Номер провадження: 33/813/1174/24
Номер справи місцевого суду: 514/108/24
Головуючий у першій інстанції Тончева Н. М.
Доповідач Карташов О. Ю.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.06.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя - Карташов О.Ю.

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_1

адвоката Хаджи І.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Хаджи Ірина Дмитрівна, на постанову Тарутинського районного суду Одеської області від 22 січня 2024 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 185-10 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Тарутинського районного суду Одеської області від 22 січня 2024 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.185-10 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу у розмірі 1700,00 гривень. Cтягнуто з ОСОБА_2 у дохід держави 605,60 грн. судового збору.

Постановою Тарутинського районного суду Одеської області від 22 січня 2024 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що, 19 січня 2024 року о 19 годині 00 хвилин прикордонним нарядом «прикордонний пост» на околиці населеного пункту Малоярославець Другий Болградського району Одеської області було здійснено зупинку транспортного засобу марки «Volkswagen Touareg» реєстраційний номер НОМЕР_1 під час чого пасажир ОСОБА_2 спільно з водієм ОСОБА_3 та пасажиром ОСОБА_4 здійснив злісну непокору законній вимозі військовослужбовця Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, а саме не виконав неодноразову законну вимогу старшого прикордонного наряду пред`явити документи, що посвідчують особу. Своїми діями ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена за ч. 2 ст. 185-10 КУпАП.

Тарутинський районний суд Одеської області встановив, що в діях ОСОБА_2 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185-10 КУпАП, який кваліфікується як злісна непокора законній вимозі працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону. Його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185-10 КУпАП та призначено штраф у сумі 1700,00 грн та судовий збір у розмірі 605,60 грн.

В першій інстанції ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

ОСОБА_2 , не погоджуючись із постановою місцевого суду, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, прийнятою без надання належної правової оцінки доказам, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду відносно нього та закрити провадження за відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення. Повністю заперечує обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення щодо нього, посилаючись на те, що ним пред`являвся документ, який посвідчує його особу на вимогу старшого прикордонного наряду.

Також в апеляційній скарзі ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Хаджи І.Д., просить поновити йому строк на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що строк на подання апеляційної скарги на постанову Тарутинського районного суду Одеської області від 22 січня 2024 року пропущено з поважних причин, про які ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Хаджи І.Д., зазначає в апеляційній скарзі.

В апеляційній інстанції ОСОБА_2 та його захисник Хаджи І.Д. в судове засідання не з`явилися, заяву про розгляд справи за їх відсутності не надавали.

Вирішуючи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд враховує наступне.

Відповідно до статті 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Постановами Одеського апеляційного суду від 20.03.2024 року повернуто апеляційну скаргу через наявність недоліків апеляційної скарги.

Враховуючи, що оскаржувана постанова винесена 22 січня 2024 року, а первісну апеляційну скаргу подано 01 лютого 2024 року засобами поштового зв`язку та зареєстровано судом 20 лютого 2024 року, а повторну апеляційну скаргу подано 21 березня 2024 року, апеляційний суд приходить до висновку про визнання поважними причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції та вважає за необхідне поновити цей строк.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов до висновку постанову суду першої інстанції - скасувати, та прийняти нову постанову, якою провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185-10 КУпАП виходячи з наступного.

Згідно з положеннями ст. 245 КУпАП України, завданнями у справі про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

У ст. 280 КУпАП зазначено, що суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні; чи підлягає вона адміністративній відповідальності; чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність; чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші підстави для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції не виконав вищевказані вимоги закону, а також не встановив передбачених ст. 247 КУпАП обставин, що виключають провадження в справі про адміністративне правопорушення, а саме, не встановив чи була подія та чи є склад адміністративного правопорушення.

Обґрунтовуючи своє рішення в частині винуватості ОСОБА_2 у скоєнні зазначеного правопорушення, суд першої інстанції виходив з того, що 19 січня 2024 року о 19 годині 00 хвилин прикордонним нарядом «прикордонний пост» на околиці населеного пункту Малоярославець Другий Болградського району Одеської області було здійснено зупинку транспортного засобу марки «Volkswagen Touareg» реєстраційний номер НОМЕР_1 під час чого пасажир ОСОБА_2 спільно з водієм ОСОБА_3 та пасажиром ОСОБА_4 здійснив злісну непокору законній вимозі військовослужбовця Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних х охороною державного кордону, а саме не виконав неодноразову законну вимогу старшого прикордонного наряду пред`явити документи, що посвідчують особу.

Однак, погодитись з таким висновком суду погодитись не можна з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 185-10 КУпАП передбачено відповідальність за злісну непокору законному, розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні чи здійсненням прикордонного контролю в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України або контрольних пунктах в`їзду-виїзду, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України. Частиною 2 статті 185-10 КУпАП передбачено відповідальність за ті самі дії, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за правопорушення, передбачене частиною першою цієї статті.

Об`єктивними ознаками складу зазначеного адміністративного правопорушення полягає у вчиненні такого діяння: відкритої відмови виконати законне розпорядження чи вимогу, військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України а так само іншого умисного невиконання зазначених розпоряджень та вимог. Розпорядження та вимоги, які зазначені у диспозиції статті мають бути законними, тобто походити від правомочних осіб та знаходитися у межах їхньої компетенції. Права органів, підрозділів, військовослужбовців та працівників Державної прикордонної служби України викладено у ст. 20 Закону України «Про Державну, прикордонну службу України».

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Пунктом 3 статті 20 Закону України «Про державну прикордонну службу», порушення якого ОСОБА_2 стало підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення, встановлено, що органам, підрозділам, військовослужбовцям, а також працівникам Державної прикордонної служби України, які відповідно до їх службових обов`язків можуть залучатися до оперативно-службової діяльності, для виконання покладених на Державну прикордонну службу України завдань надається право перевіряти в осіб, які прямують через державний кордон України, документи на право в`їзду в Україну або виїзду з України, робити в них відповідні відмітки і у випадках, передбачених законодавством, тимчасово їх затримувати або вилучати.

З рапорту першого заступника начальника відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) ОСОБА_5 вбачається, що водій ОСОБА_3 та пасажири ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на його неодноразові вимоги із здійсненням фізичного впливу відносно старшого прикордонного наряду, відмовилися надавати документи, що посвідчують особу та залишили місце скоєння правопорушення, чим здійснили злісну непокору законній вимозі старшого прикордонного наряду під час виконання ним службових обов`язків пов`язаних з охороною державного кордону.

Однак, в матеріалах справи зазначено, що ОСОБА_2 пред`явив працівникам Державної прикордонної служби України документи, що посвідчують його особу.

Ці обставини підтвердили свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . В своїх поясненнях вони зазначають, що після зупинки транспортного засобу марки «Volkswagen Touareg» з нього вийшли три особи, які на прохання старшого прикордонного наряду відмовились надавати документи, які посвідчують особу. Потім особи почали розмовляти на підвищених тонах, а одна із осіб потягнула старшого наряду за капюшон. Коли свідки підійшли для зупинки конфлікту, особи показали документи, які посвідчують особу, сіли в транспортний засіб та поїхали в напрямку н.п. Виноградівка.

Відео з місця події в матеріалах справи відсутнє.

Статтею 62 Конституції України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Особу може бути визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, виключно в разі встановлення в її діянні всіх ознак складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення, тобто наявність усіх необхідних елементів об`єктивних та суб`єктивних ознак, які характеризують діяння як правопорушення.

Всі перераховані вище обставини, у своїй сукупності, дають апеляційному суду прийти до висновку про недоведеність того, що ОСОБА_2 у зазначені в протоколі час та місці, дійсно здійснив злісну непокору законній вимозі працівників Державної прикордонної служби України під час виконання ними службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, а встановлена невідповідність даних протоколу про адміністративне правопорушення об`єктивним обставинам справи, вказують на відсутність доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_2 у вчиненому правопорушенні.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про безпідставність прийнятого суддею районного суду рішення про визнання ОСОБА_2 винним в скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.185-10 КУпАП, оскільки протокол про адміністративне порушення, який було складено працівником Державної прикордонної служби України, не підтверджено належними доказами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

За даних обставин апеляційний суд доходить до висновку, що наявні всі підстави для закриття провадження у справі за недоведеністю вчинення адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 7, 8, 293, 294 КУпАП суддя

П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови Тарутинського районного суду Одеської області від 22 січня 2024 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Хаджи Ірина Дмитрівна, задовольнити.

Постанову Тарутинського районного суду Одеської області від 22 січня 2024 року скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КУпАП.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною й оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.Ю. Карташов