№ 207/1181/24
№ 3/207/621/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2024 року суддя Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області І.М. Юрченко, розглянувши матеріали адміністративної справи, які надійшли з ВП № 2 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області про притягнення до адміністративної відповідальності,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст. 185 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення: 16.02.2023 року, ОСОБА_1 за адресою: в смт. Карнаухівка по вул. Джерельна, неодноразово не виконував законне розпорядження (вимогу) припинити правопорушення, шарпав працівника поліції, поводив себе зухвало та нахабно, кинув в обличчя поліцейському цигарку, також виражався грубою нецензурною лайкою.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, будучи повідомленою належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Уповноваженою посадовою особою, яка складала протокол про вчинення адміністративного правопорушення до суду не доставлений.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП є не доведеною.

Так, ст. 185 КУпАП передбачає відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Об`єктом правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, є суспільні відносини у сфері забезпечення громадського порядку та суспільної безпеки, а також у сфері державного управління. Об`єктивна сторона вказаного правопорушення полягає у злісній непокорі законному розпорядженню або вимозі працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків. Правопорушення вважається закінченим з моменту виникнення злісної непокори законним розпорядженням або вимогам поліцейського. Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 11.10.2011 року за №10-рп/2011 надав тлумачення визначенню непокори: «Слово непокора означає відмову від виконання або ігнорування виконання певної вимоги.» Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів» №8 від 26.06.1992 року, злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, члена громадських формувань з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку або відмова, виражена в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

Отже злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків, або відмова, виражена у зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

Разом з тим матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 працівниками поліції було адресовано такі наполегливі не одноразово повторені вимоги, які не було ним виконано.

До протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 346154 від 17.02.2024 року додано рапорт працівника поліції та копії протоколів серії ААД № 271285 від 17.02.2024 року за ст.130 ч. 1 КУпАП, та серії ААД № 271145 від 17.02.2024 жодних інших доказів матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 185 КУпАП не містять.

Надаючи оцінку рапорту працівника поліції, доданому до протоколу, суд звертає увагу на те, що візуальне спостереження працівником поліції за порушенням не може бути доказом порушення (постанова Верховного суду № 357/10134/17 від 23 жовтня 2019 року).

Також згідно сталої практики Верховного Суду рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень (постанови №524/5741/16-а від 20.05.2020 р., №524/4668/17 від 28 травня 2020 року тощо) оскільки він є документом що фіксує обставини, які стали об`єктом візуального спостереження працівником поліції, а сам працівник поліції є зацікавленою особою при розгляді цієї справи, а тому вказане ставить під сумнів дотримання вимог щодо об`єктивності з`ясування обставин.

Хоча працівники поліції наділені повноваженнями і мають відповідні технічні засоби для відео фіксації неправомірних дій осіб під час адміністративного затримання, проте таких доказів в межах обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП , суду надано не було.

Крім того, в протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД № 346154 від 17.02.2024 року не зазначено свідків вчинення зазначеного адміністративного правопорушення, отже, працівниками поліції не надано до суду належних доказів про те, що подія мала місце.

З огляду на вищевказане, обвинувачення ОСОБА_1 у злісній непокорі законному розпорядженню або вимозі поліцейського, що виразилося у неодноразовому невиконанні законного розпорядження (вимоги) припинити правопорушення, шарпанні працівника поліції, поводженні зухвало та нахабно, киданні в обличчя поліцейському цигарки, є не доведеним.

Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У рекомендації №R(91)1 Комітету Ради Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

З огляду на вищевказане провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за скоєння правопорушення передбаченого ст.185 КУпАП підлягає закриттю відповідно до п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 247, 283-285, 294 КпАП України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності за ст. 185 КпАП України закрити, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через місцевий суд протягом 10 днів з дня винесення постанови.

Суддя І.М. Юрченко