ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 645/803/24 Головуючий суддя І інстанції Шарко О.П.
Апеляційне провадження № 33/818/989/24 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2024 року м.Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К.,

за участю секретаря - Вакули Н.С.,

захисника - Пелішенка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою захисника Пелішенка О.В. на постанову судді Фрунзенського районного суду м.Харкова від 20 травня 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працюючого на посаді водія БФ «Право на захист», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керування строком на один рік.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.

Постановою встановлено, що ОСОБА_1 03 лютого 2024 року, приблизно о 02 год. 52 хв., керував автомобілем «Hyundai SANTA FE», державний номерний знак НОМЕР_1 , в районі будинку 258 по Салтівському Шосе, у м.Харкові, з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини роту, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, у встановленому законом порядку, на місці зупинки транспортного засобу за допомогою технічного приладу «Drager Alkotest» та в закладі охорони здоров`я КНП ХОР «Обласна клінічна наркологічна лікарня» відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

В своїй апеляційній скарзі захисник Пелішенко О.В. просить скасувати постанову судді Фрунзенського районного суду м.Харкова від 20.05.2024 року стосовно ОСОБА_1 , а справу направити на доопрацювання до органу поліції.

Свої апеляційній вимоги захисник обґрунтовує тим, що матеріали цієї справи не містять доказів про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом та порушував вимог ПДР України, працівниками поліції не роз`яснювалися його підзахисному процесуальні права та обов`язки за ст.268 КУпАП, а також поліцейськими було порушено процедуру складання протоколу.

В судове засідання в суд апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився, але він належним чином повідомлений про дату та місце апеляційного розгляду, про що свідчать відомості рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, в якому ОСОБА_1 особисто розписався про отримання ним судової повістки 12.06.2024 року (а.с.39).

До початку апеляційного розгляду захисник Пелішенко О.В. також повідомив, що ОСОБА_1 відомо про дату та час апеляційного розгляду, але він не зміг з`явитися до суду апеляційної інстанції через перебування за межами м. Харкова, у зв`язку з чим захисник просив відкласти апеляційний розгляд.

Разом з цим, апеляційний суд відмовив у задоволенні клопотання захисника про відкладення апеляційного розгляду, враховуючи строки, передбачені ст.294 КУпАП, а також те, що саме захисник Пелішенко О.В., який особисто з`явився в судове засідання в суд апеляційної інстанції, є ініціатором апеляційного перегляду постанови судді Фрунзенського районного суду м.Харкова від 20.05.2024 року.

Крім того, належить врахувати, що ОСОБА_1 був своєчасно сповіщений про місце і час апеляційного розгляду, а його неявка в судове засідання через волонтерську діяльність не звільняє ОСОБА_1 від обов`язку явки до суду.

Більш того, до канцелярії Харківського апеляційного суду не надходило будь-яких клопотань від ОСОБА_1 про відкладення апеляційного розгляду справи.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

Також, згідно з усталеною практикою Суду, учасники справи в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження; процесуальна бездіяльність скаржника не може ставити під сумнів здійснення судочинства судом апеляційної інстанції відповідно до вимог процесуального закону.

У цьому контексті суд також звертає увагу, що апеляційний перегляд здійснюється за апеляційною скаргою особи, яка її подала, а вона в першу чергу мала б цікавитися питаннями призначення судових засідань у справі.

Відповідно до матеріалів справи ОСОБА_1 не цікавився станом розгляду апеляційної скарги його захисника. Будь-яких клопотань через канцелярію суду, в тому числі, про відкладення розгляду справи, не подавав.

За таких обставин, враховуючи вимоги ст. ст. 268, 294 КУпАП, а також з урахуванням своєчасного сповіщення ОСОБА_1 про місце і час апеляційного розгляду, апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу захисника Пелішенка О.В. за відсутності ОСОБА_1 , виходячи з відомостей, що є наявні в матеріалах цього провадження, та доводів поданої апеляційної скарги.

