Номер провадження: 33/813/1349/24
Номер справи місцевого суду: 496/3304/23
Головуючий у першій інстанції Буран В. М.
Доповідач Карташов О. Ю.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.06.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя - Карташов О.Ю.

за участю:

секретаря судового засідання Нечитайло А.Ю.

особи яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

адвоката Гриценка В.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Одесі апеляційну скаргу адвоката Гриценко Віталія Євгеновича в інтересах ОСОБА_1 на постанову Біляївського районного суду Одеської області від 05 лютого 2024 року у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Біляївського районного суду Одеської області від 05 лютого 2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у скоєні правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 34 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 гривень.

Відповідно до постанови суду, 25.04.2023 року о 01:12 годині в Одеській області Одеського (Біляївського) району А/Д М - 05, 452 км. водій ОСОБА_1 будучи притягнутим постановою Миколаївського районного суду Одеської області від 09.06.2022 року, тобто повторно протягом року, керував транспортним засобом Suzuki н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку із застосуванням спеціального технічного приладу Драгер. Результат 1,80 % проміле, тест №736, чим вчинив правопорушення повторно протягом року. Від керування ТЗ відсторонений шляхом передачі іншому водію.

Своїми діями гр. ОСОБА_1 порушив вимоги п.п. 29 А ПДР України, відповідальність за дане правопорушення передбачена ч. 2 ст. 130 КУ ПАП.

Не погоджуючись з постановою суду адвокат Гриценко В.Є. в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження. В клопотанні адвокат просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Біляївського районного суду Одеської області від 05.02.2024 року. В обґрунтування клопотання зазначає, що раніше він звертався з апеляційною скаргою на зазначену постанову суду, скарга тоді була подана в строк передбачений законом. 06.03.2024 року постановою Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу було повернуто з підстав не надання у повному обсязі до скарги доказів, щодо наявності повноважень на подання апеляційної скарги. Постанову Одеського апеляційного суду не отримував, про її наявність дізнався з ЄРДР.

В апеляційній скарзі адвокат просить скасувати постанову Біляївського районного суду м. Одеси від 05.02.2024 та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення.

Захисник вважає постанову суду першої інстанції неправомірною, необґрунтованою, винесеною з неповним з`ясуванням обставин справи та порушенням матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначене наступне. Працівниками поліції порушено порядок огляду на стан алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим такий огляд вважається недійсним. Тільки за наявності ознак передбачених ст. 266 КУпАП та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС та МОЗ України від 09.11.2015 року за N?1452/735 (далі - Інструкція), працівник поліції має право проводити огляд особи на стан алкогольного сп`яніння. Детальніше оглянувши відеозаписи, які містяться в матеріалах справи, вбачається, що після зупинки ОСОБА_1 працівники поліції кілька разів повторили, що в останнього є явні ознаки алкогольного сп`яніння, проте, ні разу не зазначили, які саме ознаки сп`яніння; також працівниками поліції звертаючись до ОСОБА_1 з пропозицією пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння було зазначено: «ви або проходите тут на Драгері огляд або їдемо в медичний заклад, як кажете», що є не коректним та порушенням п. 7 розділу І Інструкції, адже Інструкцією та ст. 266 КУпАП передбачена чітка хронологія дій працівників поліції в ході проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння та дані нормативно-правові акти не передбачають варіантів проходження такого огляду на вибір особи, а містять чіткий спосіб дій, про який йшлося вище та зазначено в п. 7 розділу І Інструкції; також працівниками поліції після проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатора «Драгер» отримано роздруківку з даного приладу на якій містились результати огляду, однак працівники поліції не звернулись до ОСОБА_1 та не запитали в останнього чи згоден він з результатами такого огляду, не роз`яснили йому, що у разу незгоди з результатом він може бути направлений в заклад охорони здоров`я для проведення лабораторних досліджень, що є порушенням ст. 266 КУпАП та п. 7 розділу І Інструкції. А тому огляд проведений з порушенням вимог ст. 266 КУпАП, вважається недійсним.

У зв`язку з вищезазначеним на думку адвоката можна дійти до висновку, що судом першої інстанції не взято до уваги порушення працівниками поліції процедури огляду на стан алкогольного сп`яніння, не досліджено у повній мірі відеозаписи, які містяться в матеріалах справи та підтверджують зазначені вище порушення процедури огляду на стан алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим суд першої інстанції не врахував положення статті 266 КУпАП та не зазначив у оскаржуваній постанові про недійсність огляду на стан алкогольного сп`яніння і як наслідок дійшов неправомірного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 вини у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2ст. 130 КУпАП.

Також адвокат вважає, що відсутня кваліфікуюча ознака повторності вчиненого правопорушення. Оскільки в протоколі не зазначено жодного посилання на судове рішення, яке свідчить про вчинення ОСОБА_1 протягом року правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Суд першої інстанції приймаючи оскаржувану постанову послався на довідку т.в.о. начальника ВАП УПП в Одеській області ДПП з якої вбачається, що постановою Миколаївського районного суду Одеської області від 09.06.2022 року, як доказ, що підтверджує наявність постанови відносно ОСОБА_1 про вчинення ним правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Адвокат вважає, зазначені докази на які посилається суд першої інстанції на підтвердження вини ОСОБА_1 в інкримінованому йому адміністративному правопорушенні передбаченому ч. 2 ст. 130 КУпАП є неналежними та не підтверджують кваліфікуючу ознаку такого правопорушення, а саме повторність. На час складання протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД N? 098120 від 25.04.2023 року за вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення 24.04.2023 року, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 130 КУпАП сплинув календарний рік з моменту вчинення ним правопорушення 02.04.2022 року відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. Таким чином, працівниками поліції під час складання протоколу відносно ОСОБА_1 за правопорушення вчинене ним 24.04.2023 року, та внаслідок неуважності або інших обставин, безпідставно зазначено посилання про вчинення останнім правопорушення за ч. 2 ст. 130 КУпАП, тобто повторно протягом року. Судом першої інстанції також у порушення вимог ст. 280 КУпАП не з?ясовувано усіх обставин справи, які мають значення для правильного її вирішення, не досліджено у повній мірі докази, які наявні в матеріалах справи, а саме не встановлено, що з моменту вчинення ОСОБА_1 правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП до моменту складання протоколу відносно нього за ч. 2 ст. 130 КУпАП сплив календарний рік, а отже у даному випадку повторність не має місця, у зв?язку з чим дійшов передчасного висновку про наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Також в скарзі зазначено, що працівниками поліції ОСОБА_1 не роз`яснено «адміністративного обвинувачення» відносно нього та не роз`яснено його права та обов`язки. Наявні відеозаписи, які додані до матеріалів справи, не відображають будь-яких даних про те, що Кузьмінському роз`яснювались його права передбачені ст. 268 КУпАП, окрім того, працівник поліції зачитуючи ОСОБА_1 відомості з протоколу, який складений відносно нього, а саме суть адміністративного правопорушення, умисно не зачитав про інкриміновану повторність вчиненого правопорушення та не зазначив, що протокол складений саме за ч. 2 ст. 130 КУпАП та не роз`яснив, яка саме відповідальність передбачена за інкриміноване ОСОБА_1 правопорушення, чим грубо порушив норми чинного законодавства, що в даній ситуації є істотним порушенням права ОСОБА_1 на захист, оскільки йому фактично не пред?явлено адміністративне обвинувачення, йому лише було відомо у чому полягає суть правопорушення у якому його звинувачують. Такі порушення з боку працівників поліції є процесуальною перешкодою для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності.

В судовому засіданні адвокат Гриценко В.Є. який діє в інтересах ОСОБА_1 , підтримав доводи апеляційної скарги та надав суду пояснення аналогічні викладеним у скарзі.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи щодо доводів про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

Відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Строк на оскарження постанови, винесеної суддею у справі про адміністративне правопорушення, може бути відновлений апелянту тільки у разі, коли він пропущений з поважних причин.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.03.2024 року Одеським апеляційним судом було повернуто апеляційну скаргу адвоката Гриценка В.Є. який діє в інтересах ОСОБА_1 з причин не долучення адвокатом витягу з договору про надання правової допомоги, засвідченого підписами сторін. 22.04.2024 року поштою адвокатом повторно надіслано апеляційну скаргу, яка була зареєстрована судом першої інстанції згідно штемпеля 30.04.2024 року. Доказів про отримання в матеріалах провадження ухвали Одеського апеляційного суду від 06.03.2024 року адвокатом Гриценко В.Є. не має. Як зазначено останнім в клопотанні про поновлення строку про вище зазначену ухвалу йому стало відомо з ЄРДР, а сам ОСОБА_1 перебував і перебуває у лавах Збройних сил України, що підтверджується довідкою від 05.04.2024 року № 454, і не міг раніше укласти договір на правничу допомогу.

За правовим змістом зазначених норм, строк на оскарження постанови суду першої інстанції може бути поновлений апелянту тільки виключно у разі, коли він пропущений з поважних причин, які об`єктивно позбавляли останнього реалізувати своє законне право на оскарження судового рішення.

Суд апеляційної інстанції вважає, що адвокат Гриценко В.Є. надав суду докази щодо дійсних перешкод для вчинення процесуальних дій для оскарження постанови місцевого суду в апеляційному суді в строк.

Судочинство в Україні здійснюється на підставі змагальності, що означає самостійне обстоювання кожною стороною провадження своїх прав та інтересів, а тому є підстава для поновлення йому процесуального строку на оскарження цього рішення.

Таким чином, за наявності поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду, суд апеляційної інстанції вважає за можливим поновити адвокату Гриценко В.Є. який діє в інтересах ОСОБА_1 строк на подачу апеляційної скарги на постанову Біляївського районного суду Одеської області від 02 лютого 2024 року.

Перевіряючи доводи викладені в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції заслухав доводи захисника, переглянув відеозапис з нагрудних відеокамер патрульних працівників поліції, та перевіривши інші матеріали справи, провівши судові дебати, дійшов наступних висновків.

Згідно ч.7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.

Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Вважаю, що суддя суду першої інстанції в даному випадку наведених вище вимог законодавства дотримався в повному обсязі.

Висновки судді суду першої інстанції щодо доведення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, за яке він підданий адміністративному стягненню, за обставин викладених у постанові, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження та підтверджуються доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимо ст. 252 КУпАП.

Зокрема такими доказами в даній справі є: протокол про адміністративне правопорушення серія ААД №098120 від 25.04.2023 за ч. 2 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_1 , з особистим підписом останнього, роздруківка чеку з алкотестеру Драгер з результатом проходження тесту з позитивним результатом 1/80 % проміле, довідка з порталу Національної поліції про те, що ОСОБА_1 постановою Миколаївського районного суду Одеської області від 09.06.2022 року притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення, відеозаписом з нагрудних камер поліцейських.

В апеляційній скарзі, як на підставу скасування постанови суду, посилається на відсутність кваліфікуючої ознаки повторності вчиненого правопорушення, оскільки термін скоєного першого правопорушення сплинув на час складання протоколу 25.04.2023 року.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги необхідно зазначити, що викладені в ній обставини не спростовують висновки суду першої інстанції щодо наявності в діях водія ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ч.2 ст. 130 КУпАП.

Так, за нормативним визначенням ст. 130 ч. 2 КУпАП адміністративна відповідальність за цією нормою настає за повторне протягом року керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Згідно ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначається місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, зазначена повторність скоєння адміністративного правопорушення протягом року. Зазначений протокол власноруч підписаний ОСОБА_1 .

Таким чином, особа, яка притягується до відповідальності усвідомлює своє обвинувачення, яке працівниками поліції в протоколі зазначено як ч.2 ст. 130 КУпАП, тому і захищатись має саме від такого обвинувачення.

Вказана кваліфікуюча ознака, яка має місце в діях водія ОСОБА_1 доводиться зібраними по справі доказами, а саме обставинами викладеними у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 098120 від 25.04.2023р., довідкою т.в.о. начальника ВАП УПП в Одеській області ДПП, яка підтверджує повторність діяння ОСОБА_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП України, постановою Миколаївського районного суду Одеської області від 09.06.2022 року № 508/177/22, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортним засобом на 1 рік, відеозаписом на якому ОСОБА_1 підтвердив що пив пиво та проходив тест на приладі Драгер, який показав 1,80 % проміле. Таким чином, ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 130 КУ пАП.

Доводи адвоката з приводу того, що відсутня кваліфікуюча ознака повторності вчиненого правопорушення не підтверджується доказами по справі, а навпаки спростовуються.

ОСОБА_1 був притягнутий до відповідальності постановою Миколаївського районного суду Одеської області від 09.06.2022 року за вчинене адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП 02.04.2022 року, та підданий адміністративному стягненню у вигляді штрафу з позбавленням права керування автомобілем 1 рік.

Оскільки ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності 09.06.2022 року то і строк притягнення починається з зазначеної дати.

Доводи захисника, що в матеріалах справи відсутні належні допустимі докази на підтвердження кваліфікуючої ознаки повторності вчиненого правопорушення не знайшли свого підтвердження в суді.

Відповідно до пунктів 4, 5 розділу VII «Особливості оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, вчинені повторно» Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395, поліцейський, який подає матеріали до розгляду, готує довідку про наявність повторності вчинення адміністративного правопорушення, отримання (неотримання) особою за місцем її проживання посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, а за матеріалами про адміністративні правопорушення, передбачені частинами другою та третьою статті 130 КУпАП, - довідку про належність транспортного засобу. У разі встановлення повторності правопорушення до протоколу (якщо протокол складається) долучається довідка, у якій міститься інформація про дату вчинення попереднього адміністративного правопорушення і прийняте в справі рішення.

Як зазначалося вище, доказами, які свідчать про повторність скоєного ОСОБА_1 правопорушення протягом року є довідка, про дату вчинення попереднього адміністративного правопорушення.

Тобто, вказаним доказам, яким суд першої інстанції дав належну оцінку, доводиться повторність скоєного правопорушення протягом року, за яке передбачена відповідальність за ч. 2ст. 130 КУпАП.

Також суд звертає увагу на відеозапис, який мається в матеріалах справи, з якого вбачається, що ОСОБА_1 визнав що вживав алкоголь, а саме дві пляшки пива, неодноразово пропонував співробітникам поліції неправомірну вимогу, пройшовши тест приладом Драгер, який показав 1/80 % проміле. Також з відео вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від інформації про протокол підписавши його і результати тесту на приладі драгер власноруч.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить висновку, що постанова судді про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП є законною та обґрунтованою, підстави для її скасування відсутні, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 294 КупАП,

ПОСТАНОВИВ:

Поновити адвокату Гриценко Віталію Євгеновичу який діє в інтересах ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Біляївського районного суду Одеської області від 05 лютого 2024 року.

Апеляційну скаргу адвоката Гриценка Віталія Євгеновича який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Біляївського районного суду Одеської області від 05 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.Ю. Карташов