Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 33/4809/250/24 Головуючий у суді І-ї інстанції Квітка О. О.
Категорія - 173-2 Доповідач у суді ІІ-ї інстанції Кабанова В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2024 року.Суддя Кропивницького апеляційного суду Кабанова В.М., розглянула у порядку апеляційного перегляду адміністративну справу за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 25.03.2024 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Обознівка Кіровоградського району Кіровоградської області, громадянин України, працюючого водієм маршрутного транспортного засобу ФОП « ОСОБА_2 », проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 1733 КУпАП,

ВСТАНОВИЛА:

Згідно постанови суду ОСОБА_1 визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 1732 КУпАП та закрито справу у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, що передбачені ст.38 КУпАП..

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову судді Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 25.03.2024року стосовно ОСОБА_1 , скасувати, а провадження по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає наступне.

Оскаржувана постанова після розгляду справи учасникам не вручалась, копію постанови отримала представник 08.04.2024, що зазначено на розписці про її отримання, тому, апеляційна скарга подається мною в межах десяти днів з моменту її отримання, оскільки це є поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження та наявні підстави для поновлення строку на оскарження.

Зазначив, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 240841 від 14.11.2023 не може бути доказом вчинення правопорушення, оскільки за своїм змістом є лише формою фіксації порушення та без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та неспростовним доказом на доведення вини особи. Наявний протокол містить опис анкетних даних особи, яка притягується, опис події, кваліфікацію порушення ч.1 ст.173-2 КУпАП, дані про потерпілу ОСОБА_3 , інформацію про відсутність свідків, про відсутність заподіяної матеріальної шкоди, про місце розгляду справи, про відсутність понятих із написом відео. Також у протоколі зазначено, що огляд не проводився, речі не вилучались, а в графі «підпис особи» зазначено що особа відмовився від підпису.

Вказівка на те, що в ньому із достатньою повнотою конкретизовано, в чому полягало психологічне насильство суперечить змісту протоколу, оскільки в ньому не зазначено жодного слова про те, в чому саме проявилась така психологічна шкода для потерпілої. Суд зазначив, що психологічне насильство виражалось у висловлюванні грубою нецензурною лайкою, однак саме лише таке твердження не є достатнім для підтвердження складу саме адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП, оскільки в більшості випадків кожна сварка та кожен конфлікт відбувається із висловлюваннями нецензурною лайкою, однак це не свідчить про вчинення психологічного домашнього насильства.

До того ж, грубу нецензурну лайку відносно нього 14.11.2023 застосовувала і ОСОБА_4 , але такі обставини судом врахованими не були.

Із наведеного вбачається, що протокол серії ВАВ № 240841 від 14.11.2023 жодним чином не підтверджує його вину та не є достатньо конкретизованим в силу того, що він з достатньою повнотою не підтверджує заподіяння шкоди потерпілій та жодних доказів вини особи він не містить: ні свідків, ні понятих, ні речей та інших доказів у протоколі не зафіксовано. Тому вказаний протокол не міг бути взятим судом до уваги як достатній доказ.

Також вказав, що суд в постанові зазначив, що він відмовився надавати пояснення, а отже, на думку суду, фактично не заперечив подію конфлікту із невісткою, однак заперечив ображання її нецензурною лайкою.

Однак із цим він не погоджується, оскільки він не відмовлявся давати пояснення, просив, щоб такі пояснення в його інтересах висловила його представник. Разом з тим, після пояснень ОСОБА_4 він висловив свою позицію про те, що саме вона залишила його на вулиці у віці 62 років без нічого, без житла, без речей, без можливості переночувати у будинку, який будував, і що саме через це у них існує конфлікт із 2020 року.

Стосовно детальних пояснень щодо події, то такі пояснення були наданими його представником, в ході яких він доводив, що ним та невісткою відбувся конфлікт через вчинення відносно нього неправомірних дій, що полягали у ненаданні йому можливості користуватись житлом.

