Номер провадження: 33/813/1373/24
Головуючий у першій інстанції Іванчук В. М.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.06.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського районного суду м.Одеси від 12 грудня 2023 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №552136, 08.10.2023 о 02:30 год., в м. Одеса по проспекту Небесної Сотні, біля будинку № 4/10, водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «MITSUBISHI», номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: почервоніння очей, запах алкоголю з ротової порожнини, порушена координація рухів та мови, після чого відмовилася від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічних засобів та у спеціалізованому медичному закладі, чим порушив п.2.5 «Правил дорожнього руху» України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.

Постановою Київського районного суду м.Одеси від 12 грудня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 17 000 гривень з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів на строк 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених на перше січня 2023 року, що складає 536,80 гривень.

Не погодившись з наведеною постановою суду, 18 квітня 2024 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на її незаконність, просить суд поновити строк на апеляційне оскарження постанови Київського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2023 року, скасувати вказану постанову та провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Обґрунтовуючи поважність причини пропуску строку на апеляційне оскарження, ОСОБА_1 посилається на те, що про існування оскаржуваної постанови суду він дізнався лише 09.04.2024 під час розгляду іншої справи, у зв`язку із чим у найкоротший строк подав апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції були порушені норми процесуального права, зокрема ст. 277-2 КУпАП, оскільки суд не повідомив належним чином ОСОБА_1 про місце, дату і час розгляду справи, у зв`язку із чим він не міг скористатися своїми процесуальними правами відповідно до вимог ст. 268 КУпАП.

Також у доводах апеляційної скарги, ОСОБА_1 посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права. Зокрема, скаржник зазначає, що з долученого до матеріалів справи відеозапису нагрудного реєстратора поліцейських не вбачається факту зупинки та керування транспортним засобом «MITSUBISHI», номерний знак НОМЕР_1 саме ОСОБА_1 , а вбачається тільки факт, що автомобіль «MITSUBISHI», номерний знак НОМЕР_1 знаходиться припаркований у провулку на місці з виключеними фарами та вимкнутим двигуном, до якого під`їхали патрульні поліцейські. У припаркованому автомобілі знаходяться декілька осіб. З відеозапису неможливо встановити факту керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 , що ставить під сумнів повноту та допустимість всіх доказів по справі. Крім того, незрозуміло як працівники поліції встановлювали ознаки наркотичного сп`яніння зважаючи на те, що будь-який огляд відносно ОСОБА_1 як окремою процедурою, так і при спілкуванні не здійснювався, а з відеозапису чітко вбачається, що ОСОБА_1 веде себе адекватно, його дії відповідають обстановці, жодних ознак алкогольного сп`яніння не вбачається, які зазначені у протоколі.

Також скаржник зазначає, що направлення складено з порушенням положень Інструкції, а саме у графі до якого протоколу таке направлення відноситься не вказано серію та номер протоколу, а також у направленні та у протоколі вказані різні ознаки алкогольного сп`яніння, час протоколу та направлення співпадають що ставлять під сумнів таке направлення як доказ. Матеріали справи також не містять доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 було відсторонено від керування транспортним засобом.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та його захисник підтримали доводи апеляційної скарги, надалі в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. Захисник ОСОБА_1 адвокат Ушаков О.О. надав заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Щодо клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Статтею 294 КУпАП передбачено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст. 7 та ч.1 ст. 287 цього Кодексу.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Пропущений особою строк на апеляційне оскарження поновляється судом лише за наявності належним чином мотивованого клопотання, у якому повинні бути викладені обставини, що слугували поважними причинами пропуску такого строку, а також обґрунтування того, в чому саме полягає поважність причин пропуску цього строку та яким саме чином такі обставини могли завадити особі оскаржити постанову суду в передбачений законом строк.

З матеріалів справи вбачається, що розгляд справи судом першої інстанції відносно ОСОБА_1 був здійснений за його відсутності, копія оскаржуваного рішення останньому не надсилалась, з матеріалами справи захисник Белали А.Ю. ознайомився 15.04.2024.

