Справа №150/310/24
Провадження по справі №3/150/160/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2024 року с. Мазурівка

Суддя Чернівецького районного суду Вінницької області Цимбалюк Л.П., розглянувши матеріали, які надійшли від Могилів Подільського РВП Головного управління національної поліції України у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 , громадянина України, непрацюючого

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.184 КУпАП, -

ВСТАНОВИЛА:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №422728, складеного 23.05.2024 інспектором ЮП СП Могилів Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області Кирильчук М.В., 15.05.2024 близько 17 год. було встановлено, що ОСОБА_1 ухилився від покладених на нього відповідно до вимог статті 150 Сімейного кодексу України обов`язків щодо виховання свого неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (який не досяг віку відповідальності), внаслідок чого останній, перебуваючи в будинку АДРЕСА_2 , здійснив домашнє насильство економічного характеру відносно своєї сестри ОСОБА_3 , чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.184 КУпАП.

ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.184 КУпАП, не визнає. Зазначив, що це не його неповнолітній син ОСОБА_2 виганяв з будинку рідну сестру ОСОБА_3 , а навпаки остання виганяла сина з будинку.

Потерпіла ОСОБА_3 пояснила, що 15.05.2024 її неповнолітній брат ОСОБА_2 прийшов додому на підпитку, тому вона не впустила його до будинку і вигнала. Зазначила, що з огляду на це, працівниками поліції було складено відносно неї протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Заслухавши пояснення особи, відносно якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності, потерпілої особи, дослідивши та оцінивши всі докази по справі, приходжу до висновку про таке.

Згідно з ч.3 ст.184 КУпАП, відповідальність батьків або осіб, які їх замінюють настає у разі вчинення неповнолітніми віком від чотирнадцяти до шістнадцяти років правопорушення, відповідальність за яке передбачено цим Кодексом, крім порушень, передбачених частинами третьою або четвертою статті 173-4 цього Кодексу.

Одним із завдань провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом (ст.245 КУпАП).

Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статті 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Статтею 7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Як вбачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення ВАВ №422728, складеного 23.05.2024 інспектором ЮП СП Могилів Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області Кирильчук М.В., у провину ОСОБА_1 ставиться вчинення неповнолітнім сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (тобто, віком від чотирнадцяти до шістнадцяти років) правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Однак, як встановлено в судовому засіданні, в результаті конфлікту, що виник 15.05.2024 між неповнолітнім ОСОБА_2 та його старшою сестрою ОСОБА_3 , відносно ОСОБА_3 (тобто, доньки особи, відносно якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ) було складено протокол про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, зокрема, за вчинення домашнього насильства економічного характеру відносно свого неповнолітнього брата ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що виразилось у вигнанні з будинку. Отож, коли йдеться виключно про «домашнє насильство», то жертвою цього правопорушення (потерпілим) може бути лише одна особа, з якою винний перебуває у сімейних відносинах. При цьому в протоколі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.184 КУпАП, складеному відносно ОСОБА_1 , зазначається, що потерпілою особою внаслідок вчинення його неповнолітнім сином ОСОБА_2 домашнього насильства економічного характеру, відповідальність за що передбачено ч.1 ст.173-2 КУпАП є ОСОБА_3 .

Враховуючи положення ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява №36673/04), «Карелін проти Росії» (заява №926/08, рішення від 20.09.2016 р.), беручи до уваги адміністративне стягнення, передбачене ст.173-2 ч.1 КУпАП, суд, виходить з того, що, як і у кримінальному провадженні, суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі.

При цьому, суд наголошує, що не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушеннямст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Практика Європейського суду з прав людини показує, що суд при оцінці доказів повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Згідно ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже, відповідно до статті 62 Конституції України, положення якої знайшли подальшу конкретизацію в національному законодавстві України, особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Суд наголошує, що він не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже, діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Так, ч.1 ст.6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції, «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч. 3 ст. 6 Конвенції, кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Отож, враховуючи викладене вище, керуючись законом і правосвідомістю, приходжу до висновку про відсутність поставленого у вину інспектором ЮП СП Могилів Подільського РВП Кирильчук М.В. в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.184 КУпАП.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.

Приймаючи до уваги викладене, суд вважає, що обставини, які викладені в протоколі не містять всіх істотних ознак складу правопорушення, передбаченого ч.3 ст.184 КУпАП, а тому провадження у справі про адміністративне правопорушення необхідно закрити відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст., ст.247, 251, 256, 278 КУпАП, -

ПОСТАНОВИЛА:

Провадження по справі за ч.3 ст.184 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена згідно статей 287-289 КУпАП особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, потерпілим протягом десяти днів з дня її винесення.

В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк може бути поновлено органом, правомочним розглядати дану справу.

СУДДЯ: Л.П. ЦИМБАЛЮК