Вислухавши доводи захисника Пелішенка О.В., який підтримав свою апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд дійшов висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні Правил дорожнього руху, передбачених п. 2.5.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Зокрема, визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд першої інстанції послався на докази, які безпосередньо дослідив під час судового розгляду та дав їм обґрунтовану оцінку в оскаржуваному судовому рішенні, а саме відомостям, що містяться у:

- протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 643887 від 03.02.2024 року, в якому зазначено факт керування ОСОБА_1 03.02.2024 року о 02 год. 52 хв.в районі будинку 258 по Салтівському Шосе у м.Харкові, транспортним засобом «Hyundai SANTA FE», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння та порушення останнім вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху, а саме відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку (а.с. 1).

В протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 643887 від 03.02.2024 року ОСОБА_1 особисто зазначив, що «Не пив» (а.с.1);

- відеозаписів, долучених до матеріалів справи (а.с.44), з яких вбачається (файли «643887», «643887 2», «export-yqve8», «export-sxc18»), що працівники поліції переслідували та зупинили транспортний засіб «Hyundai SANTA FE», державний номерний знак НОМЕР_1 . Після зупинки цього транспортного засобу було встановлено особу водія, яким виявився ОСОБА_1 . Крім того, у ОСОБА_1 поліцейськими були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини роту; порушення мови, з чим погодився ОСОБА_1 (файли «export-yqve8», «export-sxc18», починаючи з 03 хвилини відеозаписів). При цьому, працівниками поліції було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою технічного приладу «Drager Alkotest» та в медичному закладі, на що водій відповів відмовою (файл «export-yqve8», починаючи з 03 хв. 10 сек.).

Крім того, з відеозаписів (файли «export-yqve8», починаючи з 00 хв. 10 сек, та «export-sxc18», починаючи з 01 хв. 00 сек.) також вбачається, що на запитання працівників поліції ОСОБА_1 відповів, що не зупинявся на їх вимогу, тому що трошки випив. Водій також повідомив працівникам поліції, що він вирішив підвезти додому свою знайому, оскільки вже було пізно та у неї вдома залишилися сама її дитина (файли «export-yqve8», починаючи з 02 хв. 48 сек, та «export-sxc18», починаючи з 02 хв. 47 сек.).

На відеозаписі (файл «export-sxc18», починаючи з 01 год. 06 хв.) також зафіксовано роз`яснення працівником поліції ОСОБА_1 змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 643887 від 03.02.2024 року та надано можливість надати свої письмові пояснення;

- направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 03.02.2024 року, з якого вбачається, що у результаті огляду, проведеного поліцейським, у ОСОБА_1 виявлені наступні ознаки алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини роту; порушення мови; порушення рухів. ОСОБА_1 відмовився від направлення до КНП ХОР ОНКЛ для проходження огляду (а.с. 4);

- акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого, огляд ОСОБА_1 проведений у зв`язку з виявленими ознаками: різкий запах алкоголю з порожнини роту; порушення мови; порушення рухів (а.с.5);

Крім того, апеляційний суд зазначає, що в матеріалах справи міститься копія технічного паспорту на транспортний засіб «Hyundai SANTA FE», державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с.8).

Аналізуючи відомості цих доказів у справі, апеляційний суд дійшов висновку, що вони узгоджуються між собою та беззаперечно свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

При цьому, належить врахувати, що згідно відомостей відеозаписів, долучених до матеріалів справи (а.с. 44) вбачається рух транспортного засобу «Hyundai SANTA FE», державний номерний знак НОМЕР_1 , його переслідування працівниками поліції, а також його зупинка. Крім того, ОСОБА_1 також відповів працівникам поліції, що він не зупинявся на їх вимогу, тому що вживав алкогольні напої, а також хотів підвезти свою знайому додому, оскільки було дуже пізно та у неї залишилися вдома її дитина.

Отже, судом першої інстанції вірно встановлено факт керування ОСОБА_1 03.02.2024 року о 02 год. 52 хв. автомобілем «Hyundai SANTA FE», державний номерний знак НОМЕР_1 ,в районі будинку 258 по Салтівському Шосе у м.Харкові.

