Провадження № 3/679/549/2024
Справа № 679/971/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2024 року місто Нетішин

Суддя Нетішинського міського суду Хмельницької області Грибанова Л.О., розглянувши адміністративний матеріал, наданий Відділом поліцейської діяльності №1 Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Нетішин Шепетівського району Хмельницької області, громадянина України,з повною загальною середньою освітою, працюючого у магазині «Наш Край» ФОП «Преподобний», одруженого, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 ,

за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.1 КУпАП,

встановив:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №565706 від 01 червня 2024 року (а.с.2) вбачається, що 23 травня 2024 року, приблизно о 10 годині, правопорушник ОСОБА_1 , перебуваючи за місцем мешкання своєї дружини потерпілої ОСОБА_2 , по АДРЕСА_2 , висловлював на адресу останньої нецензурну лайку, душив руками, бив, тощо, чим міг завдати шкоду фізичному та психічному здоров`ю потерпілої, скоївши домашнє насильство.

В обґрунтування доведеності провини правопорушника ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.1 КУпАП, Відділом поліцейської діяльності №1 Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області надано:

рапорт інспектора-чергового ВПД №1 Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області Паламарчука В.В. від 23 травня 2024 року (а.с.5), зі змісту якого вбачається, що 23 травня 2024 року до Відділу поліцейської діяльності №1 Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області надійшло повідомлення щодо вчинення домашнього насильства з боку правопорушника ОСОБА_1 стосовно колишньої дружини останнього потерпілої ОСОБА_2 , по АДРЕСА_2 ,

протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 23 травня 2024 року (а.с.6), зі змісту якого вбачається, що 23 травня 2024 року до ВПД №1 від потерпілої ОСОБА_2 надійшло повідомлення щодо спричинення заявникові тілесних ушкоджень у квартирі за місцем мешкання останньої, по АДРЕСА_2 , з боку відомого чоловіка, який, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, почав її душити та спричиняти удари по обличчю,

письмові пояснення потерпілої ОСОБА_2 від 23 травня 2024 року (а.с.7), зі змісту яких вбачається, що 23 травня 2024 року, приблизно о 10 годині, по АДРЕСА_2 , у неї з правопорушником ОСОБА_1 виник конфлікт, під час якого останній ображав її словами нецензурної лайки, принижував, шарпав за верхній одяг, душив, наніс декілька ударів руками в область обличчя, бив,

таблиця «Форма оцінки ризиків вчинення домашнього насильства», складена у відповідності до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та Порядку проведення оцінки ризиків вчинення домашнього насильства (розділ ІІ пункт І) від 23 травня 2024 року (а.с.8), зі змісту якої вбачається, що 23 травня 2024 року співробітником Відділу поліцейської діяльності №1 Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області, у зв`язку з вчиненням з боку правопорушника ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.1 КУпАП, у родині кривдника (правопорушника ОСОБА_1 ) та постраждалої особи (потерпілої ОСОБА_2 ) проведено оцінювання ризиків, внаслідок якого визначено низький рівень небезпеки, у зв`язку з чим, стосовно кривдника (правопорушника ОСОБА_1 ) терміновий заборонний припис не винесено,

роздруківка скін/шоту (а.с.9), зі змісту якої вбачається наявність нецензурної лексики між особами у спілкуванні від 27 січня 14:32 та від 01 лютого 19:53,

диск з аудіо/відео-записом події інкримінованого правопорушникові ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.1 КУпАП (а.с.10), де зафіксовано факт перебування правопорушника ОСОБА_1 у квартирі під час збирання речей.

У судовому засіданні правопорушник ОСОБА_1 своєї провини у скоєнні інкримінованого адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.1 КУпАП, не визнав, зазначивши, що його дружина ОСОБА_2 , визначена за даним протоколом, як потерпіла, систематично вчиняє щодо нього сварки, в тому числі, в присутності їх новонародженої дитини доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що мало місце і 23 травня 2024 року, приблизно о 10 годині, коли він, прийшовши за місцем мешкання дружини потерпілої ОСОБА_2 , по АДРЕСА_2 , з метою забрати свої особисті речі, оскільки, вони, як подружжя, дійшли рішення про необхідність розлучення, знову потрапив у сварку з висловленням претензій на свою адресу з боку дружини потерпілої ОСОБА_2 , на що він, не реагуючи, продовжував збирати свої речі, при цьому, потерпілу ОСОБА_2 не чіпав, не ображав, не бив, не погрожував, будь-яких неправомірних дій не чинив, тілесних ушкоджень не спричиняв, тощо, про що, в подальшому, і повідомив правоохоронців, які, приїздивши та поспілкувавшись, загалом не стали розбиратися у виниклій ситуації, шукати винного у сімейному конфлікті, і залишили квартиру, склавши протоколи за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.1 КУпАП, щодо нього та щодо його дружини, тобто, за одних і тих же обставин, що, на його думку, відбулося помилково, оскільки, за визначених у протоколі обставин будь-якого домашнього насильства не відбувалось, а лише мала місце звичайна сварка між подружжям, відповідно, в його діях відсутній склад інкримінованого адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.1 КУпАП, у зв`язку з чим, вважає, що справа стосовно нього за ознаками ст.173-2 ч.1 КУпАП підлягає закриттю.

Суд, дослідивши матеріали справи, скеровані Відділом поліцейської діяльності №1 Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.1 КУпАП, і, оцінюючи надані докази, в їх сукупності, приходить до висновку, що, в даному випадку, відсутні подія та склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.1 КУпАП.

У відповідності до положень ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

І провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності (ст.7 ч.2 КУпАП).

Тож, ніхто не може бути підданий заходу впливу, в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом, що повністю резюмується з положеннями ст.62 Конституції України, відповідно до якої особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, і ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також, на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

У відповідності до положень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

ЄСПЛ у рішенні від 10 лютого 1995 року (справа «Allenet de Ribemont v. France») наголосив, що принцип презумпції невинуватості перш за все гарантія процесуального характеру по кримінальним справам, однак, сфера застосування зазначеного принципу значно ширша: він обов`язковий не тільки для кримінального судочинства, що вирішує питання обґрунтованості обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

За змістом ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Кожен, чиї права та свободи, визнані у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року «Право на ефективний засіб правового захисту»).

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст.280 КУпАП).

І завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також, виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст.245 КУпАП).

Основним документом, призначеним для фіксації юридичного факту адміністративного правопорушення, є протокол про адміністративне правопорушення, при цьому, для кожного виду адмінправопорушення, передбаченого КУпАП, в залежності від органу (посадової особи), якому підвідомче правопорушення, існує своя форма адмінпротоколу, зразки якого вміщуються в Інструкціях/Положеннях/Порядках оформлення матеріалів у справах про адміністративні правопорушення.

Тож, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол, відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення), місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, інші відомості, необхідні для вирішення справи, і, якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це, також, зазначається в протоколі (ст.256 ч.1 КУпАП).

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Так, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ст.9 ч.1 КУпАП).

Водночас, адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені КУпАП, настає, якщо ці порушення, за своїм характером, не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

При цьому, склад адміністративного правопорушення (проступку) включає в себе ознаки, які об`єднуються в чотири групи (елементи), що характеризують: об`єкт адміністративного проступку, об`єктивну сторону проступку, суб`єкт адміністративного проступку, суб`єктивну сторону проступку, і являють собою нерозривну єдність, наявність яких обов`язкова для кваліфікації конкретного діяння, і у випадку, коли хоча б один з елементів відсутній або ж не відповідає тим властивостям, що передбачені відповідною статтею Особливої частини КУпАП, діяння адміністративним правопорушенням (проступком) не являється.

Тож, адміністративне правопорушення це вчинок, який має форму дії або бездіяльності, проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, і саме наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та які встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото/кінозйомки, відеозапису чи засобів фото/кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також, іншими документами.

Відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само, невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису, визначена ст.173-2 ч.1 КУпАП.

Об`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.1 КУпАП, є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.1 КУпАП, виражається в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Суб`єкт адміністративного проступку, передбаченого ст.173-2 ч.1 КУпАП, загальний.

Суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.1 КУпАП, визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства визначає Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» №2229-VIII від 07 грудня 2017 року, відповідно до положень якого домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також, погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі, щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також, незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

За приписами Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» №2229-VIII від 07 грудня 2017 року: кривдник особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі, постраждала особа особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

Тож, диспозиція ст.173-2 КУпАП розкриває зміст «домашнього насильства» як умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Таким чином, диспозиція ст.173-2 КУпАП передбачає декілька альтернативних форм вчинення домашнього насильства і саме важливим є визначення форми домашнього насильства та опис об`єктивної сторони правопорушення, тобто, зазначення, в яких саме діях виражалось домашнє насильство, і відсутність розкриття об`єктивної сторони правопорушення, повного та всебічного розгляду справи є порушенням права на справедливий суд та принципів правосуддя в цілому.