Однак суд вказані обставини та такі пояснення не врахував, обмежившись виразом про те, що він відмовився надавати пояснення. Отже, наведене свідчить про незаконність оскаржуваної постанови та невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи.

Вважає що його дії в межах конфлікту за можливість переночувати в будинку з невісткою не досягли межі, яка б вказувала на вчинення того виду насильства, який визначений у диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Відповідно, конфлікт, який стався між ними, не охоплюється диспозицією ст.173-2 КУпАП та не є об`єктивною стороною вказаного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, що в свою чергу вказує на відсутність складу адміністративного правопорушення.

Доказів того, що такі дії спричинили обмеження волевиявлення ОСОБА_3 чи викликали побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, або спричинили емоційну невпевненість, в протоколі та доданих до нього матеріалів, немає.

Тому обставини домашнього насильства, як вони описані у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАВ №240841 від 14.11.2023 року, не дозволяли зробити висновок про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, оскільки характер психологічної шкоди при складенні протоколу навіть поліцейський визначив як сварку.

В матеріалах справи не міститься жодного доказу на підтвердження наявності завданої шкоди психологічному здоров`ю ОСОБА_3 та взагалі її існуванню, оскільки не зазначено в чому саме виразилася вказана шкода та її наслідки як того вимагає аналіз вищенаведених норм законодавства.

Саме тому висновок суду про те, що доводи сторони захисту про не підтвердження об`єктивної сторони правопорушення, викладеної у протоколі про адміністративне правопорушення, спростовуються поясненнями потерпілої щодо події, яка мала місце 14.11.2023, є не відповідним.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 повністю підтримали вимоги апеляційної скарги та просили скасувати постанову суду і закрити провадження по справі.

Потерпіла ОСОБА_3 та її представник адвокат Калінка-Бондар О.Б. заперечували щодо задоволення апеляційної скарги, просили залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Допитаний в судовому засіданні поліцейський СРПП ВП № 2 (м. Кропивницький) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області Круподер Д.О., пояснив обставини зазначені в протоколі, та зазначив, що форма оцінки ризиків вчинення домашнього насильства заповнена ним відповідно до пояснень та відповідей наданих потерпілою ОСОБА_6 .

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги та доводи представника потерпілої в судовому засіданні апеляційної інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне постанову судді скасувати з наступних підстав.

Доводи апелянта щодо поважності пропуску строку апеляційного оскарження є обґрунтованими. Суд вважає, що строк апеляційного оскарження пропущений апелянтом з поважних причин, а тому його слід поновити.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 25.02.2024 року вбачається, що ОСОБА_1 звинувачується в тому, що о 19 год. 30 хв. 14 листопада 2023 року за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив відносно своєї невістки ОСОБА_3 домашнє насильство, а саме умисні дії психологічного характеру, які полягали у висловлюванні грубою нецензурною лайкою, що могло завдати шкоди психологічному здоров`ю ОСОБА_3 , чим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.173-2 КУпАП.

В протоколі зазначено потерпілу ОСОБА_3 та вказано, що пояснення особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, буде надано в суді, заяв та клопотання не надходили. ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки відповідно до ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП.

Зі змістом протоколу ОСОБА_1 було ознайомлено та останній відмовився від отримання копію протоколу про адміністративне правопорушення, про що свідчить відмітка поліцейського.

Протокол підписаний особою органу поліції, яка склала протокол, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності від підпису відмовилась.

Разом з тим, формулювання обвинувачення у протоколі про адміністративне правопорушення, не відповідає диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки не містить всіх необхідних ознак, які повинні бути вказані в обвинуваченні.

Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП адміністративна відповідальність за домашнє насильство настає за вчинення насильства в сім`ї, тобто умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання захисного припису особою, стосовно якої він винесений, не проходження корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім`ї.

