Провадження № 33/824/2075/2024 суддя в ІІ-й інстанції Фінагеєв В.О.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 червня 2024 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Фінагеєв В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Деснянського районного суду міста Чернігова від 01 лютого 2024 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої по АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 22 вересня 2023 року серії ААД №520420 22 вересня 2023 року о 22 год. 56 хв., в м. Чернігові, по проспекту Миру, 33, водій ОСОБА_1 керувала транспортним засобом «Volkswagen Passat» д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння, зі згоди водія, проводився у встановленому законом порядку у медичному закладі ЧОПНЛ у лікаря-нарколога, що підтверджується висновком лікаря нарколога № 759 від 22 вересня 2023 року. Своїми діями ОСОБА_1 порушила вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Деснянського районного суду міста Чернігова від 01 лютого 2024 року ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Ухвалюючи оскаржувану постанову, місцевий суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є доведеною.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову місцевого суду та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 вказує про те, що місцевий суд розглянув справу у її відсутність, що є обов`язковою підставою до скасування постанови. Зазначає, що після зупинки транспортного засобу за порушення нею ч. 2 ст. 122 КУпАП у працівників поліції виникли підозри щодо її перебування в стані алкогольного сп`яніння. Після пропозиції пройти огляд за допомогою приладу, вона погодилась, однак прилад не спрацьовував декілька разів, у зв`язку з чим в неї виникли сумніви в його справності та вона сама попросила здати біоматеріал у лікаря. Роздратована даною ситуацією відмовилась від підписання протоколу, про що в якості «свідка» підписався інший поліцейський, що є порушенням процедури складення протоколу. ОСОБА_1 звертає увагу, що вона виявила бажання пройти огляд саме за допомогою відбору біоматеріалу, а не у інший спосіб, в тому числі за допомогою невідомих їй приладів. Вказані обставини спростовують твердження суду першої інстанції та відомості, зазначені у протоколі відносно того, що вона «ухилилась» від огляду на стан сп`яніння за допомогою технічного приладу на місці зупинки. Крім того, у медичному закладі замість відбору біоматеріалу їй знов «підсунули» технічний прилад, який лише з п`ятого разу показав результат, який не відповідає дійсності. Наголошує, що була не згодна з проходженням будь-якого огляду за допомогою приладів, справність яких викликала великі сумніви. Побачивши недостовірний результат даного приладу, з ним категорично не погодилась, про що нею було написано письмову заяву з вимогою провести дослідження біоматеріалу, що в подальшому було зроблено лікарем. При цьому, висновок лікаря, який ґрунтується на показах технічного приладу, і який був покладений в основу оскаржуваного рішення є неправомірним, оскільки, враховуючи заперечення щодо даних приладу, у вказаному висновку мав бути зазначений саме результат дослідження біоматеріалу, про що ОСОБА_1 написала письмову вимогу та сплатила кошти. Крім того, працівники поліції проігнорували положення про безперервну зйомку та надали суду докази, що їм вигідні і цим самим спотворювали дійсні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, розгляд справи в суді апеляційної інстанції вперше було призначено на 15 квітня 2024 року об 11 год. 00 хв. На зазначене засідання ОСОБА_1 не з`явилася, подала клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з втратою працездатності.

Клопотання ОСОБА_1 було задоволено судом апеляційної інстанції та відкладено розгляд справи на 03 червня 2024 року о 10 год. 45 хв. На зазначене судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася. При цьому, направила до суду клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з хворобою. На підтвердження зазначених обставин надала суду медичний висновок про тимчасову непрацездатність від 31 травня 2024 року.

Разом з тим, апеляційний суд не може прийняти до уваги наданий медичний висновок, оскільки він не містить будь-яких доказів видачі його саме ОСОБА_1 .

Враховуючи зазначене, апеляційний суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, за наявними у матеріалах справи доказами.

Дослідивши матеріали справи та вивчивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає її такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 2.9 (а) Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Як вбачається з матеріалів справи, місцевий суд дотримався вищезазначених вимог закону та дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, виходячи з наступного.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачена адміністративна відповідальність.

Склад адміністративного правопорушення - це встановлена адміністративним законодавством сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Цими ознаками є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона і відсутність хоча б однієї з цих ознак означає відсутність складу адміністративного правопорушення в цілому.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується наявними у матеріалах справи протоколом про адміністративне правопорушення, висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, яким встановлено факт перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння та відеозаписом з нагрудної камери поліцейського.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зокрема вказувала про те, що після пропозиції пройти огляд за допомогою приладу, вона погодилась, однак прилад не спрацьовував декілька разів, у зв`язку з чим в неї виникли сумніви в його справності та вона сама попросила здати біоматеріал у лікаря.

Разом з тим, зазначені доводи спростовуються наявним у матеріалах справи відеозаписом, з якого вбачається, що виявивши у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, працівник поліції на 00:05:46 хв. запису запропонував останній пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу Драгер, на що остання погодилася. Однак, під час проведення огляду ОСОБА_1 не виконувала вказівки працівника поліції та здійснювала задув повітря в прилад, в обсязі недостатньому для належної роботи приладу, на чому неодноразово наголошував працівник поліції.

Після зазначеного, ОСОБА_1 виявила бажання пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в лікаря-нарколога.

Відповідно до медичного висновку №759 від 22 вересня 2023 року за наслідками огляду встановлено, що ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

При цьому, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що у медичному закладі замість відбору біоматеріалу їй знов «підсунули» технічний прилад, який лише з п`ятого разу показав результат, який не відповідає дійсності. Наголошує, що була не згодна з проходженням будь-якого огляду за допомогою приладів, справність яких викликала великі сумніви. Побачивши недостовірний результат даного приладу - з ним категорично не погодилась, про що нею було написано письмову заяву з вимогою провести дослідження біоматеріалу, що в подальшому було зроблено лікарем. При цьому, висновок лікаря, який ґрунтується на показах технічного приладу, і який був покладений в основу оскаржуваного рішення є неправомірним, оскільки, враховуючи заперечення щодо даних приладу, у вказаному висновку мав бути зазначений саме результат дослідження біоматеріалу.

Перевіривши зазначені доводи, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду визначено «Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі - Інструкція).

Відповідно до п. 7 Розділу ІІІ Інструкції проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обов`язкове.

Відповідно до п. 9 розділу ІІІ Інструкції використання в закладах охорони здоров`я для проведення лабораторних досліджень вимірювальної техніки та обладнання, дозволених МОЗ, підтверджується сертифікатом відповідності та свідоцтвом про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Згідно зі п.п.12,13,14 розділу ІІІ Інструкції зазначено, що предметом дослідження біологічного середовища можуть бути слина, сеча та змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук.

Для дослідження біологічного середовища може використовуватися кров, якщо в обстежуваної особи не можливо взяти зразки біологічних середовищ, вказаних у пункті 12 цього розділу.

Відповідно до ч. 15, 16 Розділу ІІ Інструкції за результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акта медичного огляду. Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, видається на підставі акта медичного огляду.

Отже, у відповідності до вимог зазначеної Інструкції проведення лабораторних досліджень на визначення вмісту алкоголю під час огляду на стан алкогольного сп`яніння не є обов`язковим.

Проведення такого огляду лікарем можливе за допомогою вимірювальної техніки та приладів, зокрема, приладу Драгер, який дозволений МОЗ України.

В даному випадку, вирішення питання про методи огляду на стан алкогольного сп`яніння належать лікарю, який проводить такий огляд.

Тому, за результатами огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння працівником медичного закладу було складено висновок у відповідності до Інструкції.

Відтак, доводи апеляційної скарги щодо визнання медичного висновку, у відповідності до якого ОСОБА_1 перебувала в стані сп`яніння, недійсним є необґрунтованими та спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

Доводи апеляційної скарги в частині, що працівники поліції проігнорували положення про безперервну зйомку та надали суду докази, що їм вигідні і цим самим спотворювали дійсні обставини, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки обставини, зафіксовані на відеозаписі узгоджуються та підтверджуються іншими наявними у справі доказами.

Так, відеозаписом з камери поліцейського підтверджується вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Відеозапис відображає чітку і логічну послідовність дій, а також спілкування співробітників поліції із водієм в обсязі, достатньому для вирішення питання про наявність події адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та винуватості ОСОБА_1 у його вчиненні.

Посилаючись на неповний відеозапис події, ОСОБА_1 не вказувала, що в результаті такого порушення не були зафіксовані обставини, які суттєво впливають на доведеність наявності у її діях складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи щодо несправності приладу Драгер та недостовірного результату огляду спростовуються також відеозаписом, з якого зокрема на 00:28:50 хв. запису вбачається, що на запитання лікаря, чи вживала остання алкоголь, ОСОБА_1 визнала, що вживала, вказуючи, що випила коктейль.

Також, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказувала про те, що місцевий суд розглянув справу у її відсутність, що є обов`язковою підставою до скасування постанови.

Разом з тим, такі доводи не можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги. Як вбачається з матеріалів справи, під час розгляду справи місцевим судом, суд не одноразово відкладав розгляд справи, зокрема і за клопотанням ОСОБА_1 . При цьому, будучи обізнаною про наявність в місцевому суді справи, ОСОБА_1 не була позбавлена можливості знати про хід відомого їй провадження та з`явитися до судового засідання з метою надання пояснень по суті справи.

Чинний КУпАП не визначає розгляд справи у відсутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, як підставу до скасування постанови, на що помилково посилається ОСОБА_1 .

Крім того, права ОСОБА_1 були повністю забезпечені в суді апеляційної інстанції, де остання мала можливість реалізувати усі процесуальні права, зокрема щодо захисту своїх прав та надання пояснень по справі, які вона не змогла надати під час розгляду справи місцевим судом з будь-яких причин.

В апеляційній скарзі, серед іншого, ОСОБА_1 зазначає, що судом порушено вимоги ст. 33 КУпАП, яка передбачає врахування особи порушника, його майнового стану, пом`якшуючих обставин тощо при обранні виду адміністративного стягнення. Зазначені обставини судом не досліджувалися та не враховувалися.

Разом з тим, вказані доводи не можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі…

Отже, стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не може не визначатись з урахуванням пом`якшувальних обставин, передбачених ст. 34 КУпАП.

Таким чином, вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є доведеною, остання не спростувала обставин, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення, а саме, що вона керувала транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Апеляційний суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року, згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Враховуючи зазначене, місцевим судом було прийнято законне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з наведенням обґрунтованих мотивів прийнятого рішення.

Керуючись ст. 245, ст. 280, 294 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Деснянського районного суду міста Чернігова від 01 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.О. Фінагеєв