ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/821/324/24 Справа № 710/432/24 Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП Головуючий у І інстанції Побережна Н. П. Доповідач в апеляційній інстанції Люклянчук В. Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2024 року м. Черкаси

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справах Черкаського апеляційного суду Люклянчук В.Ф., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Шполянського районного суду Черкаської області від 08 травня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком 1 рік.

Стягнено судовий збір на користь держави у розмірі 605 грн. 60 коп.

ВСТАНОВИВ

З постанови судді вбачається, що 20 березня 2024 року о 00.05 год. ОСОБА_1 по вул. Перемоги, в с. Лебедин Звенигородського району Черкаської області, керував транспортним засобом ВАЗ 2108, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився на приладі «Драгер», а також до лікарні, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України (далі ПДР).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вищевказану постанову та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вважає, що дана постанова була винесена суддею передчасно, без доведення його вини, чим порушено його право на справедливий суд.

Стверджує, що суд помилково встановив те, що він відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі. Даний факт не підтверджується відеозаписом з бодікамери поліцейського, як про те зазначив у постанові суд першої інстанції.

Зазначає, шо на відеозапису чітко зафіксовано весь діалог, в якому відсутня його відмова на запропоноване поліцейським проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі.

Також відеозапис не має фіксації складання поліцейським протоколу, як на те вказав суд першої інстанції.

Вважає, що суд першої інстанції не звернув увагу на відсутність доказів часу складення поліцейським протоколу про вчинення ним адміністративно правопорушення. Щодо цього зауважує про не дотримання поліцейським порядку оформлення протоколу у відповідності до ч. 2 статті 254 КпАП України, а саме його складання в розрізі двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, та одночасно у двох примірниках, один із яких було запропоновано отримати останньому.

Також вважає, що суддя не звернув уваги на те, що протокол про адміністративне правопорушення був складений з порушеннями, через те що він не відмовлявся підписувати протокол. Поліцейськи самі покинули місце зупинки залишивши його. Певний час він ще не покидав місце зупинки в очікуванні, що представники поліції повернуться на місце зупинки для складання протоколу.

Стверджує, що на його клопотання до суду про отримання з матеріалів справи відеозапису події він отримав лише аудіофайл, а не відео. Даний факт, на його думку, порушив його право на доступ до всіх матеріалів справи, що не дало йому можливості належним чином захищати свої права та інтереси в суді першої інстанції.

В обґрунтування апеляційних вимог, приводить практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), де вказується на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення «Авшар проти Туреччини», «Коробов проти України»).

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП, вважаю за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги, вважаю, що вона не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Даних вимог закону суддею було дотримано.

У відповідності до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2.5 ПДР водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

На підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, суддя суду першої інстанції послався на протокол про адміністративне правопорушення серії ААД№ 310495 від 20 березня 2024 року, в якому викладені обставини вчинення адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд визнає, що цей протокол відповідає вимогам ст. 256 КУпАП.

Суд звертає увагу на те, що норми закону, на які посилаються апелянта, зокрема щодо процедури вручення особі, що притягається до адміністративної відповідальності примірника цього протоколу, не передбачають, що будь-яке формальне недотримання вимог законодавства про адміністративні правопорушення під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, тягне необхідність визнання доказів недопустимим. Натомість національне законодавство та практика ЄСПЛ зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи допущене порушення КУпАП є істотним та яким чином воно перешкоджало й забезпеченню та реалізації прав і свобод особи. Суд зазначає, що коли сторона вимагає скасування судового рішення, посилаючись на порушення, допущене під час провадження у справі, вона має обґрунтувати не лише наявність такого порушення, але й переконати, що воно істотно позначилося на можливостях сторони відстоювати свою позицію у справі і не було виправлено в ході провадження.

З матеріалів справи випливає, що ОСОБА_1 перед судовим засіданням в суді першої інстанції завчасно був ознайомлений зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД№ 310495, з іншими матеріалами справи, зокрема відеозаписами, що долучені до цього протоколу. Ознайомившись з наведеними матеріалами, подав клопотання до суду про закриття провадження за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, що було розглянуто судом першої інстанції.

Апелянт не навів належного мотивування щодо його аргументів про обмеження можливості ознайомитись з матеріалами справи в повному обсязі, внаслідок чого доводи про не отримання ним відеозапису події, що долучений до матеріалів справи, є безпідставними.

У цій справі апеляційним судом не встановлено, порушення фундаментальних прав і свобод ОСОБА_1 чи загальних засад, серед інших права на захист, при застосуванні заходів впливу за адміністративне правопорушення.

У відповідності до національного законодавства, протокол про адміністративне правопорушення, в силу положень статті 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді судом справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

З урахуванням правової позиції, викладеній в рішенні ЄСПЛ по справі «Карелін проти російської федерації» протокол про адміністративне правопорушення не може визнаватись автоматично недопустимим доказом, а підлягає оцінці із сукупністю з іншими доказами.

Зазначені у протоколі обставини підтверджуються дослідженими суддею суду першої інстанції такими доказами.

Рапортом працівника поліції, про те, що 20 березня 2024 року о 00 год. 05 хв. в по вул. Перемоги,, в с. Лебедин, Звенигородського району, Черкаської області, було зупинено автомобіль ВАЗ 2108 д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння.

Направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 20 березня 2024 року.

Також суддя районного суду, як наказ винуватості особи, обґрунтовано послався на відеозапис з місця вчинення правопорушення, що міститься на DVD-диску, з якого вбачається, що із-за керма автомобіля, що зупинився, виходить ОСОБА_1 , який повідомив, що нічого не порушував і вважає, що причина зупинки повідомлена поліцейськими комендантська година є недоречною. Працівник поліції запропонував ОСОБА_1 пройти освідування на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер». Натомість ОСОБА_1 такий огляд не пройшов. Затим поліцейський неодноразово пропонував пройти огляд як за допомогою приладу так і в медичному закладі. Утім ОСОБА_1 ігнорував вимоги поліцейського, стверджуючи, що нічого не порушував.

Оцінюючи цей відеозапис апеляційний суд відзначає, що порядок огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від проходження встановлюється ст. 266 КУпАП, а також Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі Інструкція).

Встановленим порядком визначено, що водій має на право не погодитись на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, а також не погодитись з його результатами.

У такому випадку водій зобов`язаний пройти відповідний огляд у закладі охорони здоров`я.

Отже тільки незгода водія на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів не тягне за собою адміністративну відповідальність.

Правовий аналіз ст. 130 КУпАП та п. 2.5 ПДР дає підстави стверджувати про можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, лише утому випадку, коли така відмова висловлена цієї особою, або дії, бездіяльність (невиконання законних розпоряджень працівників поліції чи вимог інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу тощо) особи фактично спрямовані на відмову від проходження такого огляду.

В обох випадках відмова від проходження огляду на стан сп`яніння повинна бути зафіксована належним чином та бути явною, очевидною.

Повертаючись до обставин цієї справи, слід зауважити, що суд першої інстанції надав належний аналіз відеозапису доданому до протоколу про адміністративне правопорушення, яким зафіксовано, що ОСОБА_1 на неодноразові пропозиції працівників поліції пройти медичний огляд на стан сп`яніння на місці за допомогою приладу Драгер або у медичному закладі проявляв пасивну поведінку.

З фактичних даних вказаного відеозапису випливає, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання законних розпоряджень працівників поліції щодо проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу, не здійснює вимог інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу, не надає згоди на проходження відповідного огляду в закладі охорони здоров`я, цебто його дії фактично спрямовані на відмову від проходження такого огляду.

З огляду на викладене, працівниками патрульної поліції, а також суддею при розгляді справи в суді, зазначені дії ОСОБА_1 правильно були оцінені, як відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Попри доводи апелянта, апеляційним переглядом встановлено, що суддею районного суду відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Посилання апелянта на відсутність в матеріалах справи підтвердження наявності підстав для зупинки транспортного засобу не є предметом доказування у справі за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Слід відзначити, що на відміну від вимоги про пред`явлення документів, серед інших - реєстраційного документу на транспортний засіб, вимога поліцейського про проходження водієм в установленому порядку огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин, пов`язується лише з наявністю ознак такого сп`яніння у водія, а не з встановленням підстав для зупинки транспортного засобу.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що відсутні передбачені законом підстави для скасування постанови судді та закриття провадження по справі відповідно до вимог п. 1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, постанову судді Шполянського районного суду Черкаської області від 08 травня 2024 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.Ф. Люклянчук