Справа № 466/2086/24 Головуючий у 1 інстанції: Баєва О.І.
Провадження № 33/811/1045/24 Доповідач: Партика І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі: судді Партики І.В, за участі захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - адвоката Сигінь Юрія Михайловича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 23 травня 2024 року, щодо ОСОБА_1 ,

встановив:

цією постановою, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу в розмірі тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у сумі 605 грн. 60 коп.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , 08 лютого 2024 року, о 23 год. 12 хв., у м. Львові по вул. Єрошенка, 6, керував транспортним засобом марки «AUDI Q7», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, поведінка що не відповідає обстановці, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Drager Alcotest 7510» та в медичному закладі у встановленому законом порядку відмовився, у присутності двох свідків. Дана подія зафіксована на нагрудні відео-реєстратори. Такими діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 ПДР України, чим скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з даною постановою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати дану постанову, провадження у справі закрити .

В мотивах апеляційної скарги зазначає, що вини він не визнає, вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Звертає увагу, що він не керував транспортним засобом 8 лютого 2024 року, про що повідомляв працівників поліції, оскільки вживав алкоголь, за кермом автомобіля марки «AUDI Q7», д.н.з. НОМЕР_1 перебував водій ОСОБА_2 , який покинув місце події до приїзду працівників поліції.

Повідомляє, що він є власником автомобіля марки «AUDI Q7», д.н.з. НОМЕР_1 , у зв`язку з чим працівники поліції прийшли до передчасного висновку, що він виконував функції водія.

Звертає увагу, він не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а виявляв бажання пройти такий огляд в медичному закладі, після консультації із адвокатом, а працівники поліції не забезпечили його доставку до медичного закладу, не надали йому відповідного направлення.

Наголошує, що патрульними не зафіксовано факту керування ним транспортним засобом, окрім того даний відеозапис є фрагментарним. Також зазначає, що рапорт працівника поліції є недопустимим доказом, оскільки він вважається зацікавленою особою.

ОСОБА_1 у судове засідання апеляційного суду не прибув, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, клопотання про відкладення розгляду справи не подавав, про причини неявки не повідомив, адвокат Сигінь Ю.М. просив проводити розгляд справи у відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна особа має право на справедливий суд.

Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до положень ст. 268 КУпАП, неявка особи, відносно якої складено протокол не перешкоджає розгляду справи.

Частиною 4 ст. 294 КУпАП передбачено, що апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.

З метою забезпечення розумних строків розгляду справи, з урахуванням належного повідомлення про судове засідання та думки адвоката Сигіня Ю.М., який просив проводити розгляд справи у відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, апеляційний суд вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності ОСОБА_1 .

Заслухавши виступ захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності на підтримку доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Згідно з вимогами ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Статтею 130 КУпАП України встановлено відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пунктом 2.5 ПДР України встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є керування транспортним засобом у стані сп`яніння (алкогольного чи наркотичного) або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також відмова осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, при розгляді даної справи, дотримався зазначених вимог закону, повно й всебічно з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Такий висновок підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку і навів у постанові, а саме:

- даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №635069 від 8 лютого 2024 року (а.с. 1), відповідно до якого ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Audi Q7» р.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідала обстановці, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя), від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі - відмовився у присутності двох свідків;

- інформацією з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №635070 від 8 лютого 2024 року (а.с. 3), згідно із яким 8 лютого 2024 року, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Audi Q7» р.н.з. НОМЕР_1 , по вул. Єрошенка в сторону вул. Шевченка, не обрав безпечної швидкості руху та здійснив наїзд на бетонне огородження, внаслідок ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками;

- рапортом лейтенанта поліції М. Фещак. (а.с. 5), з якого встановлено, що працівники поліції прибувши на місце ДТП, виявили автомобіль «Audi Q7» р.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , який вийшов із автомобіля з місця призначеного для водія, після чого під час опитування в нього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю, тремтіння пальців рук, поведінка, яка не відповідала обстановці), у зв`язку із чим йому запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. Після чого, водій не надав відповіді, ігнорував працівників поліції, що було розцінено патрульними як відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Також, він відмовився пред`явити документи на вимогу працівника поліції, хотів покинути місце події. ОСОБА_1 підтвердив патрульним, що є власником транспортного засобу та вчинив ДТП;

- постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушенні у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксованого не в автоматичному режимі серії БАД №505244 від 8 лютого 2024 року (а.с. 6), згідно із якою водій ОСОБА_1 будучи учасником ДТП не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії та документи на транспортний засіб;

