Справа № 365/352/24
Номер провадження: 3/365/187/24
ПОСТАНОВА

іменем України

"10" червня 2024 р. селище Згурівка

Суддя Згурівського районного суду Київської області Кучерява Л.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за адміністративним матеріалом, який надійшов від Відділу поліцейської діяльності № 1 Броварського РУП ГУНП в Київській області щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , адміністратор відділу охорони ТОВ «Віді», реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ,

за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №584942 від 22.04.2024, складеного ПОГ СВГ ВПД № 1 Броварського РУП ГУ НП в Київській області, 29.03.2024 приблизно о 14:30 годині в АДРЕСА_2 , громадянин ОСОБА_1 ображав нецензурною лайкою свою колишню дружину ОСОБА_2 та вдарив її рукою по животі, чим вчинив домашнє насильство, внаслідок чого могла бути завдана шкода фізичному та психологічному здоров`ю потерпілої.

Своїми діями особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме домашнє насильство, тобто умисне вчинення дій фізичного та психологічного характеру, внаслідок чого могла бути завдана шкода фізичному та психічному здоров`ю потерпілому.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , у судовому засіданні свою вину не визнав, зазначив, що 29.03.2024 близько 14 год 30 хв він приїхав до місця проживання своєї колишньої дружини ОСОБА_2 , щоб повернути їхнього спільного сина, який був у нього в гостях. Він завів сина у веранду і той пішов у свою кімнату, після цього він запитав у ОСОБА_2 навіщо вона вмішується у його особисте життя та телефонує до його дівчини і розповідає про його колишні відносини. У відповідь він почув, що вона такого не робила і почала говорити йому, що більше сина він не побачить, а тільки через рішення суду. Після цього вона почала виштовхувати його з будинку. Неправомірних дій по відношеню до ОСОБА_2 він не вчиняв, не бив, але сварка між ними була.

У судовому засіданні захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності адвокат Костенко О.М., заявив клопотання про закриття провадження у справі за відсутності складу адміністративного правопорушення. Своє клопотання обгрунтовує тим, що згідно із протоколом про адміністративне правопорушення події відбувалися 29.03.2024, а протокол складено 22.04.2024, що суперечить вимогам ст. 254 КУпАП. У графі протоколу «до протоколу додаються» міститься запис «матеріали справи». Із вказаних записів не можна зрозуміти, які саме матеріали справи були долучені до протоколу, з яких можна було б встановити дійсні обставини справи. Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є беззаперечним доказом вчинення правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом його вчинення. Рапорт поліцейського також не може бути визнаний достатнім доказом, оскільки відображає лише висновок посадової особи органу поліції за результатом проведеної перевірки. При цьому сам поліцейський не був очевидцем події, тому його висновки не містять доказових даних. Крім того, письмові пояснення ОСОБА_3 , яка не була очевидцем сварки між колишнім подружжям, не можуть бути беззаперечним доказом вини ОСОБА_1 в тому діянні, яке ставиться йому у вину, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом». При цьому, вона не зазначена у графі протоколу «свідки», а тому її пояснення не можуть бути прийняті судом. Зазначає, що ч. 1 ст. 173-2 КУпАП є бланкетною, а тому для того, щоб розкрити суть адміністративного правопорушення, у протоколі повинно бути зазначено які конкретні дії вчинила особа, який спосіб насильства прослідковується у діях порушника, якщо дій кілька, то зазначена кожна дія і вид насильства, наслідки цих дій по відношенню до особи, щодо якої вони були спричинені. Законодавець визнав адміністративним правопорушенням не будь-яке домашнє насильство, а лише те, яке потягло за собою завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого або ж могло спричинити таку шкоду. Крім того, слід розрізняти поняття «сварка», «конфлікт» та «насильство». Особливостями домашнього насильства є наявність повтору, системна основа, повна влада та контроль над постраждалою особою, насильницькі дії у відносинах між близькими людьми, якщо вже є одна з форм домашнього насильства, висока ймовірність того, що й інші форми насильства можуть розвиватися. Вважає, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відбувся саме словесний конфлікт. Тобто, факт вчинення домашнього насильства не доведено, об`єктивна сторона правопорушення в протоколі про адміністративне правопорушення не розкрита. У протоколі не вказано, що конфліктна ситуація викликала у постраждалої побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинила емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдала шкоди психічному здоров`ю постраждалої. Наявність сварок і непорозумінь між особами на майновому чи побутовому грунті свідчить про існування між ними неузгодженості життєвих позицій в певних аспектах життя, однак не підтверджує факту вчинення саме домашнього насильства чи потенційного конфлікту.

У судовому засіданні ОСОБА_2 пояснила, що її колишній чоловік без попередження привіз сина до неї до дому. Син пішов у сусідню кімнату, а ОСОБА_1 почав говорити, що вона пише повідомлення його дівчині і показувати переписку на телефоні. Вона сказала, що такого не робила, через що у них виникла словесна сварка, в ході якої він вдарив її кулаком у живіт. Вона до лікувальних закладів не зверталася. Сварка тривала короткий проміжок часу, вона плакала, почала виштовхувати його із будинку. ОСОБА_1 поїхав. Вона викликала поліцію та повідомила про подію, назвала всі дані ОСОБА_1 (прізвище, ім`я та по батькові, адресу проживання та номер телефону). Раніше конфліктів і сварок між нею та ОСОБА_1 не виникало, лише один раз при розлученні з майнових питань. Всі питання вони вирішували мирно.

Прокурор, повідомлений про розгляд справи з огляду на рішення Європейського суду з прав людини від 20.09.2016 року у справі «Карелін проти Росії» щодо визнання порушення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині неупередженості суду через відсутність сторони звинувачення у справі про адміністративне правопорушення, а також з огляду на повноваження прокурора, визначені статтею 250 КУпАП, на розгляд справи не з`явився, що не перешкоджає розгляду.

У судовому засіданні досліджено:

-протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 584942 від 22.04.2024 (а.с. 2);

-рапорт поліцейського, в якому вказано, що 29.03.2024 о 15 год 06 хв надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що за адресою: АДРЕСА_2 , колишній чоловік заявника ОСОБА_2 привозив дитину, вчинив сварку, погрожував заявниці, шарпав за руки та вдарив у живіт (а.с 3-4);

-копія письмових пояснень ОСОБА_2 від 29.03.2024, в яких зазначено, що 29.03.2023 її колишній чоловік ОСОБА_1 вчинив сварку, в ході якої виражався нецензурними словами та наніс один удар кулаком правої руки по животу. До лікарів вона не зверталась та не буде звертатись (а.с. 5);

-копія письмових пояснень ОСОБА_3 від 01.04.2024, в яких зазначено, що на її телефон зателефонувала її сестра ОСОБА_2 , яка плакала, була дуже схвильована і не могла відповідати на запитання. Сестра їй повідомила, що до неї приїздив її колишній чоловік та привіз сина, вдарив її зненацька в живіт та ображав нецензурною лайкою, хапав за руки (а.с. 6);

-копія письмових пояснень ОСОБА_1 від 22.04.2024, в яких зазначено, що 29.03.2024 він привіз сина до своєї колишньої дружини. Між ними виникла сварка з приводу його особистого життя. ОСОБА_4 почала його виштовхувати з хати, погрожувала, що більше він сина не побачить. Ніяких неправомірних дій відносно колишньої дружини він не вчиняв (а.с. 7-8);

-довідка про те, що ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності протягом року не притягувався (а.с. 11);

Дослідивши матеріали справи, суддя дійшла наступних висновків.

В силу статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до статті 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно статті 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи. Притягнення до адміністративної відповідальності має відбуватись у відповідності до встановленого законодавством порядку.

В статті 7 КУпАП зазначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

У відповідності до вимог частини 1 статті 8 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому КУпАП. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні рішення.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 року, заява № 16347/02, «Малофєєва проти Росії» (заява № 36673/04), «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016року) Європейський суд робить висновок, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.

Діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішенні ЄСПЛ у справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04), суд встановив, серед іншого, порушення ч. 3 ст. 6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі фабула була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення.

Відповідно до вимог статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Посадовою особою, що складає протокол, ставиться у вину особі вчинення таких конкретних протиправних діянь, що містять в собі ознаки того чи іншого адміністративного правопорушення, що відображається у протоколі. Суддя ж, розглянувши справу повинен переконатись у наявності чи відсутності підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності за конкретні дії.

