Справа № 353/210/24
Провадження № 33/4808/594/24
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції ЛУЩАК Н. І.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2024 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Андріїва В.І.

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника адвоката Андріїва В.І., який діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 25 квітня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Жабокруки Тлумацького району Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, працюючого механізатором в СРФГ «Хотимирське», громадянина України,

визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

в с т а н о в и в :

Постановою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 25 квітня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він, будучи водієм транспортного засобу, відмовився від проходження в установленому законом порядку огляду на стан сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 23.02.2024 року о 19 год. 23 хв. на автодорозі Хотимир-Обертин км3+200 керував автомобілем марки «Авді-А6», номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з ротової порожнини, нечітка мова, нестійка хода. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився на місці зупинки транспортного засобу, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Захисник адвокат Андріїв В.І. подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати протокол про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного права порушення.

Вважає, що суд першої інстанції не врахував, що зі змісту матеріалів відеореєстратора поліцейського чітко видно що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння та не порушував п. 2.5 ПДР України.

Стверджує, ОСОБА_1 перебував у стані душевного хвилювання у зв`язку з тим, що на фронті в нього загинув брат. 23.02 24 року ввечері ОСОБА_1 їхав в село Обертин Тлумацької ТГ щоб купити хліба, так як в нього лежача хвора мати. По дорозі його незаконно зупинили працівники патрульної поліції, які скористались тим, що ОСОБА_1 перебував у стані душевного хвилювання та безпідставно склали стосовно нього протокол про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

Зокрема, відеозаписом зафіксовано, як працівник поліції порадив сказати ОСОБА_1 , що він випив 50 грам коньяку та написати про це в протоколі про адміністративне правопорушення.

Звертає увагу, що з пояснень працівника патрульної поліції інспектора СРПП відділення поліції № 2 (СМТ Богородчани) Івано-Франківського району управління поліції ГУНП в Івано-Франківській області Зіняка ВР та відеоматеріалів чітко видно що патрульний автомобіль їхав на зустріч автомобілю, яким керував ОСОБА_1 , а тому інспектор поліції не міг бачити, що на автомобілі неналежним чином освітлений задній номерний знак.

Порушуючи вимоги ст.35 Закону України «Про національну поліцію» працівник патрульної поліції розвернув патрульний автомобіль та догнав автомобіль, яким керував ОСОБА_1 і незаконно почав складати протокол про адміністративне правопорушення.

Зазначає, що під час допиту в судовому засіданні патрульного поліцейського ОСОБА_2 останній стверджував, що ОСОБА_1 пройшов огляд за допомогою алкотестера Драгер, однак не зміг пояснити, чому в матеріалах справи відсутній відповідний результат такого огляду.

Звертає увагу , що зі змісту відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 не мав будь-яких ознак алкогольного сп`яніння та допомагав поліцейському при оформленні протоколу про адміністративне правопорушення.

В судовому засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник адвокат Андріїв В.І., повністю підтримали вимоги апеляційної скарги та просили скасувати постанову судді, а провадження по справі закрити.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а постанову судді залишити без змін з наступних підстав.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомлена про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку та інші.

Апеляційний суд також неодноразово звертав увагу на недосконалість КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року та вказував на необхідність здійснення правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.

Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. («Пономарьов проти України»)

Апеляційний суд вважає, що допущені судом першої інстанції порушення процесуального закону не можуть бути безумовною підставою для скасування судового рішення та ухвалення іншого судового рішення аналогічного за своїм змістом.

Апеляційний суд вважає, що підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції можуть бути тільки істотні порушення вимог процесуального законодавства, які перешкодили суду правильно встановити фактичні обставини та надати вірну оцінку сукупності досліджених доказів та прийти до обґрунтованого висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення.

Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства.

Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття провадження суд не закрив провадження по справі, або коли рішення було ухвалено незаконним складом суду.

Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення.

