ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/821/222/24 Справа № 694/467/24 Категорія: ч. 1 ст. 173-2 КУпАП Головуючий у І інстанції Сакун Д. І. Доповідач в апеляційній інстанції Белах А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2024 року м. Черкаси

Суддя Черкаського апеляційного суду Белах А.В., за участю захисниці Язан Л.С. (в режимі відеоконференції), розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу захисниці Язан Л.С. на постанову Звенигородського райсуду Черкаської обл. від 27.02.2024 р., якою ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.

Дмитров Донецької обл., громадянина

України, має вищу освіту, не працює,

проживає

АДРЕСА_1 ,

притягнуто до адмінвідповідальності за ч. 1 ст. 173? КУпАП та на неї накладено адмінстягнення у виді громадських робіт строком 30 годин, стягнуто судовий збір в сумі 605,6 грн., -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до постанови суду, 22.02.2024 р. о 19:40 год. по АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 вчинила домашнє насилля відносно свого чоловіка ОСОБА_2 , психологічного характеру, що полягало у висловлюванні нецензурною лайкою, також виганяла його з дому, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілого, чим скоїла адмінправопорушення передбачене ч. 1 ст. 173? КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, захисниця Язан Л.С. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду та закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адмінправопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд не з`ясував всіх фактичних обставин справи, спрощено підійшов до розгляду справи, не сприяв об`єктивному та неупередженому розгляду справи, неправильно застосував норми матеріального та порушив норми процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, що призвело до винесення незаконної, на думку апелянтки, постанови.

Зазначає, що ОСОБА_1 тривалий час потерпає від домашнього насильства з боку її чоловіка ОСОБА_2 , такі прояви почастішали після їх вимушеного переміщення з Донецької до Черкаської обл. Такі дії ОСОБА_2 вчиняв тривалий час, систематично, застосовуючи фізичну силу, психологічне приниження та образи. За даними фактами ОСОБА_1 неодноразово зверталася до місцевої поліції.

17.09.2023 р. стосовно ОСОБА_2 складено матеріали про адмінправопорушення, винесено заборонний припис, який останній порушив. Постановою Звенигородського райсуду Черкаської обл. ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні домашнього насильства та порушення заборонного припису за що на нього накладено стягнення у виді штрафу.

За кожним фактом побиття ОСОБА_1 проходила огляд у спеціаліста 18.09.2023 р., 5.10.2023 р., 16.02.2024 р., всі випадки фізичного насильства з боку ОСОБА_2 є зафіксованими та підтверджують систематичність його дій.

ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою, не працевлаштувалася в зв`язку з відсутністю робочих місць в селі, ОСОБА_2 працює неофіційно та отримує дохід, але жодних коштів він дружині не давав, з приводу чого виникали сварки.

Саме така сварка виникла і 22.02.2024 р. після повернення ОСОБА_2 з роботи. Він був в стані алкогольного сп`яніння, забрав продукти харчування, штовхав, погрожував фізичною розправою, лаявся, а ОСОБА_1 замкнулася в будинку, на що чоловік викликав поліцію. При оформленні документів працівниками поліції не враховані пояснення ОСОБА_1 та складені протоколи щодо обох з заборонними приписами. Наголошує, що ОСОБА_1 є постраждалою.

В протоколі про адмінправопорушення зазначено особу правопорушника « ОСОБА_3 », а постанова винесена відносно « ОСОБА_1 », тобто вважає що протокол складено стосовно іншої особи та жодних доказів вини не містить, а тому не може бути взятий до уваги. Рапорт поліцейського є фіксацією номеру повідомлення та про направлення працівників поліції жодним чином не підтверджує винність ОСОБА_1 , вона заперечувала скоєння правопорушення. Пояснення заявника підтверджують факт сварки між подружжям з приводу продуктів.

Жоден з доказів не свідчить про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, а тому провадження по справі підлягало закриттю у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення в її діях.

Крім того, зазначає, що умислу вчинити домашнє насильство у ОСОБА_1 не було, вона намагалася припинити протиправні дії відносно себе. Матеріали справи не містять доказів завдання ОСОБА_2 психологічної шкоди, не зазначено в чому саме така шкода виразилася та її наслідки.

