Справа № 307/2522/24
Провадження № 3/307/1115/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2024 року м. Тячів

Суддя Тячівського районного суду Закарпатської області Бряник М.М., розглянувши в режимі відеоконференції справу про адміністративне правопорушення, що надійшла з відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_2 " ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , передбачене ч. 1 ст. 204-1 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що 14 червня 2024 року близько 02 год. 30 хв. прикордонним нарядом «Група Реагування» на напрямку прикордонного знаку №254 в межах прикордонної смуги територія Тячівського району, Закарпатської області на відстані 5000 метрів від лінії державного кордону, було виявлено громадянина України ОСОБА_1 за спробу незаконного перетину державного кордону з України до Румунії, поза пунктами пропуску через державний кордон України, чим порушив вимоги ст.ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, а саме спроба незаконного перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину не визнав та пояснив, що він з дівчиною їхав на власному автомобілі в сторону м. Тячів, де на автомобільній дорозі за містом Хуст на блок посту їх зупинили працівники прикордонної служби та після перевірки документів та виявлення у них закордонних паспортів затримали його через підозру незаконного перетину кордону. Вважає, що підстав для затримання та звинувачення щодо спроб у його діях незаконного перетину кордону у працівників прикордонної служби не було, оскільки жодних спроб незаконного перетину кордону він не вчиняв. З огляду на викладені обставини просить суд закрити справу у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 204-1 КУпАП.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , розглянувши дану справу вважаю, що у діях ОСОБА_1 , відсутня подія і склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, виходячи з наступного.

З письмових пояснень ОСОБА_2 , вбачається, що в період з 14 червня 2024 року 00 год. 30 хв по 14 червня 04 год. 00 хв. ОСОБА_2 , перебував у прикордонному наряді «Група Реагування». Службу організував шляхом патрулювання, пошуку осіб вздовж лінії державного кордону та у разі виявлення осіб перевірки їх документів, вживав заходів щодо реалізації оперативної інформації по виявленню осіб причетних до протиправної діяльності на напрямку 254 п/зн. 14 червня 2024, близько 02 год. 30 хв. під час перевірки напрямку 254 прикордонного знаку, ним було виявлено особу, мешканця Дніпропетровської області, в ході перевірки якої спрацював профіль ризику, №3 2024 01 У, (спроба незаконного перетину кордону). Виявлений ОСОБА_1 мав усні інструкції щодо перетину кордону через р. Тиса. Особу було запрошено та доставлено до відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 », де в ході складання процесуальних документів, ОСОБА_1 зізнався в своїх намірах. В зв`язку з цим відносно ОСОБА_1 була оформлена справа про адміністратвине правопорушення за частиною 1 статті 204-1 КУпАП.

При цьому, а ні з вказаних пояснень ні з протоколу адміністративного правопорушення не можливого встановити в який саме спосіб ОСОБА_1 , здійснив таку спробу та взагалі чи мала місце така спроба.

З пояснень ОСОБА_1 , які він надав під час розгляду справи, вбачається, що його затримали лише з підстав наявності у нього закордонного паспорту.

Аналізуючи в сукупності пояснення ОСОБА_1 , а також зміст письмових пояснень особи ОСОБА_2 , слід констатувати, що з цих пояснень можливо встановити, що місцем затримання, являється блок пост, що розташований на автодорозі міжрегіонального значення, яка проходить між містами Хуст та Тячів, Закарпатської області. При цьому жодних дій з боку ОСОБА_1 , які б вказували на вчинення ним спроб незаконного перетину державного кордону, матеріали справи не містять. Саме ж по собі, викладене в протоколі обвинувачення, існування у ОСОБА_1 наміру незаконно перетнути кордон, які не визначені у способі такого перетину, не може свідчити про вчинення спроби перетину державного кордону затриманою особою.

Посадовою особою, яка складала протокол про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, обставин щодо місця затримання ОСОБА_1 , не враховано, хоч такі як встановлено під час розгляду справи, були основними доводами наявності у ОСОБА_1 , умислу на спробу незаконного перетину кордону.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.97 №475/97-ВР визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 цього Кодексу орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтями 251 та 252 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною 2 ст. 251 та ст. 252 КУпАП встановлено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ст. 9 КУпАП).

Відповідно до диспозиції ч.1 ст.204-1 КУпАП, об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого статтею 204-1 КУпАП, полягає у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади. Відповідно до вимог Закону України «Про державний кордон України» перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Оцінюючи протокол про адміністративне правопорушення ЗхРУ №286051 від 14.06.2024 року та долучені до нього матеріали справи, пояснення ОСОБА_1 , вважаю, що спроба перетину ОСОБА_1 будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України, не доведена оскільки відсутні будь-які належні та допустимі докази, що свідчать про спробу незаконно перетину ним кордону. Будь-яких інших доказів, які б надавали можливість стверджувати про вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення, матеріали справи не містять.

Згідно зі ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. За змістом цієї норми на особу не може бути покладений і обов`язок доводити свою невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі зазначив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

З контекстного аналізу зазначених вимог закону випливає, що висновки судді щодо оцінки доказів мають вказуватись у точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності доказів на обґрунтування висновку про винуватість особи.

Суддя оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю відповідно до вимог ст. ст. 252, 280 КУпАП.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 284 КУпАП постанова про закриття справи виноситься, зокрема, при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.

З урахуванням наведених обставин, вважаю, що провадження у даній справі підлягає закриттю на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 124, 247 п. 1, 252, 280, 283, 284 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду на протязі десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку її оскарження.

Суддя М.М. Бряник