Так, враховуючи, що в своїх доводах ОСОБА_1 та його захисник адвокат Андріїв В.І. посилається на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення, апеляційний суд вважав за необхідне перевірити вищевказані доводи у повному обсязі.

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дані правопорушення та прийняте по справі рішення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративних правопорушень, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП та призначив йому справедливе та законне стягнення, яке відповідає особі правопорушника та характеру вчиненого правопорушення.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Так, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП звинувачується в тому, що, будучи водієм транспортного засобу, відмовився від проходження в установленому законом порядку огляду на стан сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 587868 від 23.02.2024 року ОСОБА_1 звинувачується в тому, що 23.02.2024 року о 19 год. 23 хв. на автодорозі Хотимир-Обертин км3+200 керував автомобілем марки «Авді-А6», номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з ротової порожнини, нечітка мова, нестійка хода. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився на місці зупинки транспортного засобу, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. (а.с. 3)

Протокол складений уповноваженою на те особою інспектором СРПП відділення поліції №2 (смт. Богородчани) Івано-Франківського районного управління поліції ГУНП в Івано-Франківській області лейтенантом поліції Зіняком В.Р., з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст. 256 КУпАП, та підписаний уповноваженою особою та особою, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

В графі «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення» ОСОБА_1 власноручно написав: «Випив 50 гр. коняка, після чого керував автомобілем. Вину визнаю цілком».

ОСОБА_1 були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, і повідомлено, що розгляд справи відбудеться у Тлумацькому районному суді Івано-Франківської області, що він засвідчив особистим підписом у графі «Особа, яка ознайомлена з місцем та часом розгляду справи». Особу водія встановлено на підставі посвідчення тракториста-машиніста ( НОМЕР_2 від 25.04.2021 року. ОСОБА_1 було ознайомлено зі змістом протоколу під його підпис та вручено копію протоколу, про що свідчить його підпис в графі «Підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності»

Відповідно до Акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 23.02.2023 року автомобіль поміщено на спеціальний майданчик по вул. Виниченка, 9, в м. Тлумачі.

Відповідно до акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів у водія ОСОБА_1 були виявлені певні ознаки алкогольного сп`яніння (а.с. 4).

До матеріалів справи долучено направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 23.02.2024 року, згідно якого у ОСОБА_1 виявлені ознаки сп`яніння, також водія направлено до КНП ПНЦ ІФОР.

Вищевказане направлення складено у відповідності до вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і вони безумовно стосуються обставин, вчиненого правопорушення. Однак, огляд на стан сп`яніння не проводився у зв`язку із відмовою водія транспортного засобу проходити такий огляд.

Зі змісту доводів ОСОБА_1 та його захисника адвоката Андріїва В.І. вбачається, що вони не заперечують факт керування транспортним засобом особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, однак вважають, що працівники поліції безпідставно зупинили транспортний засіб та скористались тим, що ОСОБА_1 перебуває у стані душевного хвилювання, не роз`яснили йому належним чином його права та умовили визнати факт вживання алкогольних напоїв.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказані доводи сторони захисту вже перевірялись судом першої інстанції, яким було встановлено, що вони є неспроможними, оскільки сукупність досліджених судом доказів свідчить про те, що ОСОБА_1 дійсно в порушення вимог п.2.5 ПДР України відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.

Так, суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що згідно статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи, в їх сукупності, судом були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.

Досліджений судом відеозапис дійсно має достатньо високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, що вимагало від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі.

Суд детально проаналізував зміст відеозапису, який було долучено до протоколу про адміністративне правопорушення та обґрунтовано зазначив, що з оглянутого в судовому засіданні безперервного відеозапису правопорушення від 23.02.2024 року (а.с. 7), отриманого під час виконання працівником поліції службових обов`язків, який відтворює всю подію за участю ОСОБА_1 та поліцейського з моменту зупинки транспортного засобу та до моменту вручення останньому протоколу про адміністративне правопорушення ч. 1 ст. 130 КУпАП та постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, за ч. 2 ст. 126, ч. 1 ст. 121-3, ч. 1 ст. 121 КУпАП, чітко видно, що автомобілем «Авді-А6», номерний знак НОМЕР_1 , керував ОСОБА_1 та був зупинений працівником поліції за допомогою проблискових маячків на патрульному автомобілі за порушення ПДР, оскільки на автомобілі не освітлювався задній державний номерний знак. Поліцейським було повідомлено ОСОБА_1 про причину зупинки, встановлено особу останнього, роз`яснено, що відповідно до ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» ведеться відеофіксація. Під час розмови поліцейського із водієм у нього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме відчутно запах алкоголю з ротової порожнини, про що повідомлено водія. В результаті чого ОСОБА_1 було неодноразово запропоновано у встановленому законом порядку пройти огляд з метою визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою приладу АлкоФор 507, проте останній відмовився. Після чого водієві було запропоновано проїхати в медичний заклад на освідування, на що водій категорично відмовився. ОСОБА_1 було роз`яснено наслідки відмови від проходження огляду, а саме що відносно водія буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. ОСОБА_3 початку не заперечував, що дійсно вживав алкоголь, оскільки його брат помер на війні. Повідомив, що він раніше вже притягався до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом у стані сп`яніння, однак з цього часу пройшов доволі тривалий строк. В подальшому ОСОБА_1 став стверджувати, що перебуває у тверезому стані. Відеозаписом зафіксовано, що ОСОБА_1 повністю визнає, що на автомобілі не освітлюється належним чином задній державний номерний знак та відсутні документи на керування транспортним засобом. ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки і зафіксовано складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП та постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за ч. 2 ст. 126, ч. 1 ст. 121-3, ч. 1 ст. 121 КУпАП. Після складання адміністративних матеріалів ОСОБА_1 було оголошено їх зміст та ознайомлено з документами під розписку, надано можливість написати пояснення, після чого вручено копії під розписку та повідомлено, що розгляд справи відбудеться у Тлумацькому районному суді Івано-Франківської області.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав відеозаписи належним та допустимим доказом, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяє повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

Зафіксовані відеозаписом обставини, які були здійснені поліцейським за допомогою нагрудного відео реєстратора, безумовно стосуються вчиненого правопорушення, що надає можливість повно та об`єктивно дослідити їх, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказаними відеозаписами зафіксовані реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, дозволяють встановити психологічне ставлення правопорушника до вчиненого правопорушення та інші обставини, які прямо вказують на нього, як на правопорушника.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень Інструкції із застосуванням органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України №1026 від 18.12.2018р. які свідчать про те, що вказані відеозаписи необхідно визнати як недопустимі докази.

Так, зі змісту відеозапису вбачається, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення працівник поліції дійсно запропонував ОСОБА_1 надати пояснення про те, що він дійсно вживав алкогольні напої, хоча останній спочатку хотів взагалі відмовитись від надання пояснень.

Апеляційний суд вважає, що вищевказані пояснення ОСОБА_1 необхідно визнати недопустимим доказом його винуватості у вчиненні правопорушення.

Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Разом з тим, сукупність досліджених судом доказів, поза розумним сумнівом доводить винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що згідно диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП, для настання адміністративної відповідальності, не має значення причина відмови особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції за виключенням обставин, які встановлені ст. 17 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 не діяв у стані крайньої необхідності, не знаходився у стані необхідної оборони і не перебував у стані неосудності.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан сп`яніння.

Апеляційний суд, враховуючи наявність зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення та інших документах, які долучені до матеріалів справи ознак наркотичного сп`яніння вважає, що водій ОСОБА_1 повинен був виконати вимоги працівника поліції щодо проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки сукупність наявних у справі доказів свідчить про обґрунтованість підозри працівників поліції про те, що водій керував транспортним засобом, перебуваючи у стані сп`яніння.

Апеляційний суд вважає, що законодавець передбачив настання адміністративної відповідальності за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, саме з метою забезпечення неможливості ухилитись від проходження такого огляду водіями, які підозрюються у керуванні транспортним засобом у стані сп`яніння.

Так, у разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів.

Апеляційний суд вважає, що таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу на те, що зі змісту копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього режимі серії БАД№ 880113 від 23.02.2024 року (а.с. 8) встановлено, що ОСОБА_1 , 30.04.2001 народження, 23.02.2024 року о 19 год. 23 хв. на автодорозі Хотимир-Обертин км3+200 керував автомобілем «Авді-А6», номерний знак НОМЕР_1 , без посвідчення водія, тобто не маючи права керувати таким транспортним засобом, та в якому не освітлювався задній державний номерний знак в темну пору доби, та в якому тріщина на лобовому склі в зоні склоочисника більше 50 мм, чим порушив п.п. 2.1а, 2.9в ПДР, ДСТУ, тобто вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 126, ч. 1 ст. 121-3, ч. 1 ст. 121 КУпАП, та накладено на останнього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн.

Вищевказана постанова не тільки підтверджує факт керування ОСОБА_1 зазначеним транспортним засобом 23.02.2024 року о 19 год. 23 хв., а і доводить наявність певних правових підстав для зупинки транспортного засобу працівниками поліції.

Апеляційний суд неодноразово вказував на те, що керування транспортним засобом водієм, який підозрюється в тому, що перебуває у стані сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 266 КУпАП у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій.

Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Апеляційний суд неодноразово вказував на те, що згода водія транспортного засобу пройти огляд на стан сп`яніння під умовою виконання працівниками поліції непередбачених законом вимог, повинна розглядатися судом як фактична відмова від проходження такого огляду.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до ПДР України водій транспортного засобу повинен не просто погодитись на проведення огляду на стан сп`яніння, а своєю процесуальною поведінкою забезпечити реальну можливість проведення такого огляду і не створювати перешкоди для проведення такого огляду, висуваючи безпідставні умови, які значно ускладнюють або взагалі унеможливлюють проведення такого огляду.

Таким чином, сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_1 , будучи водієм транспортного засобу, відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення обране судом в мінімальних межах ч.1 ст.130 КУпАП відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

Разом з тим, вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та створює підвищену небезпеку для самого водія та інших учасників дорожнього руху і може призвести до тяжких непоправних наслідків.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що притягнення до адміністративної відповідальності водіїв, які керують транспортним засобом у стані сп`яніння пов`язано із необхідністю створення безпечних умов для учасників дорожнього руху, збереження життя і здоров`я громадян.

Підвищення ефективності впливу на дисципліну учасників дорожнього руху забезпечується чітким визначенням правових санкцій за вчинення такого правопорушення.

Зокрема, встановлена законодавцем санкція за ч.1 ст. 130 КУпАП, якою передбачена відповідальність за керування транспортним засобом у стані сп`яніння, не передбачає призначення іншого стягнення ніж те, яке застосовано судом першої інстанції до правопорушника.

При цьому, апеляційний суд виходить з того, що при визначенні стягнення необхідно враховувати його виховну дію, оскільки покарання, повинно бути направлено не тільки на забезпечення виправлення правопорушника та попередження вчинення ним нових правопорушень, а також повинно бути спрямовано на попередження вчинення правопорушень іншими особами.

Застосовуючи справедливе стягнення за вчинене правопорушення, суд таким чином констатує, що відповідні діяння є суспільно небезпечними та за їх вчинення настають певні негативні наслідки.

Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

Суд першої інстанції, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, призначив ОСОБА_1 справедливе стягнення, яке відповідає вимогам закону.

Керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника адвоката Андріїва В.І. залишити без задоволення.

Постанову Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 25 квітня 2024 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв