ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/817/515/24 Доповідач - Сарновський В.Я.
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2024 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Сарновський В.Я. розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 червня 2024 року,-

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу, в користь держави, у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто із ОСОБА_1 в користь держави судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 коп.

Згідно постанови, громадянин ОСОБА_1 22 квітня 2024 року о 20 год. 04 хв. в с. Забойки по вул. Тиха, Тернопільського району, керував транспортним засобом «DAEWOO LANOS», номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з ротової порожнини, порушення координації рухів, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу чи в найближчому медичному закладі водій відмовився у категоричній формі. Від керування транспортним засобом водій відсторонений. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить у випадку необхідності, поновити строк апеляційного оскарження та скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 червня 2024 року, а провадження у справі закрити. Свої вимоги мотивує тим, що:

в матеріалах справи відсутні будь-які відомості про підстави для зупинки транспортного засобу під його керуванням;

в матеріалах справи відсутні підстави для проходження огляду на стан сп`яніння;

в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження порушення правил дорожнього руху;

докази керування транспортним засобом відсутні, відеозапис з нагрудних камер працівників поліції відображає лише припаркований транспортний засіб який не здійснює руху;

працівники поліції не пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу;

від проходження огляду на стан сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичному закладі не відмовлявся;

працівниками патрульної поліції не було видано направлення для проходження медичного огляду на стан сп`яніння в найближчому закладі охорони здоров`я;

в матеріалах справи відсутнє свідоцтво відповідності приладу «Алкотест Драгер 6820»;

вказаний у протоколі технічний прилад газоаналізатор не є спеціальним технічним засобом дозволеним до застосування МОЗ та Держспоживстандартом;

ОСОБА_1 не надано відомостей про калібрування газоаналізатора та свідоцтва про повірку робочого засобу вимірювальної техніки;

в протоколі про адміністративне правопорушення не вказано, чи було запропоновано особі пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі;

працівник поліції не ознайомлював ОСОБА_1 зі складеними матеріалами;

права та обов`язки ОСОБА_1 не роз`яснювалися;

недопустимими доказами є відеоматеріали з нагрудних камер працівників патрульної поліції, оскільки відеозйомка не проводилася безперервно;

ОСОБА_1 у стані сп`яніння не перебував і будь-яких ознак, які б вказували на стан сп`яніння бути не могло;

свідки, при відмові від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння, працівниками поліції не залучались;

відеозаписи є неналежним та недопустимим доказом у справі, так як в протоколі відсутні відомості про технічний засіб, а також він не містить фактичних даних, на основі яких може бути встановлено наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи;

рапорт поліцейського не може бути доказом вчинення адміністративного правопорушення;

сам факт визнання своєї вини у вчиненні правопорушення за відсутності інших доказів не може бути достатнім доказом такого порушення;

сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути належним доказом, оскільки він не є самостійним беззаперечним доказом;

у справі мала приймати участь сторона обвинувачення, оскільки відсутність сторони обвинувачення у справі може вплинути на питання неупередженості та безсторонності суду.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 Та доводи його захисника Майки М.М., які просили задовольнити апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, проаналізувавши наведені доводи та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

Що стосується клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 червня 2024 року, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, справа про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності розглянута 07 червня 2024 року.

Отже, останнім днем для подачі апеляційної скарги на постанову суду від 07 червня 2024 року є 17 червня 2024 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 подав 10 червня 2024 року.

За таких обставин при подачі ОСОБА_1 апеляційної скарги, строк на апеляційне оскарження ним не пропущений, а тому немає необхідності у його поновленні.

Щодо доводів апеляційної скарги по суті справи в ході апеляційного розгляду встановлено наступне.

Відповідно до вимог статей 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Перевіркою матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винуватості ОСОБА_1 в порушенні правил дорожнього руху.

Як вбачається зі змісту оскарженої постанови, судом першої інстанції належним чином перевірені всі обставини справи, які досліджені всебічно, повно та об`єктивно, висновки суду про винуватість ОСОБА_1 у вчинені правопорушень ґрунтуються на матеріалах справи.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підтверджується даними, які містяться в: протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №162201 від 22 квітня 2024 року; відеозаписах із відеореєстратора службового автомобіля та нагрудних камер працівників поліції, які містяться на оптичному носії інформації DVD-R диску; акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного у КНП «ТОМЦСНЗ» від 22 квітня 2024 року; свідоцтві про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки газоаналізатора «Alcotest 6820» Зав. №ARLК 0020 чинне до 22 червня 2024 року; декларації про відповідність вимогам Технічного регламенту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки; сертифікаті перевірки типу газоаналізатора «Alcotest», яке чинне до 05 жовтня 2027 року; постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №1975302 від 22 квітня 2024 року.

Наведені в оскарженій постанові докази, на підставі яких суд першої інстанції прийшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 є послідовними та узгоджуються між собою.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП доведений належним чином дослідженими в судовому засіданні доказами.

Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність і належність доказів та обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, по справі не вбачається.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Виходячи з вищенаведеного, доводи апеляційної скарги про те, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути належним доказом, оскільки він не є самостійним беззаперечним доказом, а також те, що сам факт визнання своєї вини у вчиненні правопорушення за відсутності інших доказів не може бути достатнім доказом такого порушення суд апеляційної інстанції оцінює критично. Окрім того, вирішуючи справу суд першої інстанції взяв до уваги не тільки протокол про адміністративне правопорушення, а й інші докази, наявні у матеріалах справи.

Твердження апелянта про те, що у справі мала приймати участь сторона обвинувачення, а її відсутність в ході судового розгляду вплинуло на питання неупередженості та безсторонності суду є необґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно ст. 250 КУпАП прокурор, заступник прокурора, здійснюючи нагляд за додержанням і правильним застосуванням законів в справах, мають серед іншого право брати участь у розгляді справи, а ч. 2 цієї статті встановлені випадки обов`язкової участі прокурора (провадження у справах за ст. 172-4, 172-9 і 172-9-2 КУпАП).

Тобто законодавством передбачено випадки обов`язкової участі прокурора у розгляді судом справ про адміністративне правопорушення та випадки, коли участь прокурора є факультативною. Згідно ч.5 ст.7 КУпАП прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Отже, участь прокурора при розгляді справ про адміністративне правопорушення за ст.130 КУпАП не передбачена законом.

З матеріалів справи і змісту оскарженого рішення видно, що в даному випадку суд першої інстанції розглянув справу та виніс обґрунтоване і вмотивоване рішення виключно на підставі тих доказів, які були направлені до суду управлінням поліції, а тому наведені в апеляційній скарзі доводи, що суд першої інстанції взяв на себе обов`язок обвинувачення є надуманими.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні будь-які відомості про підстави для зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_2 , порушення ним правил дорожнього руху, а також сам факт керування ним транспортним засобом, оскільки відеозапис з нагрудних камер працівників поліції відображає лише припаркований транспортний засіб який не здійснює руху, то такі доводи спростовуються наявними у справі доказами. Зокрема даними відеозапису (файл 0000000__0002.MP4 з 19:05:23 по 19:06:50 год) зафіксовано розмову ОСОБА_1 із працівниками поліції, з приводу того, що він керував транспортним засобом та здійснив зупинку безпосередньо на перехресті доріг, а також те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом із номерним знаком, котрий був закритий постороннім предметом, на що останній не висловлює жодних заперечень з приводу факту керування ним транспортним засобом та порушення ним ПДР України. Крім того, із відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово визнавав той факт, що він керував транспортним засобом.

Окрім того, факт порушення ним ПДР України підтверджується постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №1975302 від 22 квітня 2024 року, згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 121-3 КУпАП із накладенням адміністративного.

Відомостей про скасування вказаної постанови в апеляційній скарзі не вказано і в ході апеляційного розгляду не надано, отже на даний час вона не скасована і набрала законної сили.

Твердження апелянта про те, що відеозаписи з неналежним та недопустимим доказом у справі, так як в протоколі відсутні відомості про технічний засіб, а також він не містить фактичних даних, на основі яких може бути встановлено наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, суд апеляційної інстанції оцінює критично, так як ст.256 КУпАП не передбачає вимоги щодо внесення до протоколу відомостей про номер технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався).

Доводи ОСОБА_1 про те, що в матеріалах справи відсутнє безперервне відео, не спростовують висновків суду першої інстанції про доведеність його винуватості, оскільки ті обставини, які мають значення для встановлення обставин справи згідно викладеної у протоколі суті правопорушення зафіксовано наявним у справі відеозаписом безперервно. Відсутність у долучених до матеріалів справи відеозаписах відомостей про інші події, які не стосуються суті складеного відносно нього протоколу за ч.1 ст.130 КУпАП, не спростовує факту вчинення ним цього правопорушення.

Суд апеляційної інстанції не бере до уваги твердження апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні підстави для проходження огляду на стан сп`яніння, а також те, що ОСОБА_1 у стані сп`яніння не перебував і будь-яких ознак, які б вказували на стан сп`яніння бути не могло оскільки, відповідно до п. 2 розділу 1 Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких саме у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. З наявних у справі доказів видно, що працівник поліції неодноразово оголошував ОСОБА_1 виявлені в нього ознаки сп`яніння, а саме: запах алкоголю з ротової порожнини, порушення координації рухів, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, які стали причиною пропозиції працівниками поліції пройти огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння як на місці зупинки із застосуванням технічного приладу газоаналізатора Alcotest 6820 так і у медичному закладі.