Більш того, впротоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №288804 від 03.02.2024 року ОСОБА_1 не зазначив будь-яких зауважень щодо дій працівників поліції, а лише вказав, що «Не пив» (а.с.1).

Також належить врахувати, що матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 та його захисник Пелішенко О.В. скористалися своїм конституційним та процесуальним правом на подачу до правоохоронних органів заяви щодо фальсифікації цих матеріалів справи або про перевищення працівниками поліції своїх повноважень при виконанні ними своїх службових обов`язків під час зупинки транспортного засобу та при складанні адміністративного матеріалу щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП у порядку, передбаченому КПК України.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що протокол про адміністративне правопорушення та інші процесуальні документи складені уповноваженою державою особою, але ОСОБА_1 та його захисник Пелішенко О.В. не скористалися процесуальною можливістю і не зверталися зі скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва з метою ініціювання службової перевірки або притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Також стороною захисту не надано відомостей про, що останні зверталися до суду в порядку КАСУ щодо оскарження дій керівництва патрульної поліції.

Цих відомостей не надано і суду апеляційної інстанції.

Отже, враховуючи, що сторона захисту не скористалися своїм правом та не надала до суду доказів на підтвердження їх версії щодо незаконності дій працівників поліції, в тому числі, під час зупинки транспортного засобу, роз`яснення прав водію, пропонування ОСОБА_1 проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, а також складення ними протоколу та інших процесуальних документів за цією справою, а матеріали справи не містять відповідних відомостей, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в письмових доказах, що долучені до матеріалів справи, відповідають дійсності, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом апеляційних доводів захисника ОСОБА_2 в цій частині.

Будь-яких клопотань, в тому числі щодо допиту свідків, ОСОБА_1 та його захисник Пелішенко О.В. до початку апеляційного розгляду не подавали.

За таких обставин, з долученого відеозапису, на якому зафіксовані події за участю ОСОБА_1 (а.с.44) об`єктивно вбачається, що працівниками поліції було зупинено транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 , у останнього виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим водію було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора Drager Alkotest та у медичному закладі, але він відмовився від проходження відповідно огляду на пропозицію працівника поліції.

Крім того, з відеозапису вбачається, що працівники поліції роз`яснили ОСОБА_1 порядок проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а саме те, що він має право пройти огляд на місці її зупинки з використанням газоаналізатора Drager Alkotest або пройти огляд у закладі охорони здоров`я.

Апеляційний суд також критично оцінює апеляційні доводи захисника ОСОБА_2 про те, суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги відомості відеозаписів, долучених до матеріалів справи, оскільки такі твердження сторони захисту не узгоджуються з положеннями ст.251 КУпАП, згідно якої доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з вимогами п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Апеляційний суд також бере до уваги, що ОСОБА_1 отримував посвідчення водія серії НОМЕР_2 (а.с.6), а тому повинен знати вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Отже, апеляційний суд вбачає, що ОСОБА_1 умисно відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, тобто свідомо проігнорував вимоги Правил дорожнього руху, що свідчить про умисний характер вчиненого ним правопорушення, відповідно до ст. 10 КУпАП.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Позиція захисника ОСОБА_2 , яку він зазначив в апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляд, щодо необхідності направлення матеріалів цієї справи до патрульної поліції для доопрацювання з метою встановлення власника транспортного засобу «Hyundai SANTA FE», державний номерний знак НОМЕР_1 , та хто цим автомобілем керував 03.02.2024 року о 02 год. 52 хв., на переконання апеляційного суду, - є безпідставними та повністю спростовуються відомостями вищезазначених доказів, що містяться в матеріалах справи та яким надана належна і обгрунтована оцінка судом першої інстанції в оскаржуваній постанові.

При цьому, апеляційний суд ставиться критичного до апеляційних доводів захисника Пелішенка О.В. щодо відсутності доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та така позиція апелянта розцінюється апеляційним судом як спосіб захисту та уникнення відповідальності за вчинене правопорушення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 року).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Крім того, в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21.07.2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання захисника на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_2 не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника Пелішенка О.В. залишити без задоволення.

Постанову судді Фрунзенського районного суду м.Харкова від 20 травня 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков