Справа № 598/1127/24
провадження № 3/598/682/2024
ПОСТАНОВА

іменем України

"31" травня 2024 р. Суддя Збаразького районного суду Тернопільської області Гудима І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Збаражі матеріали, які надійшли з відділення поліції №4 (м.Збараж) Тернопільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, непрацюючого, раніше не притягувався до адміністративної відповідальності,

за ч.1 ст. 130 КпАП України,-

в с т а н о в и в :

До провадження Збаразького районного суду Тернопільської області надійшли матеріали про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КпАП України.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №452947 від 03 травня 2024 року « ОСОБА_1 02 травня 2024 року о 23 годині 35 хвилин в с.Стриївка по вул.Центральній керував автомобілем PEUGEOT 4007, д.н.з. НОМЕР_1 , і з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з ротової порожнини, порушення координації рухів, почервоніння обличчя. Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки із застосуванням технічного приладу газоаналізатор Drager Alcotest №6820 та огляду на стан сп`яніння в медичному закладі категорично відмовився, що зафіксовано на бодікамеру №089».

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, однак на адресу суду від нього надійшла заява в якій він просить закрити провадження по справі за відсутністю події та складу правопорушення, оскільки до матеріалів справи не додано будь-яких належних доказів на підтвердження того, що він керував автомобілем та був зупинений працівниками поліції.

Дослідивши докази по справі вважаю, що дані адміністративні матеріали підлягають закриттю за відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення виходячи із наступного.

Для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Відповідно до положень ст. 251 КпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КпАП України, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Частина друга ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожній людині доведення вини тільки в законному порядку на підставі законно здобутих доказів.

Враховуючи викладене, в справах про адміністративні правопорушення підлягає застосуванню положення ст.62 Конституції України про те, що винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно вимог ч.2 ст.251 КпАП України обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

При цьому, слід зазначити, що суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, не може перебирати на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що призведе до порушення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виходячи з основоположних засад диспозитивності, суд не може встановлювати інші фактичні обставини, окрім тих, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до вимог ст.245, 280 КпАП України, суд зобов`язаний повно та всебічно з`ясувати усі обставини справи, зокрема, чи мало місце адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають суттєве значення для правильного її вирішення. При цьому, встановити істину по справі необхідно з аналізу наявних доказів, які, відповідно до чинного законодавства, представляють собою будь-які фактичні дані, які підтверджують або спростовують ті чи інші обставини і мають суттєве значення для вирішення справи по суті.

Діючим законодавством передбачено, що посадовою особою, що складає протокол, ставиться у вину особі вчинення таких конкретних протиправних діянь, що містять у собі ознаки того чи іншого адміністративного правопорушення, що відображається у протоколі.

Суд, у свою чергу, повинен переконатись у наявності чи відсутності підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності за конкретні дії, шляхом співставлення фактично досліджених по справі обставин та доказів зі змістом обставин, що ставляться особі у вину згідно з протоколом про адміністративне правопорушення та з диспозицією ч. 1 ст. 130 КпАП України, і лише після цього дійти висновку, чи містять дії, які суддя вважає доведеними, ознаки саме такого правопорушення.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23 грудня 2005 року звертається увага судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності.

Згідно ч. 1 ст. 130 КпАП України, об`єктивна сторона вказаного складу адміністративного правопорушення полягає у тому числі, що особа має керувати транспортним засобом, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Відсутність об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення виключає можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності. Тобто, працівники поліції повинні представити суду докази того, що вони встановили факт керування автомобілем особою, в якої наявні ознаки алкогольного сп`яніння, дотримуючись встановленого законом порядку, запропонували особі пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння і на місці зупинки транспортного засобу, і в медичному закладі, на що вказана особа погодилася або ж відмовилися, і відповідно у випадку проходження такого огляду він повинен бути належним чином зафіксований та може бути доказом, що підтверджує вину особи.

Визначення терміну "керування транспортним засобом" було наведено в п. 27 Постанови Пленуму ВСУ від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Крім того, в рішенні №404/4467/16-а від 20.02.19 ВС/КАС зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Таким чином, керування транспортним засобом - це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зрушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

У протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №452947 від 03 травня 2024 року вказано, що ОСОБА_1 02 травня 2024 року о 23 годині 35 хвилин в с.Стриївка по вул.Центральній керував автомобілем PEUGEOT 4007, д.н.з. НОМЕР_1 , і з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з ротової порожнини, порушення координації рухів, почервоніння обличчя. Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки із застосуванням технічного приладу газоаналізатор Drager Alcotest №6820 та огляду на стан сп`яніння в медичному закладі категорично відмовився, що зафіксовано на бодікамеру №089».

ОСОБА_1 в своїй подані заяві заперечує факт вчинення адміністративного правопорушення, яке ставиться йому у вину, вказуючи, що він не керував транспортним засобом.

У вищевказаному протоколі зазначено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом 02.05.2023 року о 23 годині 35 хвилин з явними ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки.

З переглянутого ж в судовому засіданні відеозапису встановлено, що відеозапис розпочався 02 травня 2024 року о 23 годині 15 хвилин з розмови працівника поліції з ОСОБА_1 ..

Будь-яких інших належних та допустимих доказів, з яких можна було б встановити, що вказаний автомобіль у зазначений у протоколі час здійснював рух, та, що ОСОБА_1 , кермував ним, матеріали справи, окрім протоколу не містять, хоча факт керування автомобілем має бути доведеним поза розумним сумнівом.

З переглянутого в судовому засіданні відеозапису також не встановлено руху автомобіля марки «PEUGEOT 4007», р.н.з. НОМЕР_1 .

Крім того, під час переглянутого відеозапису встановлено, що в процесі розмови з поліцейським ОСОБА_1 однозначно ствердив, що вказаним автомобілем не керував.

Отримавши заперечення факту керування транспортним засобом та будучи повідомленим про те, хто саме керував автомобілем, працівники поліції не вжили заходів, щоб відібрати у нього пояснення, хоча такі б дали змогу пересвідчитися в істинності чи хибності тверджень про керування транспортним засобом тією чи іншою особою.

Тобто, будь-яких беззаперечних доказів керування ОСОБА_1 02 травня 2024 року о 23 годині 35 хвилин транспортним засобом марки «PEUGEOT 4007», р.н.з. НОМЕР_1 , в судовому засіданні не здобуто. При цьому, протокол про адміністративне правопорушення, в якому таке вказано, не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КпАП України, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Відповідно до положень ст. 7 КпАП України, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Вважаю, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а не підтвердження здійснення водієм правопорушення відповідними доказами не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 26 червня 2019 року у справі № 536/1703/17.

Таким чином, в ході судового розгляду не здобуто доказів об`єктивного характеру, які б спростовували покази ОСОБА_1 та підтверджували б скоєння останнім вищевказаного адміністративного правопорушення.

Дослідивши надані матеріали, враховуючи викладене, а також те, що в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи, суд вважає, що в притягненні ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КпАП України, як за ознаками відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, слід відмовити, а справу провадженням закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі наведеного та керуючись ч.1 ст.130, п.1 ч.1 ст.247, ст.266, ст.284, ст.294 КпАП України, суддя

п о с т а н о в и в :

В притягненні ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КпАП України відмовити, а дану справу провадженням закрити за відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

На дану постанову може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови.

СУДДЯ Ігор ГУДИМА