Не відповідають дійсності твердження апелянта про те, що в матеріалах справи відсутнє свідоцтво відповідності приладу «Алкотест Драгер 6820», так як в матеріалах справи наявна як і декларація відповідності, яка складена на підставі сертифіката відповідності, так і свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки (а.с. 4, 5). Окрім того, огляд на стан сп`яніння не проводився, а тому працівники поліції не мали обов`язку долучати до матеріалів справи сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Твердження апелянта з приводу того, що рапорт поліцейського не може бути доказом вчинення адміністративного правопорушення, не є підставою для скасування оскарженої постанови, оскільки висновки суду про доведеність вини ОСОБА_1 ґрунтуються на сукупності інших доказів, які підтверджують вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Щодо твердження ОСОБА_2 про те, що свідки, при відмові від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння, працівниками поліції не залучались, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом на стан алкогольного сп`яніння, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Як вбачається із матеріалів справи, відмова водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, фіксувалася поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, а тому доводи апеляційної скарги про скасування постанови суду через те, що при отриманні відмови від проходження огляду свідки були відсутні, не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції, висновки якої ґрунтуються на вимогах закону (ч.2 ст. 266 КУпАП в редакції Закону № 1231-IX від 16.02.2021р.).

Твердження апелянта про те, що працівники поліції не пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу, а також те, що від проходження огляду на стан сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичному закладі він не відмовлявся є надуманими, так як вони спростовуються наявними у справі доказами. Зокрема даними відеозапису зафіксовано як працівник поліції неодноразово пропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, у зв`язку із виявленими ознаками алкогольного сп`яніння, як на місці зупинки транспортного засобу, так і у найближчому медичному закладі, однак, водій у категоричній формі відмовився (файл 0000000__0002.MP4 з 19:12:50 по 19:14:40 год).

Доводи апеляційної скарги про те, що працівниками патрульної поліції не було видано направлення для проходження медичного огляду на стан сп`яніння в найближчому закладі охорони здоров`я є неналежними, оскільки ОСОБА_1 відмовився проходити такий огляд, тому в працівників поліції не було підстав оформляти направлення водія у відповідний медичний заклад.

За змістом положень частин третьої, четвертою ст.266 КУпАП підставою для направлення особи для огляду на стан алкогольного сп`яніння в заклад охорони здоров`я є попередня згода самого водія на проходження такого огляду, який згідно п.7 розділу 1, п.п.8,9 розділу 2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 р. за № 1413/27858, проводиться у найближчому закладі охорони здоров`я за обов`язкової участі поліцейського не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.

Зібраними у цій справі доказами достовірно встановлено, що ОСОБА_2 на місці його зупинки відмовився від проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, а також відмовився проходити такий огляд в найближчому закладі охорони здоров`я, що підтверджується долученим до справи та переглянутим в апеляційному суді відеозаписом, а тому доводи апеляційної скарги про скасування постанови суду через те, що поліцейськими не оформлено направлення на огляд є помилковими.

Окрім того, як вбачається із матеріалів справи, дане направлення наявне у матеріалах справи (а.с.3).

Доводи апеляційної скарги про те, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення працівники поліції не роз`яснили йому права та обов`язки, передбачені ст.268 КУпАП та ст.63 Конституції України, а також не ознайомили його зі складеними матеріалами не заслуговують на увагу, так як вбачається з матеріалів справи, даними відеозапису зафіксовано як працівник поліції роз`яснив ОСОБА_1 його права та обов`язки (файл 0000000__0002.MP4 з 19:09:20 год), а також ознайомив останнього зі складеними адміністративними матеріалами (файл 0000000__0004.MP4 з 19:46:50 год). Зауважень щодо не ознайомлення його зі складеними матеріалами, а також не роз`яснення йому прав та обов`язків, передбачених ст.268 КУпАП, а також ст.63 Конституції України від ОСОБА_3 не надходило.

Доводи апеляційної скарги про те, що вказаний у протоколі технічний прилад газоаналізатор не є спеціальним технічним засобом дозволеним до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, не можуть бути підставою для скасування постанови суду, оскільки огляд на стан сп`яніння не проводився.

Інші доводи апеляційної скарги, не спростовують правильності встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи і його висновків про кваліфікацію дій ОСОБА_1 , а тому ці доводи не є підставою для скасування постанови і закриття провадження за відсутністю події та складу правопорушення, як про це просить апелянт.

Таким чином, в ході апеляційного розгляду не встановлено обставин, які би ставили під сумнів правильність висновків суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

За наведених обставин, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 червня 2024 року відносно нього без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя