ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 595/590/24Головуючий у 1-й інстанції Тхорик І.І.
Провадження № 33/817/506/24 Доповідач - Сарновський В.Я.
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2024 р. суддя Тернопільського апеляційного суду Сарновський В.Я. розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 адвоката Пасічника А.З. на постанову Бучацького районного суду Тернопільської області від 30 травня 2024 року,-

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у сумі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Згідно постанови, 27 березня 2024 року о 18 год. 20 хв. в м. Бучач по вул. П.Тичини, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом із ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звуження зіниць очей, що не реагують на світло та тремтіння пальців рук. Від проходження тесту для встановлення ступеня наркотичного сп`яніння в медичному закладі водій відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Окрім того, 28 березня 2024 року о 15 год. 46 хв. по вул. Галицька, 138, в м. Бучач водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом із ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, розширені зіниці, що не реагують на світло. Огляд на визначення стану наркотичного сп`яніння проводився у встановленому законом порядку в КНП «Чортківська міська лікарня» лікарем-наркологом, що підтверджується висновком №94 від 28.03.2024, чим водій порушив вимоги п.2.9 «а» Правил дорожнього руху України та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 адвокат Пасічник А.З. просить скасувати постанову Бучацького районного суду Тернопільської області від 30 травня 2024 року, а провадження у справі закрити. Свої вимоги мотивує такими доводами.

Щодо протоколу про адміністративне правопорушення від 27 березня 2024 року:

ОСОБА_1 правил дорожнього руху не порушував і був зупинений незаконно, а тому є безпідставним залучення останнього працівниками поліції до процедури огляду на стан наркотичного сп`яніння;

ОСОБА_1 не проявляв жодних ознак наркотичного сп`яніння, ознаки наркотичного сп`яніння були відсутні;

ОСОБА_1 одразу після події проїхав до КНП ТОМЦСНЗ ТОР, де пройшов огляд на стан наркотичного сп`яніння, де ознак сп`яніння у нього виявлено не було;

працівник поліції порушив процедуру розгляду справи за фактом порушення ПДР України, так як не роз`яснив ОСОБА_1 його прав, передбачених ст.268 КУпАП та ст.63 Конституції України;

працівник поліції не запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на визначення стану наркотичного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу.

Щодо протоколу про адміністративне правопорушення від 28 березня 2024 року:

ОСОБА_1 правил дорожнього руху не порушував і був зупинений незаконно, а тому є безпідставним залучення останнього працівниками поліції до процедури огляду на стан наркотичного сп`яніння;

ОСОБА_1 не проявляв жодних ознак наркотичного сп`яніння, ознаки наркотичного сп`яніння були відсутні;

працівник поліції порушив процедуру розгляду справи за фактом порушення ПДР України, так як не роз`яснив ОСОБА_1 його прав, передбачених ст.268 КУпАП та ст.63 Конституції України;

працівники поліції не повідомили ОСОБА_1 про виявлені ознаки наркотичного сп`яніння;

огляд ОСОБА_1 проведений з грубим порушенням процедури огляду на стан наркотичного сп`яніння, так як в ході проведення огляду, лікарем було застосовано Швидкий тест на 6 наркотиків Wondfo, який не є спеціальним приладом вимірювальної техніки чи обладнанням, дозволеним МОЗ України;

у акті медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №94 від 28 березня 2024 року відносно ОСОБА_1 , у останнього не виявлено жодної ознаки наркотичного сп`яніння;

суд першої інстанції взяв на себе функцію обвинувачення, так як керувався в основному припущеннями щодо винуватості ОСОБА_1 ;

сам по собі протокол про адміністративне правопорушення, без підтвердження іншими доказами, не є вичерпним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Заслухавши доводи захисника ОСОБА_1 - адвоката Пасічника А.З., який просив проводити апеляційний розгляд у відсутності ОСОБА_1 і задовольнити апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог статей 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Перевіркою матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винуватості ОСОБА_1 в порушенні правил дорожнього руху.