За таких обставин, ОСОБА_1 був позбавлений можливості своєчасно подати апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції, а тому клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За змістом п.2.5 ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення, визначеного приписами ч. 1 ст. 9 КУпАП України.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Складом правопорушення є наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

Диспозиція статті 130 КУпАП передбачає керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, зазначена норма передбачає дві форми об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, а саме: керування особою транспортним засобом у стані сп`яніння та відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, а також визначає спеціального суб`єкта водія транспортного засобу.

Водій-особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керування транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі (п. 1.10 Правил дорожнього руху).

При цьому основною ознакою суб`єкта зазначеного правопорушення є саме елемент керування особою транспортним засобом.

Пунктом 27 Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспортні» визначено, що керування транспортним засобом - це виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора водія під час навчання учнів водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Крім того, в постанові Верховного Суду від 20.02.2019 року у справі № 404/4467/16-а зазначено, що само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Отже, керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості і транспортного засобу.

Однією з обов`язкових умов огляду водія транспортного засобу на стан сп`яніння є обставина керування транспортним засобом.

Така обставина обов`язково належить до предмету доказування під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 заперечує факт керування транспортним засобом за обставин викладених у протоколі про адміністративне правопорушення. З досліджених під час апеляційного перегляду відеозаписів відеореєстраторів поліцейських, вбачається, що транспортний засіб «MITSUBISHI», державний номерний знак НОМЕР_1 , стоїть припаркований у провулку з виключеними фарами та вимкнутим двигуном.

З переглянутих відеозаписів з нагрудних камер поліцейських докази керування ОСОБА_1 транспортним засобом відсутні. Під час спілкування з працівниками поліції останній факт керування транспортним засобом «MITSUBISHI», державний номерний знак НОМЕР_1 08.10.2023 02 годині 30 хвилин в м. Одеса, по вул. Академіка Заболотного, 39 а, категорично заперечував.

Інших доказів на спростування доводів апеляційної скарги щодо некерування транспортним засобом матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять, рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Свідки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 пояснили, що були присутніми під час приїзду працівників поліції, автомобіль не був у русі, ОСОБА_1 автомобілем не керував.

Отже, суд першої інстанції не врахував, що суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП може бути лише особа, яка керує транспортним засобом, тобто здійснює усвідомлену і цілеспрямовану діяльність з використання відповідних його функцій.

Справу розглянуто судом першої інстанції без повідомлення ОСОБА_1 про час та місце її розгляду, чим позбавлено його права навести аргументи на спростування викладеного в протоколі про адміністративне правопорушення та права на справедливий судовий розгляд, гарантований ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до п.2.5 Правил дорожнього руху лише водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Враховуючи відсутність доказів керування особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, транспортним засобом за обстав, викладених у протоколі, особа, відносно якої він складений, у розумінні диспозиції ст. 130 КУпАП не є суб`єктом вчинення даного адміністративного правопорушення.

З викладеного вбачається, що належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП до суду не надано, доводи, викладені в апеляційній скарзі щодо некерування ОСОБА_1 транспортним засобом матеріалами справи не спростовуються, тому висновок суду першої інстанції щодо наявності в діях останнього, ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є необґрунтованим.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Частиною другою статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зазначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в ст.62 Конституції України презумпції невинуватості.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає правовим позиціям ЄСПЛ.

У своєму рішенні у справі «Аллене де Рібемон проти Франції» від 10.02.1995 ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин. ЄСПЛ підкреслює, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

Так, в рішенні від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України» ЄСПЛ висловив позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту. Тобто таких, які не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».

Згідно п. 1 ч. 1ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що наявні підстави для задоволення апеляційної скарги і скасування постанови суду першої інстанції, оскільки зібрані у справі докази не підтверджують наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, тому справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 7, 294 КУпАП, апеляційний суд

постановив:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Київського районного суду м.Одеси від 12 грудня 2023 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Київського районного суду м.Одеси від 12 грудня 2023 року скасувати.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Є.С. Сєвєрова