КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 33/824/2331/2024 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі судді Яворського М.А., за участю секретаря судового засідання Сукач О.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Оболонського районного суду міста Києва від 16 лютого 2024 року щодо притягнення :

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання (перебування) - АДРЕСА_1 ,

до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №522782, 15 серпня 2023 року о 11 годині 50 хвилин в м. Києві по вул. Богатирська, 5 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «ГАЗ», моделі «3302-14», номерний знак НОМЕР_1 , із ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю із порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку водій відмовився. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху і вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Оболонського районного суду міста Києва від 16 лютого 2024 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 605, 60 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що суд першої інстанції ухвалив рішення без надання об`єктивної оцінки всім обставинам справи та наданим доказам. Вказано, що в мотивувальній частині постанови викладені спотворені обставини справи, а також припущення, які змінюють обставини справи в бік звинувачення.

Апелянт звертає увагу, що в протоколі про адміністративне правопорушення вказано однаковий час керування автомобілем та факт відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, що є неможливим в розумінні утворення ознак складу адміністративного правопорушення, адже відмова водія від огляду на стан сп`яніння відбувається значно пізніше, тобто після керування та зупинки транспортного засобу.

Доводами апеляційної скарги також є те, що з долученого до матеріалів справи відеозапису також не вбачається факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння у вказаний в протоколі час, а саме 11 годин 50 хвилин, який співпадає тільки з часом зупинки водія ОСОБА_1 працівниками поліції, що унеможливлює утворення складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Апелянт також просить поновити строк на апеляційне оскарження у зв`язку із тим, що отримав копію оскаржуваної постанови лише 18 березня 2024 року.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати постанову Оболонського районного суду міста Києва від 16 лютого 2024 року, а провадження у справі закрити на підставі ч.1 ст.247 КУпАП.

Апелянт, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, до суду апеляційної інстанції не з`явився, а тому суд дійшов висновку про можливість слухати справу у його відсутність.

Перевіривши матеріали справи та доводи клопотання про поновлення строку, апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до положень статті 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Дана норма визначає строк, з якого починає обраховуватись десятиденний строк на апеляційне оскарження й це день винесення постанови.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» (974_256) (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та «Трух проти України» (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи є підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява N 3236/03).

Також, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення ЄСПЛ від 07.07.1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії»).

Безпідставне та необґрунтоване поновлення строків на апеляційне оскарження рішення суду буде порушувати законні права та інтереси сторін і суперечити принципу (правової визначеності) права на справедливий суд, що закріплене в ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року, та згідно зі статтею 9 Конституції України є частиною національного законодавства України. (п. 53 рішення Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» заява № 32053/13).

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що оскаржувана постанова була винесена Оболонським районним судом міста Києва 16 лютого 2024 року (а.с.36-39).

Апелянт та його захисник були обізнані про дану дату судового засідання та приймали участь у розгляді справи, що підтверджується текстом самої оскаржуваної постанови.

Оскільки апелянт та його захисник брали активну участь у розгляду справи районним судом 16 лютого 2024 року, то вказане свідчить про те, що останні знали про прийняте судом рішення та строки його оскарження.

Згідно матеріалів справи, якої захисник Чеснішого С.В. 28 лютого 2024 року подав до суду заяву про отримання копії оскаржуваної постанови (а.с.40).

Також в матеріалах справи міститься розписка, відповідно до якої захисник Чеснішого С.В. отримав наручно копію оскаржуваної постанови 18 березня 2024 року (а.с.41).

Однак, враховуючи, що оскаржувану постанову було винесено 16 лютого 2024 року, а також враховуючи положення статті 294 КУпАП, останнім днем для подачі апеляційної скарги слід вважати 26 лютого 2024 року.

Однак, апеляційну скаргу було подано 27 березня 2024 року безпосередньо до суду першої інстанції засобами поштового зв`язку (а.с.42-47).

Апеляційний суд звертає увагу, що строк на апеляційне оскарження починає обраховуватись з дня винесення постанови, а не з дня отримання її копії.

Посилання апелянта на те, що строк на оскарження пропущено у зв`язку із не отриманням в день проголошення постанови повного тексту судового рішення, не є поважною причиною для його поновлення, оскільки матеріали справи не містять заяв апелянта та захисника про отримання вказаної постанови в межах десятиденного строку ( 16 по 26 лютого 2024 року) та відмови у її видачі судом.

Отже, поважних причин пропуску строку на оскарження постанови Оболонського районного суду міста Києва від 16 лютого 2024 року судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому в поновленні строку на оскарження зазначеної постанови ОСОБА_1 слід відмовити, а апеляційну скаргу відповідно до вимог ст. 294 КУпАП - повернути апелянту.

На підставі викладеного, керуючись ст. 289, 294 КУпАП, Київський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Оболонського районного суду міста Києва від 16 лютого 2024 року повернути особі, яка її подала.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду М.А.Яворський