До того ж, відповідно до практики ЄСПЛ, вина особи повинна бути обґрунтована доказами, і така доведеність провини може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, тобто, таких, що не залишають місце сумнівам, оскільки, наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення ЄСПЛ від 18 січня 1978 року (справа «Ireland v. the United Kingdom»), критерій доведення якого «поза розумним сумнівом» застосовує ЄСПЛ що при оцінці доказів (рішення від 21 липня 2011 року (справа «Коробов проти України»).

Однак, наданий до суду матеріал щодо вчинення з боку правопорушника ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.1 КУпАП, в тому числі, і доданий до останнього безпосередньо протокол серії ВАД №565706 від 01 червня 2024 року (а.с.2), у фабулі якого мова йдеться про те, що 23 травня 2024 року, приблизно о 10 годині, останній, перебуваючи за місцем мешкання своєї дружини потерпілої ОСОБА_2 , по АДРЕСА_2 , висловлював на адресу останньої нецензурну лайку, душив руками, бив, тощо, чим міг завдати шкоду фізичному та психічному здоров`ю потерпілої, скоївши домашнє насильство, не містить будь-яких ґрунтовних доказів, на підставі яких, у відповідності до положень ст.251 КУпАП, у визначеному законом порядку, можливо було б встановити в діях ОСОБА_1 наявність об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.1 КУпАП, що, у даному випадку, виявляється в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного та психологічного характеру, внаслідок чого могла бути завдана шкода фізичному та психічному здоров`ю потерпілої ОСОБА_2 , та які, відповідно, беззаперечно свідчили б про вчинення з боку правопорушника ОСОБА_1 інкримінованого адміністративного правопорушення, оскільки:

рапорт інспектора-чергового ВПД №1 Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області Паламарчука В.В. від 23 травня 2024 року (а.с.5) лише підтверджує надходження повідомлення щодо вчинення домашнього насильства з боку правопорушника ОСОБА_1 стосовно колишньої дружини останнього потерпілої ОСОБА_2 , по АДРЕСА_2 ,

протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 23 травня 2024 року (а.с.6) та письмові пояснення потерпілої ОСОБА_2 від 23 травня 2024 року (а.с.7) свідчать про звернення останньої до правоохоронців з повідомленням щодо спричинення заявникові тілесних ушкоджень у квартирі за місцем мешкання останньої, по АДРЕСА_2 , як з боку відомого чоловіка, так і з боку правопорушника ОСОБА_1

таблиця «Форма оцінки ризиків вчинення домашнього насильства», складена у відповідності до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та Порядку проведення оцінки ризиків вчинення домашнього насильства (розділ ІІ пункт І) від 23 травня 2024 року (а.с.8), лише вказує на проведення оцінювання ризиків у родині кривдника (правопорушника ОСОБА_1 ) та постраждалої особи (потерпілої ОСОБА_2 ) з визначенням рівня небезпеки як низький,

роздруківка скін/шоту (а.с.9) лише свідчить про наявність нецензурної лексики між невідомими особами у спілкуванні від 27 січня 14:32 та від 01 лютого 19:53,

диск з аудіо/відео-записом події інкримінованого правопорушникові ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.1 КУпАП (а.с.10) лише засвідчує факт перебування правопорушника ОСОБА_1 у квартирі під час збирання речей,

і жодним чином не підтверджують вчинення домашнього насильства саме з боку правопорушника ОСОБА_1 , що має бути встановлено, у відповідності до положень ст.251 ч.2 КУпАП, приписами якої визначено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 КУпАП, оскільки, навіть наявність факту визнання особою (правопорушником) події правопорушення не звільняє особу, уповноважену на складання протоколу, яка виявила факт правопорушення, від доведення правомірності притягнення до адміністративної відповідальності,

і деталі обвинувачення мають дуже суттєве значення, а його неконкретність розглядається ЄСПЛ як порушення права на захист (рішення від 25 липня 2000 року (справа «Маттоціа проти Італії»), при цьому, суд не має права самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Тож, сам по собі факт певної конфліктної ситуації у родині ще не свідчить про наявність у діях причетної до конфлікту особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП, а перелік визначених у протоколі дій не підтверджує вчинення останніх, що має бути доведено належними та допустимим доказами поза розумним сумнівом, у відповідності до вимог діючого законодавства.

Крім того, адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені КУпАП, настає, якщо ці порушення, за своїм характером, не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Водночас, за змістом скерованого до суду матеріалу, в тому числі, з пояснень потерпілої ОСОБА_2 , вбачається спричинення останній тілесних ушкоджень, як з боку відомого останній чоловіка, який, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, почав її душити та спричиняти удари по обличчю, так і з боку правопорушника ОСОБА_1 , який шляхом нанесення заявникові декількох ударів руками в область обличчя, бив, душив, тощо, у квартирі, по АДРЕСА_2 ,

при цьому, будь-яка інформація щодо наявності/відсутності заяви потерпілої ОСОБА_2 з означеного питання, в частині необхідності притягнення особи до кримінальної відповідальності в порядку приватного обвинувачення, внесення до ЄРДР, або ж прийняття відповідного рішення органом досудового розслідування, за наявністю підстав, тощо, у матеріалах провадження відсутня.

І, у зв`язку з тим, що у судовому засіданні не здобуто належних та допустимих доказів, які б достеменно б свідчили про те, що правопорушник ОСОБА_1 за визначених у протоколі обставин, скоїв домашнє насильство, і, відповідно, враховуючи, що ВПД №1 Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області не надано достатньо доказів, які б свідчили про умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, як цього вимагає об`єктивна сторона інкримінованого адміністративного проступку, і, як наслідок, встановлювали б в діях причетної особи наявність адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.1 КУпАП, в тому числі, і винність у його вчиненні, так як, вчинення домашнього насильства, внаслідок якого не була і не могла бути заподіяна шкода, не утворює означеного складу, суд, надаючи оцінку вказаним обставинам в їх сукупності, у відповідності до завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення, визначених ст.245 КУпАП, якими, зокрема, є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, а також, беручи до уваги, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь, вважає, що провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.173-2 ч.1 КУпАП, відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю:

так як, згідно положень ст.247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події та складу адміністративного правопорушення,

оскільки, виходячи з загальноприйнятого принципу, закріпленому, в тому числі, і у ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на користь такої особи, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, звинувачення та докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, Європейський суд з прав людини в контексті усталеної практики ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, зазначає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються, і, хоча ст.6 п.1 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення, і питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року у справі «SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE», №4909/04, §58, рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «RuizTorija v. Spain», №303-А, §29).

Таким чином, суд, підсумовуючи вищенаведене, і, відповідно, оцінюючи наявні докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи, в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад інкримінованого адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.1 КУпАП, що підтверджується здобутими та дослідженими у судовому засіданні об`єктивними даними, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що підлягають доказуванню і відповідають адміністративному правопорушенню, визначеному Особливою частиною КУпАП.

Питання щодо сплати судового збору, у зв`язку з закриттям справи про адміністративне правопорушення, передбачене ст.173-2 ч.1 КУпАП, стосовно правопорушника ОСОБА_1 , вирішенню не підлягає, оскільки, у відповідності до вимог ст.40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення, сплачується особою, на яку накладено таке стягнення, у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення.

Речовий доказ у справі: оптичний носій інформації диск DVD+R ТМ «FIESTA», 4,7 Gb 16х, з аудіо/відео-записом події, долучений до матеріалу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , за ознаками ст.173-2 ч.1 КУпАП (а.с.10), підлягає зберіганню в матеріалі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , за ознаками ст.173-2 ч.1 КУпАП.

На підставі вищевказаного, керуючись ст.173-2 ч.1, ст.247 ч.1 п.1), ст.251, ст.252, ст.284, ст.289, ст.294 КУпАП, суд

постановив:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.173-2 ч.1 КУпАП, відносно ОСОБА_1 , закрити, на підставі ст.247 ч.1 п.1) КУпАП, за відсутності події і складу вищевказаного адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.1 КУпАП.

Речовий доказ у справі: оптичний носій інформації диск DVD+R ТМ «FIESTA», 4,7 Gb 16х, з аудіо/відео-записом події, долучений до матеріалу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , за ознаками ст.173-2 ч.1 КУпАП, зберігати в матеріалі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , за ознаками ст.173-2 ч.1 КУпАП.

Постанову може бути оскаржено протягом десяти днів з дня її винесення до Хмельницького апеляційного суду через Нетішинський міський суд.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя: