Номер провадження: 33/813/994/24
Справа № 496/260/24
Головуючий у першій інстанції Горяєв І.М.
Доповідач Котелевський Р. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Котелевського Р.І.,

за участю:

секретаря судового засідання Тьосової Я.В.,

захисників: Холостенка А.В., Холостенка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції між Одеським апеляційним судом та з використанням системи «EasyCon» за участю захисника Холостенка А.В. апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Біляївського районного суду Одеської області від 08.02.2024 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

Оскарженою постановою ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 (сімнадцять тисяч) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, а також стягнуто судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Згідно з оскарженою постановою, ОСОБА_1 17.12.2023 року, о 09:34 год., на 452 км + 800 м. автодороги М-05 Одеського району Одеської області сполученням «Київ-Одеса», керував автомобілем «Chevrolet Aveo», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп?яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей та шкіри обличчя, порушення мови. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або в медичному закладі відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР України.

Не погоджуючись із постановою судді, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на незаконність та необґрунтованість постанови, стверджує про неповноту судового розгляду, просить скасувати постанову та постановити нову, якою закрити провадження у справі, у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, в його діях.

ОСОБА_1 вказує, що постанова є незаконною, у зв`язку із проведенням місцевим судом розгляду без належного повідомлення та без його участі.

До початку апеляційного розгляду, захисники Холостенко А.В. та Холостенко О.В. подали клопотання про доповнення апеляційної скарги. Оскільки доповнення до апеляційної скарги можуть бути подані особою, яка її подала, а захисники окремих апеляційних скарг в інтересах ОСОБА_1 не подавали, вказані доповнення захисників Холостенка А.В. та Холостенка О.В. апеляційним судом враховуються у якості їх додаткових пояснень до апеляційної скарги ОСОБА_1 .

В своїх додаткових поясненнях захисники вказують про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, у зв`язку із відсутністю доказів керування ним транспортним засобом, не доведеністю наявності у нього ознак алкогольного сп?яніння, порушення встановленого законодавством порядку проходження огляду на стан алкогольного сп?яніння, зокрема не пропонування ОСОБА_1 працівниками поліції пройти огляд в закладі охорони здоров?я.

Також до початку апеляційного розгляду, захисник Холостенко А.В. подав клопотання про забезпечення участі в судовому засіданні при розгляді апеляційної скарги у якості сторони обвинувачення - прокурора Біляївської окружної прокуратури Одеської області.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_2 підтримав клопотання та наполягав на його задоволенні, посилаючись на необхідність забезпечення змагальності сторін у процесі.

Судом задоволено вказане клопотання захисника та на адреси Одеської обласної прокуратури та Біляївської окружної прокуратури Одеської області направлено листа для вжиття заходів щодо забезпечення участі прокурора Біляївської окружної прокуратури Одеської області в судовому засіданні апеляційного суду.

Разом з цим, до апеляційного суду надійшла відповідь з Біляївської окружної прокуратури Одеської області, в якому посилаючись на приписи ст.ст. 21, 250 КУпАП, ст.2 Закону України «Про прокуратуру», керівник Біляївської окружної прокуратури Одеської області повідомив про відсутність підстав участі прокурора в даній справі.

Таким чином, апеляційним судом були вжиті можливі заходи щодо забезпечення участі прокурора у судовому засіданні, однак з врахуванням вищевказаної відповіді прокуратури це не надалось можливим. Враховуючи вказані обставини захисники Холостенко А.В. та Холостенко О.В. вважали можливим продовжити розгляд за відсутності прокурора.

Судовий розгляд також проведено без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду у судове засідання не з`явився, клопотань про відкладення не подавав. Захисники Холостенко А.В. та Холостенко О.В. повідомили, що ОСОБА_1 сповіщений про розгляд справи, однак не має можливості з`явитися до суду, вважали можливим здійснювати розгляд за його відсутності. При цьому, захисник Холостенко О.В. подав до суду пояснення ОСОБА_1 та його заяву про розгляд справи за його відсутністю у зв`язку із неможливістю явки до суду через зайнятість на роботі.

За таких обставин суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженої постанови, судом були створені всі можливі та необхідні умови для реалізації права учасників процесу на доступ до правосуддя.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський Суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Заслухавши захисників, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та долучені докази; перевіривши наведені в апеляційній скарзі та в додаткових поясненнях захисників доводи; суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги.

Розглянувши дану справу, апеляційний суд визнає слушними доводи скарги щодо незаконності та необґрунтованості постанови суду, оскільки вказане рішення прийняте з недотриманням вимог діючого КУпАП, за результатами неповного дослідження доказів, та без врахування положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини.

Так, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі ЄКПЛ або Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України №475/97-ВР від 17.07.1997 року; Конвенція набула чинності для України 11.09.1997 року.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на справедливий і публічний розгляд справи.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), застосовуючи критерій суворості покарання за вчинення адміністративного правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, відносить адміністративні правопорушення до кримінально-правової сфери з усіма гарантіями ст. 6 Конвенції.

Разом з цим, і інші адміністративні правопорушення можуть підпадати під сферу дії кримінально-правового аспекту статті 6 Конвенції. Зокрема це порушення правил дорожнього руху (позбавлення права управління - Рішення ЄСПЛ «Лутц проти Німеччини» від 25.08.1987 року; Рішення ЄСПЛ «Маліге (Malige) проти Франції» від 23.09.1998 року).

ЄСПЛ дійшов висновку, що стаття 6 Конвенції не може застосовуватися з точки зору «кримінального обвинувачення» до такої міри покарання як негайне позбавлення посвідчення водія (Комюніке Секретаря Європейського Суду з прав людини стосовно рішення у справі «Ескубе проти Бельгії»).

Отже, ЄСПЛ вирішуючи питання застосування ст. 6 Конвенції не ставить в залежність виведення з-під юрисдикції кримінальних судів певних видів правопорушень віднесених до юрисдикції інших органів, посадових осіб.

Виходить, що у справах про адміністративні правопорушення на які ЄСПЛ поширює кримінально правовий аспект, - особа, щодо якої розглядається справа та потерпілий, додатково користуються гарантіями ст.6 Конвенції: право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника (за браком коштів), ін. Крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та долучені до нього докази, апеляційний суд дійшов висновку, що під час розгляду даної справи суду першої інстанції слід було керуватися в тому числі й Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини. Однак, вимоги КУпАП та практики ЄСПЛ під час розгляду справи в суді першої інстанції виконані не були, внаслідок чого поза увагою судді залишилися обставини, які мали суттєве значення для правильного вирішення даної справи.

Так, диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

При цьому, для встановлення винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення необхідна наявність всіх складових, а саме: суб`єкта, водія, що керує транспортним засобом, об`єкта, суб`єктивної сторони та об`єктивної сторони правопорушення.

Відповідно до оскарженої постанови, ОСОБА_1 визнаний винуватим та притягнутий до адміністративної відповідальності як особа, яка керувала транспортним засобом, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей та шкіри обличчя, порушення мови; та від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або в медичному закладі відмовилась, чим порушила п. 2.5 ПДР України.

Згідно п.2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Проведення огляду на стан сп`яніння здійснюється в порядку, встановленому ст.266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 №1452/735 (далі Інструкція) та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 №1103 (далі - Порядок).

Ці нормативно-правові акти передбачають два види огляду: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу і лікарем в закладі охорони здоров?я.

Згідно з пунктом 2 розділу 1 Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Положеннями п.6 розділу 1 Інструкції передбачено, що огляд на стан сп`яніння проводиться зокрема поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби).

Згідно п.7 розділу 1 вказаної Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав. У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я, поліцейський в присутності двох свідків, або здійснює фіксацію на body cam (спеціальні технічна засоби, які використовуються поліцейськими), що також буде доказом вчинення адміністративного правопорушення та складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Огляд щодо виявлення стану сп`яніння також проводиться у закладах охорони здоров`я. Метою цього огляду є встановлення наявності чи відсутності стану сп`яніння в обстежуваної особи.

Предметом дослідження біологічного середовища можуть бути слина, сеча та змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук. Для дослідження біологічного середовища може використовуватися кров, якщо в обстежуваної особи неможливо взяти зразки біологічних середовищ, вказаних у пункті 12 цього розділу.

Згідно п.4 розділу 3 вказаної Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції.

Висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.

Відповідно до норм ч.2 ст.266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Аналогічні положення містить і згадана вище Інструкція.

З метою повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, а також перевірки доводів апеляційної скарги та додаткових пояснень захисників, апеляційний суд ознайомився з усіма матеріалами справи про адміністративне правопорушення, в тому числі із долученими до протоколу відеозаписами з портативного відео реєстратора працівника поліції 474915, на яких зафіксовано обставини подій, що відбувались 17.12.2023 року на 452 км + 800 м. автодороги «Київ-Одеса» Одеського району Одеської області за участю ОСОБА_1 .

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції вказав, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №732883 від 17.12.2023 року; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 17.12.2023 року та відеозаписом.

Апеляційним судом встановлено, що місцевий суд не в повній мірі дослідив матеріали судової справи, в результаті чого дійшов необґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги та додаткові пояснень захисників, суд виходить із того, що під керуванням транспортним засобом розуміється виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху, водій це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Чинне законодавство, в тому числі й Правила дорожнього руху України, не містить визначення терміну «керування транспортним засобом». Таке визначення було наведено в п. 27 Пленуму ВСУ від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду в рішенні по справі №404/4467/16-а від 20.02.2019 року зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування. Проте, зазначення «водія» унеможливлює правозастосування вказаного визначення в розумінні ст. 130 КУпАП, оскільки суттєво зменшує коло осіб, які можуть бути притягнуті до відповідальності за керування у нетверезому стані.

Таким чином, знаходження біля транспортного засобу або всередині, яке не є в стані руху (знаходиться в нерухомому стані), особи в нетверезому стані або з ознаками алкогольного сп?яніння, не є доказом вчинення останньою адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.

У протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Chevrolet Aveo», державний номерний знак НОМЕР_1 .

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, до нього долучений відеозапис з портативного відео реєстратору.

Водночас, при дослідженні долученого до матеріалів справи диску з відеозаписами, встановлено, що на відеозаписі зафіксовано відразу спілкування працівника поліції та ОСОБА_1 , які стоять біля службового приміщення поліції. Тобто керування ОСОБА_1 будь-яким транспортним засобом, в тому числі автомобілем «Chevrolet Aveo», державний номерний знак НОМЕР_1 , на відеозаписі не зафіксовано. Інші матеріали справи факт керування автомобілем також не підтверджують.

Сторона захисту наполягає, що в матеріалах судової справи відсутні будь-які докази на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом та його зупинки працівниками поліції.

Матеріали справи на спростування вказаних доводів сторони захисту доказів не містять, відеозаписами не спростовуються, покази свідків чи інші докази на підтвердження факту керування в матеріалах справи відсутні.

За викладених обставин, апеляційний суд вважає, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять беззаперечних та достатніх доказів на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом за викладених в протоколі обставин.

Крім того, в протоколі про адміністративне правопорушення вказано, що ОСОБА_1 , маючи ознаки алкогольного сп?яніння, від проходження на місці зупинки або в медичному закладі відмовився.

Однак, у протоколі не вказано від чого саме відмовився ОСОБА_1 , тобто в протоколі не було зазначено, що особа відмовилась саме від проходження огляду на стан алкогольного сп?яніння.

Однак, місцевий суд в оскарженій постанові зазначив, що ОСОБА_1 17.12.2023 року, о 09:34 год., на 452 км + 800 м. автодороги М-05 Одеського району Одеської області сполученням «Київ-Одеса», керував автомобілем «Chevrolet Aveo», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп?яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей та шкіри обличчя, порушення мови. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або в медичному закладі відмовився.

Тобто, місцевий суд фактично вийшов за межі викладеної працівником поліції в протоколі суті інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, та самостійно зазначив про його відмову від проходження «огляду на стан алкогольного сп?яніння».

Також апеляційний суд звертає увагу, що з долученого до протоколу про адміністративне правопорушення відеозапису нагрудної камери поліцейського беззаперечно вбачається, що ОСОБА_1 дійсно відмовився від проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер».

Водночас, з відеозапису вбачається, що працівниками поліції ОСОБА_1 не пропонувалось пройти огляд на стан алкогольного сп?яніння у відповідному закладі охорони здоров?я, що свідчить про не дотримання п.7 розділу 1 Інструкції, відповідно до якої у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст.266 КУпАП.

Апеляційний суд наголошує, що у разі незгоди проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки, особа може обрати альтернативний варіант (у разі недовіри діям поліцейських, чи приладу, за допомогою якого здійснює вимірювання), пройти такий огляд в найближчому закладі охорони здоров`я. Це невід`ємне право особи, гарантоване їй державою, що дотримано не було.

Висновки місцевого суду про те, що відеозаписом підтверджується відмова ОСОБА_1 від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп?яніння в медичному закладі, апеляційний суд визнає безпідставними, оскільки долучений до протоколу відеозапис з портативного відео реєстратора працівника поліції вказаної обставини не підтверджує, а інші відеозаписи в матеріалах справи відсутні.

Крім того, з відеозапису вбачається, що після відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп?яніння на місці з використанням приладу «Драгер», працівником поліції відразу повідомлено, що в такому разі буде складено протокол за ч.1 ст.130 КУпАП, та розпочата процедура складання протоколу. Тобто пропозиція та роз`яснення працівником поліції ОСОБА_1 про проходження огляду на стан алкогольного сп?яніння в закладі охорони здоров?я не вбачається.

Більш того, в протоколі вказано, що ОСОБА_1 відмовився від проходження (огляду) на місці зупинки або в медичному закладі, однак у даному випадку недоречним є застосування сполучника «або», оскільки законодавцем визначена можлива альтернатива лише щодо проходження огляду на стан алкогольного сп?яніння (на місці зупинки транспортного засобу або в закладі охорони здоров?я), однак Інструкцією чітко визначено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я.

Законодавцем передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП зокрема за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп?яніння. В той час Інструкцією передбачений певний порядок огляду на стан алкогольного сп?яніння.

Тобто для констатування наявності порушення п.2.5 ПДР України передбачається відмова особи від проходження і на місці зупинки транспортного засобу, і в закладі охорони здоров?я, тобто без альтернативи.

Апеляційний суд звертає увагу, що до протоколу працівниками поліції долучено направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп?яніння до КНП МЦПЗ ООР від 17.12.2023 року. Однак в матеріалах справи відсутнє підтвердження факту пропонування ОСОБА_1 проходження огляду алкогольного сп?яніння у закладі охорони здоров?я, а з відеозапису портативної камери поліцейського не вбачається, що ОСОБА_1 направлявся на огляд до медичного закладу.

У вказаному направленні поліцейським вказано, що огляд не проводився, однак не зазначені причини його не проведення. Також зазначено, що особу на огляд у заклад охорони здоров?я доставив інспектор 2 взводу 2 роти 1 батальйону УПП в Одеській області ДПП, хоча з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 до будь-якого закладу охорони здоров?я не доставлявся. Також у зазначеному направлені відсутній підпис ОСОБА_1 про ознайомлення із його змістом.

Крім того, апеляційним судом встановлено певну відмінність зазначення у протоколі та в направленні виявлених працівниками поліції ознак алкогольного сп?яніння у ОСОБА_1 . Так, у направленні, окрім інших, вказана ознака «тремтіння пальців рук», в той час як протоколі ця ознака зазначена не була. Натомість у протоколі зокрема вказана ознака «порушення мови», яка не зазначена у направленні.

Апеляційний суд також звертає увагу, що із відеозапису вбачається, що працівником поліції ОСОБА_1 повідомлено, що в нього виявлено ознаку «запах алкоголю з порожнини рота», тобто інших ознак алкогольного сп?яніння працівником поліції особі не повідомлялось.

Апеляційний суд вважає, що зміст відеозапису камери поліцейського беззаперечно вказує на недотримання працівниками поліції Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого ПКМУ №1103 від 17.12.2008 року та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України №1452/7350 від 09.11.2015 року.

Розглядаючи дану справу, апеляційний суд враховує практику ЄСПЛ, зокрема у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav.Russia», рішення від 30.05.2013, заява №36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelinv.Russia», заява №926/08, рішення від 20.09.2016), в яких Суд, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З огляду на відсутність в матеріалах справи належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом за викладених в протоколі про адміністративне правопорушення обставин, встановлені апеляційним судом обставини справи виключають кваліфікацію дії ОСОБА_1 як порушення водієм вимог пункту 2.5. Правил дорожнього руху України, тобто як відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп?яніння, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість висновку місцевого суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до вимог ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження по справі.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З урахуванням встановлених апеляційним судом обставин, постанова суду першої інстанції, відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, підлягає скасуванню із закриттям провадження по справі, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Біляївського районного суду Одеської області від 08.02.2024 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаний винуватим за ч.1 ст.130 КУпАП скасувати, а провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно нього за ч.1 ст.130 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення та оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Р.І. Котелевський