення права на захист (рішення від 25 липня 2000 року (справа «Маттоціа проти Італії»), при цьому, суд не має права самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

До того ж, відповідно до практики ЄСПЛ, вина особи повинна бути обґрунтована доказами, і така доведеність провини може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, тобто, таких, що не залишають місце сумнівам, оскільки, наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення ЄСПЛ від 18 січня 1978 року (справа «Ireland v. the United Kingdom»), критерій доведення якого «поза розумним сумнівом» застосовує ЄСПЛ що при оцінці доказів (рішення від 21 липня 2011 року (справа «Коробов проти України»).

І, у зв`язку з тим, що у судовому засіданні не здобуто належних та допустимих доказів, які б достеменно б свідчили про те, що правопорушник ОСОБА_1 , за визначених у протоколі обставин, порушив порядок провадження господарської діяльності в частині провадження господарської діяльності без державної реєстрації, як суб`єкта господарювання, та без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, і, відповідно, враховуючи, що ВПД №1 Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області не надано достатньо доказів, які б підтверджували систематичний характер останніх, у галузі надання послуг з перевезення пасажирів автомобільним транспортом, як цього вимагає об`єктивна сторона інкримінованого адміністративного проступку, і, як наслідок, встановлювали б в діях причетної особи наявність адміністративного правопорушення, передбаченого ст.164 ч.1 КУпАП, в тому числі, і винність у його вчиненні, суд, надаючи оцінку вказаним обставинам в їх сукупності, у відповідності до завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення, визначених ст.245 КУпАП, якими, зокрема, є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, вважає, що провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.164 ч.1 КУпАП, відносно ОСОБА_1 , підлягає закриттю:

так як, згідно положень ст.247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події та складу адміністративного правопорушення,

оскільки, виходячи з загальноприйнятого принципу, закріпленому, в тому числі, і у ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, звинувачення та докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, Європейський суд з прав людини в контексті усталеної практики ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, зазначає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються, і, хоча ст.6 п.1 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення, і питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року у справі «SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE», №4909/04, §58, рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «RuizTorija v. Spain», №303-А, §29).

Таким чином, суд, підсумовуючи вищенаведене, і, відповідно, оцінюючи наявні докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи, в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад інкримінованого адміністративного правопорушення, передбаченого ст.164 ч.1 КУпАП, що підтверджується здобутими та дослідженими у судовому засіданні об`єктивними даними, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що підлягають доказуванню і відповідають адміністративному правопорушенню, визначеному Особливою частиною КУпАП.

Питання щодо сплати судового збору, у зв`язку з закриттям справи про адміністративне правопорушення, передбачене ст.164 ч.1 КУпАП, стосовно правопорушника ОСОБА_1 , вирішенню не підлягає, оскільки, у відповідності до вимог ст.40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення, сплачується особою, на яку накладено таке стягнення, у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення.

Речові докази у справі відсутні.

На підставі вищевказаного, керуючись ст.164 ч.1, ст.247 ч.1 п.1), ст.251, ст.252, ст.284, ст.289, ст.294 КУпАП, суд

постановив:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.164 ч.1 КУпАП, відносно ОСОБА_1 , закрити, на підставі ст.247 ч.1 п.1) КУпАП, за відсутності події і складу вищевказаного адміністративного правопорушення, передбаченого ст.164 ч.1 КУпАП.

Постанову може бути оскаржено протягом десяти днів з дня її винесення до Хмельницького апеляційного суду через Нетішинський міський суд.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя: