Код суду 233 № 233/3303/24
П О С Т А Н О В А

04 липня 2024 року Суддя Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області Міросєді А.І., за участю: секретаря Ульянцевої С.А., особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов з Бахмутського РВП ГУНП в Донецькій області, відносно:

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , який обіймає посаду медика, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , якому роз`яснені права згідно ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, за ч.1 ст. 130 КУпАП,-

в с т а н о в и в :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №799170 від 03 червня 2024 року, ОСОБА_1 , 03 червня 2024 року, о 10.10 год., Донецька область, у м. Костянтинівка по вул. Чехова, будинок 72, керував автомобілем ВАЗ 21093, номерний знак НОМЕР_2 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння (розширені зіниці очей, неприродна блідість обличчя). Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст. 130 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що 03 червня 2024 року він, як бойовий медик, їхав виконувати бойове завдання на позиції, у т.ч. для надання медичної допомоги пораненим побратимам. По дорозі його зупинили працівники поліції і повідомили, що вони мають підозру щодо того, що він вживав психотропні речовини, проте він був цілковито тверезий, оскільки за родом служби від нього, як медика, залежить життя побратимів. Він відмовився від проходження огляду, оскільки дуже поспішав надати виконувати бойове завдання, так як у складі групи мав висунутися до Часового Яру. За той час, поки його зупинили працівники поліції, побратим, до якого він мав прибути, помер, т.я. стік кров`ю. По приїзду на позицію, про те, що сталося, він доповів командиру. Через виконання бойового завдання він не встиг протягом 2-х годин добратися до лікувального закладу і пройти огляд на стан сп`яніння.

Свідок ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснив, що він є командиром відносно ОСОБА_1 03 червня 2024 року ОСОБА_1 приїхав на позицію і повідомив йому, що коли він їхав на бойове завдання, його зупинили працівники поліції з підозрою, що він вжив психотропну речовину. Проте, ОСОБА_1 був цілковито тверезий, у них в підрозділі з цим дуже суворо, а затягнута мова у нього є наслідком контузії. Причиною того, що він відмовився від проходження огляду є те, що він дуже поспішав на позицію, оскільки він є бойовим медиком і від нього залежить життя побратимів.

Окрім пояснень ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_2 в судовому засіданні були досліджені наступні докази:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №799170 від 03 червня 2024 року, згідно якого ОСОБА_1 , 03 червня 2024 року, о 10.10 год., Донецька область, у м. Костянтинівка по вул. Чехова, будинок 72, керував автомобілем ВАЗ 21093, номерний знак НОМЕР_2 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння (розширені зіниці очей, неприродна блідість обличчя). Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України;

- направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 03 червня 2024 року, відповідно до якого у ОСОБА_1 нібито було виявлено одну ознаку розширені зіниці очей, які не реагують на світло. Обставини викладені в направленні не відповідають обставинам, викладеним в протоколі про адміністративне правопорушення;

- копію постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2303505 від 03 червня 2024 року, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП

- відеозапис, дослідженням якого встановлено, що у ОСОБА_3 нібито було виявлено ознаку наркотичного сп`яніння неприродна блідість обличчя, на пропозицію працівника поліції пройти медичний огляд на стан наркотичного сп`яніння, ОСОБА_1 відмовився, повідомивши, що йому необхідно виконувати бойове завдання. При цьому факт керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 працівниками поліції зафіксовано не було, як і не було зафіксовано наявність у ОСОБА_1 такої ознаки наркотичного сп`яніння, зазначеної в протоколі про адміністративне правопорушення, як розширені зіниці очей, тощо.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , свідка ОСОБА_2 , зіставивши їх зі всіма наданими суду доказами, надавши їм відповідну оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходжу до наступного висновку.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно п.2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідно до ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

У разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини (Постанова Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного суду від 21 грудня 2018 року в справі № 686/5225/17).

Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності.

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Безліч відкритих джерел інформації свідчать про те, що найзапекліші бої ведуться на території Донбасу, а отже, це є загально відомим фактом.

Військовослужбовці, перебувають під захистом держави і мають усю повноту прав і свобод, закріплених Конституцією України.

Згідно ст.2 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Надання своєчасної медичної допомоги військовослужбовцям, які виконують бойові завдання з оборони держави та народу України від збройної агресії російської федерації - є одним з головних обов`язків держави.

З досліджених в судовому засіданні показів ОСОБА_1 , свідка ОСОБА_2 , а також відеозапису з нагрудної камери працівника поліції, судом встановлено, що ОСОБА_1 не заперечував факт керування транспортним засобом, як і не заперечував факт відмови від проходження запропонованого працівниками поліції огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі. Проте, акцентував увагу на тому, що він, як бойовий медик, повинен виконати бойове завдання з надання медичної допомоги військовослужбовцям на позиціях.

Як наслідок, несвоєчасне надання медичної допомоги пораненим військовослужбовцям, з огляду на зупинку ОСОБА_1 працівниками поліції і затримання його на певний час, могло призвести до вкрай негативних наслідків у виді смерті військовослужбовців.

Саме необхідність надання невідкладної медичної допомоги військовослужбовцям, усвідомлюючи можливість настання негативних наслідків ненадання такої допомоги, і стало причиною відмови ОСОБА_1 від проходження медичного огляду на виявлення стану наркотичного сп`яніння, що зайняло б певний, досить немалий, проміжок часу.

Аналізуючи наведені обставини та твердження ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо наявності крайньої необхідності, суд виходить з того, що згідно з ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

За змістом статей 10, 11 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

За законом, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина).

Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад правопорушення.

В ході розгляду справи, суд має дати оцінку не тільки даним, що додані до протоколу про адміністративне правопорушення, але й доказам, які представлені особою в порядку захисту.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 було вчинено дії, які хоч і містять склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, проте на нього не може бути накладене адміністративне стягнення, оскільки правопорушення було вчинено в стані крайньої необхідності, тобто своїми діями він відвертав настання більшої можливої шкоди життю та здоров`ю поранених військовослужбовців, які в силу отримання поранень у бойовій обстановці потребували такої допомоги, аніж суспільна небезпека від порушення ним Правил дорожнього руху України.

За вказаних обставин, суд приймає до уваги пояснення ОСОБА_1 в частині того, що він вчинив дії, відповідальність за які передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП в стані крайньої необхідності, що відповідно до п.4 ч.1 ст. 247 КУпАП виключає провадження по справі.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, за необхідне звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, на підставі ст.ст. 17, 18 КУпАП, у зв`язку із перебуванням його у стані крайньої необхідності, а провадження у справі закрити, з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст.ст.283, 284 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП,- закрити на підставі п.4 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із перебуванням його у стані крайньої необхідності.

На постанову може бути подана апеляційна скарга особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги та може бути пред`явлена до примусового виконання протягом трьох місяців після набрання нею законної сили.

Суддя