Згідно статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Кодексом України про адміністративні правопорушення встановлюється чітка стадійність притягнення особи до відповідальності: виявлення правопорушення, фіксація правопорушення, формування доказової бази (матеріалів справи), розгляд справи про адміністративне правопорушення.

Тобто, після виявлення факту вчинення правопорушення працівник поліції зобов`язаний зібрати належні та допустимі докази такого правопорушення.

Відповідно до чинного законодавства України протокол про адміністративне правопорушення є офіційним документом і джерелом доказів у справі, оскільки саме він має містити повні та точні відомості про вчинення правопорушення, його кваліфікацію, дані про потерпілих, свідків, якщо вони є. Саме протокол про адміністративне правопорушення є документом, в якому формулюється суть правопорушення.

Протокол складається у кожному випадку виявлення адміністративного правопорушення, він є єдиною формою документу, в якому фіксується факт вчинення допущеного порушення. Від того, наскільки грамотно, змістовно і умотивовано складений протокол, залежить якість розгляду справи про адміністративне порушення, правильність розгляду справи по суті й обґрунтованість застосування адміністративного стягнення.

Протокол про адміністративне правопорушення - це комплексне джерело доказової інформації. Однак він набуває значення доказу в таких випадках, коли: по-перше, протокол складений уповноваженою на те посадовою особою; по-друге, складений не пізніше термінів, передбачених для накладення адміністративного стягнення; по-третє, зміст протоколу відповідає усім вимогам, передбаченим коментованою статтею.

Суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП за якою складено протокол.

Обставини правопорушення повинні бути викладені в протоколі конкретно, з належним формулюванням складу адміністративного правопорушення у відповідності до змісту диспозиції статті (частини статті) КУпАП, що передбачає відповідальність за його вчинення.

Відповідно до ч. 1 ст. 173-2 КупАП вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису, тягнуть за собою накладення штрафу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або адміністративний арешт на строк до десяти діб.

Згідно ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», під домашнім насильством слід вважати будь-які діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

При цьому, психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи, а фізичне насильство є формою домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Норма статті 173-2 КУпАП є бланкетною, а тому для того, щоб повністю розкрити суть адміністративного правопорушення у протоколі повинно бути зазначено, які конкретно дії вчинила особа, який спосіб насильства прослідковується у діях порушника, якщо дій кілька, то зазначена кожна дія і, вид насильства, наслідки цих дій по відношенню до особи, щодо якої вони були спричинені.

Таким чином, під домашнє насильство, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП, підпадають такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному та фізичному здоров`ю іншого члена сім`ї.

Законодавець визнав адміністративним правопорушенням не будь-яке домашнє насильство, а лише те, яке потягло за собою завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого або ж могло спричинити таку шкоду.

Водночас, домашнє насильство характеризується такими ознаками: умисність (з наміром досягнення бажаного результату); спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.

Для наявності складу адміністративного правопорушення щодо вчинення домашнього насильства є обов`язковим одночасне існування вищевказаних ознак, у разі відсутності хоча б однієї із ознак дії особи не можна розцінювати як насильство.

Юридичний склад адміністративного правопорушення - це передбачений нормами права комплекс ознак (елементів), за наявності яких певне протиправне діяння можна кваліфікувати як адміністративний проступок. Такий комплекс ознак передбачає чотири елементи: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт і суб`єктивна сторона.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення полягає в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Суб`єктами адміністративних правопорушень можуть бути зокрема деліктоздатні фізичні особи, які вчинили певні правопорушення.

Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Статтею 21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що постраждала особа має право, зокрема, на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства.

Однак важливо розрізняти поняття «сварка», «конфлікт», «насильство».

Особливостями ознак домашнього насильства є: наявність патерну (повторювані в часі інциденти множинних видів насильства); системна основа; повна влада та контроль над постраждалою особою; насильницькі дії у відносинах між близькими людьми; якщо вже є одна з форм домашнього насильства, висока ймовірність того, що й інші форми насильства можуть розвиватися.

Конфлікт (лат. conflictus - зіткнення, сутичка) - зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що призводить до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.

Таким чином, виходячи з тлумачення диспозиції статті 173-2 КУпАП, орган поліції зобов`язаний при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, зазначати конкретно в чому саме полягало насильство, що прямо витікає з диспозиції статті (погрози, образи, чи переслідування, позбавлення житла, їжі, тощо) і це є обов`язковим.