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачає, що психологічне насильство є формою домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

В силу ст. 1 Закону України «Про попередження насильства в сім`ї» насильство в сім`ї - це будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім`ї стосовно іншого члена сім`ї, якщо ці дії порушують конституційні права і свободи члена сім`ї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психічному здоров`ю.

Під психологічним насильством в сім`ї слід розуміти насильство, пов`язане з дією одного члена сім`ї на психіку іншого члена сім`ї шляхом словесних образ або погроз, переслідування, залякування, якими навмисно спричиняється емоційна невпевненість, нездатність захистити себе, що завдає шкоду психічному здоров`ю.

Системний аналіз існуючого національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.

В той час, як під конфліктом необхідно розуміти таких стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.

Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин але й від суб`єктивних факторів, до яких необхідно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї невістки ОСОБА_3 , а саме умисні дії психологічного характеру, які полягали у висловлюванні грубою нецензурною лайкою, що могло завдати шкоди психологічному здоров`ю ОСОБА_3 , чим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Таким чином, ОСОБА_1 обвинувачується в тому, що застосував психологічне насильство стосовно своєї невістки ОСОБА_3 , яке полягало в тому, що він висловлювався грубою нецензурною лайкою.

При цьому, в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначені дані про наслідки, які були спричиненні чи могли бути спричиненні, що є обов`язковою складовою адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Так, в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено, які наслідки настали чи могли настати здоров`ю потерпілої ОСОБА_3 внаслідок психологічного насильства з боку ОСОБА_1 , оскільки зі змісту диспозиції ч.1 ст.173-2 КУпАП вбачається, що не кожне психологічне насильство може завдати або завдає шкоду фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що обов`язок довести наявність ознак психологічного насильства в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та можливість заподіяння або заподіяння шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого покладається на посадову особу, яка складає протокол про адміністративне правопорушення.

Крім того, зі змісту диспозиції ч.1 ст.173 -2 КУпАП вбачається, що адміністративна відповідальність настає за психологічне насильство, яке здійснюється навмисно, з метою заподіяти шкоду фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази, які свідчать про те, що ОСОБА_1 навмисно вчинив дії, які були спрямовані на заподіяння шкоди психічному здоров`ю потерпілої ОСОБА_3 .

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції безпідставно послався на матеріали відеозапису, який долучений до протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки ними зафіксовані обставини, які стосуються складання матеріалів протоколу про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених судом доказів не доводить винуватість ОСОБА_1 у вчиненні домашнього насильства і в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують застосування до потерпілої ОСОБА_3 психологічного насильства.

Апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених судом доказів свідчить, що дії ОСОБА_1 не виходили за межі звичайних конфліктних відносин між особами близьких родинних відносин, не містять відповідних ознак домашнього насильства та не вказують на їх навмисний характер та наявність наміру спрямованого на заподіяння шкоди фізичному або психологічному здоров`ю потерпілої, не свідчать про порушення прав і свобод потерпілої з використанням значної переваги в силі, яка дозволяє досягти бажаного результату.

Під час апеляційного розгляду справи досліджено форму оцінки ризиків вчинення домашнього насильства заповнену працівником поліції відповідно до, якої у всіх пунктах крім одного, а саме «Чи вдалося поліцейському уповноваженого підрозділу поліції провести спілкування/бесіду», проставлено відмітки «Ні», що також свідчить про відсутність доказів, які б вказували на спричинення психологічного насильства ОСОБА_1 .

Апеляційний суд виходить з того, що відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Апеляційний суд вважає, що матеріали справи не містять достатніх доказів, які підтверджують обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає за необхідне скасувати постанову суду та прийняти нову, якою закрити провадження щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 247, ст. 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИЛА:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 25.03.2024.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити

Постанову Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 25.03.2024, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення, скасувати та прийняти нову постанову.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: ( підпис )

Згідно з оригіналом:

Суддя Кропивницького

апеляційного суду В.В. Кабанова