- копією постанови Шевченківського районного суду м. Львова від 11 березня 2024 року справа №466/1822/24, провадження №3/466/855/24 (а.с. 43), з якої встановлено, що ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме у вчиненні ДТП 8 лютого 2024 року, дана постанова набрала законної сили та у встановленому законом порядку не оскаржена;

- відеозаписом, долученим до матеріалів справи, який було досліджено в судовому засіданні, на якому зафіксовано автомобіль марки «Audi Q7» р.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками ДТП, опитування водія ОСОБА_1 , під час якого в нього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, у зв`язку із чим працівниця поліції неодноразово запропонувала йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного та в медичному закладі, роз`яснила права та обов`язки, наслідки відмовив від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, після чого водій ігнорував її, намагався затягнути час, відмовлявся надати документи які посвідчують особу, вчиняв дії, які вказували на його відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. У зв`язку із чим, працівниками поліції, складено протокол про адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, ст. 124 КУпАП, окрім того винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушенні у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксованого не в автоматичному режимі за ч. 1 ст. 126 КУпАП, ознайомлено водія із даними матеріалами, відсторонено від керування транспортним засобом.

Аргументи апелянта, що він не керував транспортним засобом 8 лютого 2024 року, а за кермом автомобіля марки «AUDI Q7», д.н.з. НОМЕР_1 перебував водій ОСОБА_2 , який покинув місце події до приїзду працівників поліції, не заслуговують на увагу апеляційного суду, оскільки такі спростовуються копією постанови Шевченківського районного суду м. Львова від 11 березня 2024 року справа №466/1822/24, провадження №3/466/855/24(а.с. 43), яка набрала законної сили та у встановленому законом порядку не оскаржувалася та постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушенні у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксованого не в автоматичному режимі серії БАД №505244 від 8 лютого 2024 року (а.с. 6).

Доводи апелянта, що працівники поліції прийшли до передчасного висновку, що він виконував функції водія, апеляційний суд розцінює критично, оскільки такі мають формальний характер та не підтверджуються жодними доказами.

Твердження апелянта, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а виявляв бажання пройти такий огляд в медичному закладі, після консультації із адвокатом, а працівники поліції не забезпечено його доставку до медичного закладу, не надав йому відповідного направлення, не заслуговують на увагу апеляційного суду.

Порядок проходження огляду осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції регулюється нормами ст. 266 КУпАП та «Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735.

Згідно із ч. 1ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Пунктом 1 розділу II «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МОЗ та МВС України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

Пунктом 6 розділу Х «Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованому не в автоматичному режимі», затверджену наказом МВС від 7 листопада 2015 року №1395, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису (а в разі неможливості застосування таких засобів у присутності двох свідків) складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Як вбачається з матеріалів відеозапису всі дії працівників поліції відповідали вимогам ст. 266 КУпАП, «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395, та «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України, МОЗ України 09 листопада 2015 року № 1452/735.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апелянта про те, що відеозапис є недопустимим доказом, оскільки такі спростовуються вимогами ст. 251 КУпАП.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Згідно з пунктом 2 Розділу І «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026 (далі Інструкція № 1026), застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення

За таких обставин, суд вважає, що доводи апелянта є неспроможними та такими, що не впливають на кваліфікацію дій водія ОСОБА_1 , оскільки на відео в повному обсязі зафіксовано процес спілкування поліцейських при виконанні ними службових обов`язків із водієм з фіксацією обставин, викладених у протоколах про адміністративне правопорушення від 8 лютого 2024 року, а саме опитування водія та дії, які вказували на його відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

В апеляційній скарзі не наведено доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

При апеляційному перегляді, не встановлено порушень судом першої інстанції вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність, відповідно до положення ст. 252 КУпАП, а усі обставини, що мають значення для вирішення справи судом встановлено та правильно кваліфіковано дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Накладаючи адміністративне стягнення на ОСОБА_1 , суд першої інстанції дотримався вимог ст.ст. 30, 33 КУпАП, і призначив таке в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, з урахуванням даних про особу, й інших обставин справи, а також того, що вчинене ним правопорушення є одним із найнебезпечніших правопорушень в сфері безпеки дорожнього руху і найгрубішим порушенням порядку користування правом керування транспортними засобами та становить велику суспільну небезпеку.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови, апеляційним переглядом не встановлено.

Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є необґрунтованими, у зв`язку з чим його апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, як безпідставну, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

постановив:

постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 23 травня 2024 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін, а його апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова є остаточна й оскарженню не підлягає.

Суддя Партика І.В.