Проаналізувавши протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №584942 від 22.04.2024 суддя зазначає, що у протоколі дії ОСОБА_1 кваліфіковані працівником поліції за частиною 1 статті 173-2 КУпАП, як домашнє насильство психологічного та фізичного характеру. Однак, не конкретизовані в чому саме таке насильство полягало і яка шкода заподіяна. У даному випадку наявність наслідків дій у виді спричинення шкоди психічному та фізичному здоров`ю ОСОБА_2 , хоча і відображені у протоколі про адміністративне правопорушення, втім їх зміст не розкрито, а тим більше не доведено за стандартом «поза розумним сумнівом». Будь-яких доказів завдання шкоди психологічному та фізичному здоров`ю ОСОБА_2 матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 254 КУпАП протокол про адміністративні правопорушення у разі його оформлення складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається собі, яка притягається дов адміністративної відповідальності.

Доводи захисника особи, яка притягається до відповідальності про те, що протокол про адміністративне правопорушення складений 22.04.2024, а події, зазначені у ньому відбувалися 29.03.2024 і це суперечить вимогам чинного законодавства, не є підставою для закриття провадження у справі, оскільки як вбачається з письмових пояснень ОСОБА_1 вони були відібрані працівником поліції 22.04.2024, в той же день і складено протокол про адміністративне правопорушення. Тобто, в день виявлення особи, яка вчинила правопорушення. Однак, суддя зазначає, що чинним законодавством не передбачено будь-яких випадків зволікання у часі оформлення протоколів у подібних справах, у зв`язку із чим складання протоколу через значний проміжок часу від дати виявлення правопорушення є недопустимим та не відповідає принципу законності, оскільки у судовому засіданні ОСОБА_2 зазначила, що дані про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності вона вказала ще у день виклику поліцейського, тобто 29.03.2024.

Рапорт поліцейського не є належним доказом по справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, і не викликали сумніви у суду. Рапорт містить лише інформацію про подію, отриману працівником поліції з повідомлення заявника.

Європейський Суд з прав людини в аналогічній ситуації у справі «Старков та Тищенко проти Росії» (рішення від 17 грудня 2019 року) звернув увагу, що єдиними доказами, на які посилалися суди при визнанні заявників винними, були протокол про адміністративне правопорушення та заяви співробітників поліції. ЄСПЛ дійшов висновку, що нездатність національних судових органів отримати свідчення незалежних спостерігачів за оспорюваних подій підірвала загальну справедливість судового розгляду (пункт 26).

Таким чином, при оцінці та співставленні доказів, за відсутності інших доказів, аніж пояснення сторін, суд по суті позбавлений можливості однозначно оцінити дії особи, як такі, що містять склад адміністративного правопорушення.

Щодо письмових пояснень ОСОБА_3 , то суддя їх оцінює критично, оскільки вони отримані зі слів ОСОБА_2 , тобто вона безпосереднім очевидцем подій не була. Крім того, вона є сестрою ОСОБА_2 , а тому може бути зацікавленою особою. У протоколі про адміністративне правопорушення про долучення цих письмових пояснень не зазначено.

При оцінці пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , та пояснень потерпілої ОСОБА_2 , які є протилежними однин одному, спростовують один одного, суддя позбавлена можливості однозначно оцінити дії ОСОБА_1 як такі, що містять склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

В рішеннях Європейського суду з прав людини, як приклад у справі «Карелін проти Росії», зазначається, що винність особи у скоєнні правопорушення має доводитись у суді. Суд, не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 22.12.2010 № 23-рп/2010 зазначає, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпція, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи (відповідна правова позиція викладена у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а).

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Згідно з положеннями п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, засулухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді даного адміністративного матеріалу, суддя приходить до висновку про відсутність достатніх доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

З огляду на вище викладене, винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, не доведена «поза розумним сумнівом», тому провадження у справі підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 7, 9, 173-2, 245, 247, 265-1, 266, 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає чинності з наступного дня після закінчення строку на її оскарження, визначеного цим Кодексом, а у випадку такого оскарження - з дня набрання законної сили рішенням за результатами такого оскарження, яке винесено за наслідками розгляду справи по суті.

Постанова судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Згурівський районний суд Київської області особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності протягом десяти днів з дня винесення такої постанови.

Суддя Л.М. Кучерява