Крім того в оскаржуваній постанові судом зазначено, що при накладенні стягнення враховано характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, відсутність роботи, а тому зроблено висновок про застосування до неї адмінстягнення у вигляді громадських робіт строком 30 годин. При цьому судом не вказано який саме характер порушення враховано, які саме дані про особу правопорушника взяті судом до уваги та яким чином відсутність роботи без з`ясування інших джерел доходів вплинули на визначення виду стягнення.

При призначенні стягнення судом не враховано що ОСОБА_1 тривалий час потерпає від неправомірних дій чоловіка, до адмінвідповідальності не притягувалася, вимушено перемістилась в іншого регіону, на момент розгляду справи отримувала допомогу на проживання, що спростовує неможливість застосування до неї штрафу.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши захисницю ОСОБА_4 та особу яку притягнуто до адмінвідповідальності ОСОБА_1 , перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. При цьому, він не обмежений її доводами, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, також апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або не-обґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Згідно ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

Так, відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адмінправопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адмінправопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом закону, протокол про адмінправопорушення, пояснення особи, свідків, висновок експерта тощо, є документами, що офіційно засвідчує подію адмінправопорушення і, відповідно до ст. 251 КУпАП, є джерелами доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення. Протокол про адмінправопорушення складається відповідно до ст. ст. 254- 256 КУпАП.

Приписами ч. 1 ст. 173? КУпАП передбачена відповідальність за вчинення насильства в сім`ї, яке проявляється в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 1 ст. 173? КУпАП необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адмінвідповідальності, вчинила домашнє насильство.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

П. п. 4 та 7 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Нормами зазначеного закону встановлено, що психологічним насильством є така форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Важливо розрізняти поняття «сварка», «конфлікт», «насильство».

Особливостями ознак домашнього насильства є: наявність патерну (повторювані в часі інциденти множинних видів насильства); системна основа; повна влада та контроль над постраждалою особою; насильницькі дії у відносинах між близькими людьми; якщо вже є одна з форм домашнього насильства, висока ймовірність того, що й інші форми насильства можуть розвиватися.

Конфлікт це особливий вид взаємодії, в основі якого лежать протилежні і несумісні цілі, інтереси, типи поведінки людей та соціальних груп, які супроводжуються негативними психологічними проявами; зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що призводить до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями.

Вирішуючи питання про наявність в діях ОСОБА_1 ознак складу адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173? КУпАП, суд першої інстанції виходив з доведеності її вини, обґрунтовуючи свій висновок змістом протоколу про адмінправопорушення, даними рапорту про адмінправопорушення від 22.02.2024 р. та поясненнями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Сварка між подружжям ОСОБА_5 , в межах нетривалого конфлікту, за відсутності доказів на підтвердження можливого завдання або завдання шкоди психічному здоров`ю потерпілого не охоплюються складом адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173? КУпАП, оскільки завдання шкоди або можливе завдання шкоди в даному випадку є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони даного проступку.

Працівник поліції в протоколі про адмінправопорушення серії ВАБ № 995165 вказав, що 22.02.2024 р. о 19:40 год. в АДРЕСА_1 ОСОБА_1 вчинила домашнє насилля відносно свого чоловіка ОСОБА_2 , психологічного характеру, що полягало у висловлюванні нецензурною лайкою, також виганяла його з будинку, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілого, однак за відсутності належних, достатніх і переконливих доказів, які б поза розумним сумнівом підтверджували ці обставини та події, суд першої інстанції зробив необґрунтований висновок про наявність в діях ОСОБА_1 складу адмінправопорушення.

Крім того, згідно пояснення ОСОБА_2 , встановлено що вони 22.02.2024 р. посварились з приводу продуктів і ОСОБА_1 сказала йому що не хоче його пускати до будинку оскільки він вживав алкогольні напої. Вона постійно його ображає та висловлюється в його сторону нецензурною лайкою (а. пр. 5).

Також, працівник поліції, який склав протокол про адмінправопорушення не відобразив наслідків, настання яких є обов`язковою умовою для настання відповідальності згідно з диспозицією ч. 1 ст.1732 КУпАП, більше того, наслідків діяння ОСОБА_1 у виді можливості завдання шкоди психічному здоров`ю потерпілого у протоколі не зазначено, окрім того матеріали справи не містять доказів завдання чи можливості завдання шкоди потерпілому. Не було встановлено таких в судовому засіданні суду першої інстанції та під час апеляційного перегляду.

Згідно пояснення ОСОБА_1 , встановлено, що 22.02.2024 р. вона посварилась чоловіком, який був на підпитку, з приводу продуктів. Раніше були неодноразові прояви домашнього насильства відносно неї з боку її чоловіка ОСОБА_2 . З будинку вона його не виганяла, боялася з ним залишатися наодинці та сказала йому щоб викликав поліцію (а. пр. 6).

Відповідно до доданих до апеляційної скарги копій висновків спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи від 18.09.2023 р., 15.10.2023 р. та 16.02.2024 р., апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_2 неодноразово заподіював ОСОБА_1 тілесні ушкодження, зазначені обставини не були відомі суду першої інстанції, але апеляційний суд, враховує їх, більш ретельно та докладно перевірив наявні у справі докази (а. пр. 31-36).

Такі ж дії повинні були вчинити і працівники поліції перед тим як складати протокол про адмінправопорушення, проте як вбачається з матеріалів справи працівники поліції формально поставилися до виконання своїх обов`язків та повного, всебічного встановлення обставин справи, обмежилися лише складанням протоколів про адмінправопорушення стосовно ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Апеляційний суд, вважає, що зазначені у протоколі про адмінправопорушення обставини вчинення ОСОБА_1 неправомірних дій не знайшли свого підтвердження, оскільки невід`ємною складовою інкримінованого адмінправопорушення повинно бути таке насильство, яке проявляється в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, яке могло завдати чи завдало шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Крім того, вчинення будь-яких діянь фізичного, психологічного чи економічного характеру, повинно бути підтверджено поясненнями свідків, потерпілих або іншими доказами, що є необхідним елементом складу даного правопорушення.

Жодним із наданих доказів у справі не підтверджено вчинення ОСОБА_1 такої форми домашнього насильства як завдання шкоди психічному здоров`ю потерпілої особи, окрім цього не встановлено чи викликали дії останньої будь-які наслідки, передбачені п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», з огляду на наведене, сам лише факт наявності між учасниками справи конфліктної ситуації не може свідчити про вчинення психологічного насильства в розумінні вимог ч. 1 ст. 173? КУпАП та ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Стосовно доводів апеляції про те, що в протоколі про адмінправопорушення зазначено особу правопорушника « ОСОБА_3 », а постанова винесена відносно « ОСОБА_1 », тобто зазначення апелянтом того, що протокол складено стосовно іншої особи, а тому не можу бути взятий до уваги, то апеляційний суд дійшов висновку, що це особливості почерку особи, яка складала протокол, а тому апеляція в цій частині не підлягає задоволенню.

Згідно висновку психолога ГО «Десяте квітня» від 18.03.2024 р. ОСОБА_1 зверталася за психологічною допомогою через вчинення домашнього насильства з боку свого чоловіка ОСОБА_6 , в результаті домашнього насильства у ОСОБА_1 встановлене значне зниження рівня життя та їй надано психологічну допомогу.

В матеріалах справи на а. пр. 8 міститься копія протоколу про адмінправопорушення серії ВАБ № 995166 від 22.02.2024 р. стосовно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 173? КУпАП, який, згідно доданої до апеляційної скарги копії постанови Звенигородського райсуду Черкаської обл., розглянутий судом 27.02.2024 р., ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні адмінправопорушення та в апеляційному порядку не оскаржувалася.

Враховуючи обставини справи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов помилкового висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173? КУпАП, оскільки в її діях відсутні ознаки притаманні домашньому насильству, а наявні ознаки конфліктної ситуації між подружжям з приводу неприязних відносин.

Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адмінвідповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України» ).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адмінправопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю у діях особи складу адмінправопорушення.

За таких обставин постанову належить скасувати, а провадження у справі про адмінправопорушення закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Звенигородського райсуду Черкаської обл. від 27.02.2024 р. стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173? КУпАП скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173? КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Апеляційну скаргу захисниці Язан Л.С. задовольнити.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Белах А.В.