Як вбачається зі змісту оскарженої постанови, судом першої інстанції належним чином перевірені всі обставини справи, які досліджені всебічно, повно та об`єктивно, висновки суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме порушення вимог п.2.5 ПДР України ґрунтуються на матеріалах справи.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме порушення вимог п.2.5 ПДР України підтверджується даними, які містяться в: протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №161326 від 27 березня 2024 року; DVD-R диску з відеозаписами, які долучено до матеріалів справи; направленні поліцейського СРПП ВП №2 (м. Бучач) Дохвата Т.І., адресованого КНП «Бучацька міська лікарня» 27 березня 2024 року, згідно з яким ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі; рапорті ст. інспектора-чергового ВП №2 (м. Бучач) Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області Сайчука Б.М. від 27 березня 2024 року.

Наведені в оскарженій постанові докази, на підставі яких суд першої інстанції прийшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 є послідовними та узгоджуються між собою.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме порушення вимог п.2.5 ПДР України доведений належним чином дослідженими в судовому засіданні доказами.

Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність і належність доказів та обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, по справі не вбачається.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Виходячи з вищенаведеного, доводи апеляційної скарги про те, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення, без підтвердження іншими доказами, не є вичерпним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, суд апеляційної інстанції оцінює критично. Окрім того, вирішуючи справу суд першої інстанції взяв до уваги не тільки протокол про адміністративне правопорушення, а й інші докази, наявні у матеріалах справи.

Твердження апелянта про те, що в матеріалах справи відсутні докази які би підтверджували причину та правомірність зупинки транспортного засобу 27 березня 2024 року, було предметом дослідження суду першої інстанції і отримало належну правову оцінку, з якою суд апеляційної інстанції погоджується. Зокрема, суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_1 було повідомлено працівниками поліції щодо причини зупинки його транспортного засобу, зокрема, поліцейський повідомив, що в його транспортному засобі пошкоджений бампер і що можливо його транспортний засіб був в ДТП, на що водій підтвердив, що зачепив бампер.

Окрім того, як вбачається із матеріалів відео фіксації нагрудних камер працівників поліції (файл 0000000__0022.MP4 з 18:32:50 год), ОСОБА_1 не висловлював жодних заперечень щодо наявності такої підстави зупинки його транспортного засобу.

Твердження апелянта про те, що ОСОБА_1 не проявляв жодних ознак наркотичного сп`яніння, ознаки наркотичного сп`яніння були відсутні, суд апеляційної інстанції оцінює критично, оскільки відповідно до п. 2 розділу 1 Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких саме у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. З наявних у справі відеозаписів видно, що працівник поліції оголошував ОСОБА_1 виявлені ознаки сп`яніння, які стали причиною направлення останнього на відповідний огляд (файл 0000000__0022.MP4 з 18:33:50 год).

Окрім цього, ознаки наркотичного сп`яніння (звуження зіниць очей та тремтіння пальців рук), які були визначені поліцейським підставою для направлення на огляд на стан сп`яніння зафіксовані в направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 27 березня 2024 року, який ОСОБА_1 підписано без зауважень, що спростовує твердження апелянта про те, що у нього були відсутні ознаки наркотичного сп`яніння.

Доводи апеляційної скарги в ході апеляційного розгляду про те, що ОСОБА_1 одразу після події проїхав до КНП ТОМЦСНЗ ТОР, де пройшов огляд на стан наркотичного сп`яніння і ознак сп`яніння у нього виявлено не було, суд апеляційної інстанції вважає такими, що не можуть бути взяті до уваги у зв`язку з наступним.

Так, згідно п. 9 Розділу ІІ Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» затвердженої Наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09.11.2015 р., з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення. Тобто, ОСОБА_1 повинен був пройти медичний огляд у присутності поліцейського протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

У відповідності з п.22 Розділу ІІІ Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» затвердженої Наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09.11.2015 р., висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.

Враховуючи наведені вимоги закону, надані апелянтом результати медичного огляду на стан сп`яніння, який проведено у відсутності поліцейського, вважаються недійсними, а тому не можуть братися до уваги судом.

Крім того, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про неналежність вказаного доказу, який наявний у матеріалах справи, а саме висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 27 березня 2024 року, оскільки він не виключає винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, за ознаками відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження у встановленому порядку огляду на стан сп`яніння.

Не заслуговують на увагу твердження захисника про те, що працівник поліції не роз`яснив ОСОБА_1 його права, так як вбачається з матеріалів справи, зокрема протоколу про адміністративне правопорушення від 27 березня 2024 року, складеного щодо ОСОБА_1 , останньому було роз`яснено його права і обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП. Протокол підписаний особою, яка його склала і особою, яка притягується до адміністративної відповідальності. Зауважень щодо не ознайомлення його зі складеними матеріалами, а також не роз`яснення йому прав та обов`язків, передбачених ст.268 КУпАП, а також ст.63 Конституції України від ОСОБА_1 не надходило.

Доводи апеляційної скарги про скасування оскарженої постанови з тих підстав, що працівники поліції не забезпечили проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння на місці зупинки автомобіля є безпідставними, оскільки відповідно до змісту Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України за №1452/735 від 09.11.2015 року, водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану, підлягають огляду на стан наркотичного сп`яніння. При цьому, проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу обов`язкове. Форма направлення на огляд водія транспортного засобу наведена в додатку 1 до цієї Інструкції.

З матеріалів справи і змісту оскарженого рішення видно, що в даному випадку суд першої інстанції розглянув справу і виніс обґрунтоване і вмотивоване рішення виключно на підставі тих доказів, які були направлені до суду управлінням поліції, а тому наведені в апеляційній скарзі доводи, що суд першої інстанції взяв на себе обов`язок обвинувачення є надуманими.

Таким чином, в ході апеляційного розгляду не встановлено обставин, які би ставили під сумнів правильність висновків суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а саме порушення вимог п.2.5 ПДР України.

Щодо доводів апеляційної скарги про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме порушення вимог п.2.9.а ПДР України, яке мало місце 28 березня 2024 року, встановлено наступне.

В оскарженій постанові судом першої інстанції встановлено і в апеляційній скарзі не оспорюється, що ОСОБА_1 28 березня 2024 року о 15 год. 46 хв. по вул. Галицька, 138, в м. Бучач керував транспортним засобом.

Однак, матеріали справи не містять належних і допустимих, тобто зібраних з дотриманням вимог закону, доказів порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху.

Перевіркою матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції при розгляді цієї справи залишив поза увагою обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення питання винуватості ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, а саме порушення 28 березня 2024 року вимог п.2.9.а ПДР України.

Так, статтею 35 Закону України "Про Національну поліцію" (далі за текстом Закон про поліцію) передбачено вичерпний перелік підстав, за яких поліцейський має право зупиняти транспортні засоби.

Даний перелік передбачає такі випадки: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв; 10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.

З матеріалів справи видно, що жодної з наведених підстав для зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 у працівників поліції в даному випадку не було.

Про наявність підстав для зупинки автомобіля, передбачених п.3 ч.1 ст.35 Закону про поліцію, стверджується лише в доданому до протоколу про адміністративне правопорушення відеозаписі із нагрудних камер працівників поліції, де з відеофайлу 0000000_3_0013 вбачається, що 28 березня 2024 року, під час спілкування ОСОБА_1 із працівниками поліції, останні повідомили ОСОБА_1 , що його було зупинено, оскільки згідно п.3 ст.35 ЗУ «Про Національну поліцію», до них надійшла інформація, що він може керувати транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння. При цьому, жодних відомостей про особу заявника чи даних про реєстрацію такого повідомлення матеріали справи не містять.

Таким чином, будь-яких фактичних даних про надходження такого повідомлення, а відповідно і наявність у працівників поліції інших визначених ст.35 Закону про поліцію підстав для зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 матеріали цієї справи не містять, а тому саме по соб озвученння працівниками поліції підстава зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 не підтверджена жодними об`єктивними даними і не може братися до уваги як єдиний і беззаперечний доказ законності зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 .

Крім того, з матеріалів справи не вбачається і судом першої інстанції не встановлено жодних відомостей, в тому числі визначених Інструкцією з організації реагування на заяви і повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 27 квітня 2020 року № 357, щодо фіксування будь-якої інформації про правопорушення або подію за участю транспортного засобу марки Шкода Октавія державний номерний знак НОМЕР_1 , в системі ІПНП та/або журналах з присвоєнням таким записам порядкових номерів, які би об`єктивно підтверджували факт надходження до органів поліції інформації щодо водія вказаного автомобіля.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні об`єктивні дані на підтвердження того, що у працівників поліції була наявна отримана у встановленому законом порядку інформація відносно водія ОСОБА_1 , яка би підлягала перевірці і могла бути згідно ст.35 Закону про поліцію підставою для зупинки транспортного засобу в даному випадку.

Отже, в даному випадку працівниками поліції належним чином не задокументовано і не долучено до матеріалів справи належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження законності зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 згідно з ст. 35 Закону про поліцію.

Відповідно до широкого розуміння доктрини «плодів отруєного дерева» будь-яке винне порушення поліцейськими конституційних прав громадян, що має зв`язок із самим процесом виявлення, вилучення і фіксації доказів, тягне втрату останніми юридичної сили. Тобто, це означає безумовну недопустимість доказів при будь-якому порушенні встановленого порядку збирання доказів незалежно від характеру і ступеня. У вузькому сенсі доктрина «плодів отруєного дерева» зводиться до заборони використання даних, отриманих на підставі або з використанням доказів визнаних недопустимими.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 був зупинений поліцейськими без законних підстав, а тому подальше направлення його на огляд на стан сп`яніння і складений відносно нього протокол про адміністративне правопорушення від 28 березня 20245 року за ч.1 ст.130 КУпАП не можна вважати допустимим доказом.

Більше того, у вказаному протоколі про адміністративне правопорушення (а.с.1) суть правопорушення не викладено відповідно до змісту диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки в ньому не вказано, що ОСОБА_1 керував автомобілем у стані сп`яніння. Наявність описаних у цьому протоколі ознак сп`яніння і проходження водієм огляду в медичному закладі, не утворюють складу правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП, за змістом якої порушенням є керування автомобілем саме у стані сп`яніння.

Таким чином, з матеріалів справи слідує, що в даному випадку склад адміністративного правопорушення передбаченого ст.130 КУпАП, а саме вчинення 28 березня 2024 року порушення вимог п.2.9.а ПДР України, не зафіксований належним чином у протоколі про адміністративне правопорушення і не доведений сукупністю належних і допустимих доказів, які би давали достатні підстави для беззаперечного висновку про винуватість ОСОБА_1 у його вчиненні.

Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначене свідчить про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП, а саме порушення вимог п.2.9.а ПДР України, що в розумінні п.1 ч.1 ст.247 КУпАП є підставою для закриття провадження по справі.

За вказаних обставин, апеляційний суд приходить до висновку про залишення без змін постанови суду в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП за правопорушення вчинене 27 березня 2024 року та скасування постанови в частині притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП за правопорушення вчинене останнім 28 березня 2024 року.

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Пасічника А.З. задовольнити частково.

Постанову Бучацького районного суду Тернопільської області від 30 травня 2024 року відносно ОСОБА_1 змінити.

Виключити з мотивувальної частини вказаної постанови висновок про доведеність порушення ОСОБА_1 вимог п.2.9.а ПДР України і визнання його винуватим за ч.1 ст.130 КУпАП за епізодом 28 березня 2024 року, а провадження відносно ОСОБА_1 в цій частині закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

В решті постанову Бучацького районного суду Тернопільської області від 30 травня 2024 року відносно ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя