Справа № 126/3214/23
Провадження № 33/801/521/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Рудь О. Г.
Доповідач: Береговий О. Ю.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Берегового О. Ю.,

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Бершадського районного суду Вінницької області від 08 травня 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №258464 від 23 грудня 2023 року, цього ж дня о 07:38 год. у с. Ставки по вул. Гагаріна водій ОСОБА_1 здійснював рух на транспортному засобі «ИЖ 412», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з ротової порожнини, порушення мови, порушення координації рухів). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Бершадського районного суду Вінницької області від 08 травня 2024 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в дохід держави, що становить 17000,00 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605,60 грн судового збору.

Не погоджуючись із такою постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржує її в апеляційному порядку. Вважаючи оскаржувану постанову винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення. Скаржник зазначає, що працівник поліції 23 грудня 2023 року у присутності працівників лікарні, без належного оформлення та подання для реєстрації в лікарню направлення його на медичний огляд для встановлення стану сп`яніння, незаконно примушував його до проходження огляду не у встановлений законом спосіб. Із матеріалів справи убачається, що скаржник погодився на місці події проїхати до лікарні для огляду, але, враховуючи ненадання працівники поліції в лікарні належного направлення, він відмовився пройти огляд на стан сп`яніння. Направлення на огляд з метою виявлення стану сп`яніння у матеріалах справи також відсутнє, що свідчить про те, що поліцейський у встановленому законом порядку не направляв водія у заклад охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння. Посилаючись на порядок виявлення у водіїв ознак сп`яніння, ОСОБА_1 вказує на відсутність у медичному висновку результатів огляду та наявність лише запису про відмову від проходження ним огляду через ненадання належно оформленого направлення, що свідчить про недійсність такого висновку та неналежність його як доказу. В свою чергу працівники поліції без висновку огляду з лікарні та акту огляду склали протокол, копію якого він отримав. При цьому зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення має виправлення, що є неприпустимим, а копія, яку він отримав, не містить заповнених відомостей щодо документів, які додаються до протоколу. Також вказує, що згідно протоколу до нього додається акт огляду, але такий у матеріалах справи фактично відсутній.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. 07 червня 2024 року до суду надійшло його клопотання про відкладення розгляду справи без обґрунтування підстав такого клопотання.

Розглянувши клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду цієї адміністративної справи, апеляційний суд не знаходить законних підстав для його задоволення, з огляду на відсутність доказів поважності неявки учасників справи у судове засідання апеляційного суду. Крім цього, ч. 6 ст. 294 КУпАП визначено, що неявка у судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або у суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Розгляд справи у відсутність особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, у даному випадку не є порушенням права на доступ до правосуддя, оскільки такі аспекти цього права, як право звернення до суду з апеляційною скаргою, право розпочати провадження та розгляд справи у розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону, судом були дотримані. У свою чергу Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував на тому, що право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або такою мірою, що буде порушена сама його сутність. Однак ці обмеження не будуть сумісними з пунктом першим статті 6 Конвенції, якщо вони не мають легітимної мети та не є пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями ( рішення у справі «Brulla Gomez de la Torre v.Spain» від 19 грудня 1997 року, пункт 33 ).

Окремо апеляційний суд вважає доцільним зауважити, що у контексті норми ч. 2 ст. 268 КУпАП присутність особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП, не є обов`язковою.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, співставивши їх з наявними в матеріалах справи доказами, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Статтею 245 КУпАП визначені завдання провадження у справах про адміністративні правопорушення. Це своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом, забезпечення виконання ухваленої постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до норм ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу у межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом. Згідно з пунктом другим частини восьмої статті 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Частиною 1 ст. 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває у стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно із вимогами п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Ураховуючи склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 130 КУпАП, обєктивна сторона цього правопорушення полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також у передачі керування транспортними засобами особі, яка перебуває у стані такого спяніння, а так само і ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан спяніння.

Статтею 266 КУпАП, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858, встановлений чіткий алгоритм дій щодо проведення огляду водія на стан алкогольного (іншого) сп`яніння і оформлення його результатів.

Відповідно до п. 2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858, огляду на стан спяніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані спяніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно з п. 3 розділу І цієї Інструкції ознаками алкогольного спяніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Огляд на стан спяніння проводиться поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування Міністерством охорони здоров`я України та Держспоживстандартом або лікарем закладу охорони здоровя (п. 6 розділу І Інструкції).

Із матеріалів цієї справи, зокрема, протоколу про адміністративне правопорушення від 23 грудня 2023 року серії ААД №258464, убачається, що цього ж дня о 07:38 год. у с. Ставки по вул. Гагаріна водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ИЖ 412», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з ротової порожнини, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі. Своїми діями ОСОБА_1 допустив порушення вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху.

До протоколу доданий висновок медичного огляду ОСОБА_1 з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 23 грудня 2023 року № 128, складений лікарем КНП «Бершадська окружна лікарня інтенсивного лікування Бершадської міської ради» ОСОБА_2 , у якому зазначено, що він відмовився від медичного огляду на стан сп`яніння.

Згідно доданих до протоколу письмових пояснень ОСОБА_1 останній транспортним засобом не керував, був затриманий на території ПсП. Жодних пояснень йому не надали. Усі матеріали були складені у райвідділі, коли він був затриманий. У лікарню був доставлений у кайданках, так як він транспортним засобом не керував огляд проходити відмовився.

Також до протоколу про адміністративне правопорушення доданий відеозапис з нагрудної камери поліцейського, яким зафіксована подія 23 грудня 2023 року за участі ОСОБА_1 від моменту прибуття керованого ним транспортного засобу до оформлення протоколу про адміністративне правопорушення.

Згідно рапорта інспектора СРПП ВП 1 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції Закревського О., ним спільно із поліцейським СРПП ст. сержантом поліції Слесаренком П. та поліцейським СРПП капралом поліції Устименком М. здійснювалося реагування на повідомлення ОСОБА_3 від 23 грудня 202 року, ЄО №6049, який працює охоронцем на бригаді біля залізничних колій, про нанесення йому у нічний час тілесних ушкоджень ОСОБА_4 . Під час усного спілкування із заявником на місце події на власному автомобілі «ИЖ 412», д.н.з. НОМЕР_1 , прибув ОСОБА_1 та почав розмову із ОСОБА_3 та працівниками поліції. ОСОБА_1 розмовляв у підвищеному тоні, розмахуючи руками, та робив різкі рухи, що не відповідало обстановці, поводив себе агресивно та не прогнозовано. Під час спілкування у ОСОБА_1 було відчутно запах алкоголю, тому для встановлення особи, а також опитування як учасника події останнього просили пред`явити документи, що посвідчують особу, посвідчення водія відповідної категорії та реєстраційні документи на автомобіль, на що ОСОБА_1 відмовився. Водію запропоновано пройти медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння після чого останній повідомив, що автомобілем не керував. Поліцейськими роз`яснено, що проводилася відеофіксація та його ознайомлено із відеодоказами. Однак ОСОБА_1 заперечував факт керування автомобілем продовжував поводити себе агресивно, розмовляючи по мобільному телефону відходив на великі відстані, неодноразово не виконував вказівки не залишати місце події. Останній ухилявся від надання чіткою відповіді щодо проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння та надалі дав зрозуміти, що від проходження огляду відмовляється. Тому було розпочато складання адміністративного протоколу. Під час складання протоколу ОСОБА_1 неодноразово намагався залишити місце події, чинив опір, тому для припинення правопорушення та забезпечення власної безпеки поліцейського була застосована фізична сила, а для затримання та конвоювання застосований спеціальний засіб (кайданки).

Протокол від 23 грудня 2023 року серії АА №142924 про адміністративне затримання ОСОБА_1 приєднаний до матеріалів справи.

Вирішуючи питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, суд першої інстанції дійшов висновку, що його вина цілком доведена матеріалами справи. Факт відмови ОСОБА_1 від проходження у встановленому порядку огляду на стан сп`яніння зафіксований відповідними, належними достовірними та достатніми доказами, які узгоджуються між собою, із іншими доказами у справі та є підтвердженням наявності у діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке виразилося у його відмові як особи, яка керувала транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

За викладених фактичних та об`єктивних обставин справи з висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваній постанові суду першої інстанції від 08 травня 2024 року, слід погодитися, оскільки вони є правильними, виваженими, належно умотивованими в установленому порядку та врешті справедливими.

Із поданого 07 червня 2024 року клопотання убачається, що ОСОБА_1 просить витребувати із КНП «Бершадська ОЛІЛ Бершадської міської ради» документи, на підставі яких був складений висновок від 23 грудня 2023 року №128. Однак апеляційний суд не вбачає підстав для його задоволення, оскільки вимогами КУпАП на суд не покладено обов`язок щодо збирання доказів у справі про адміністративне правопорушення, учасники провадження особисто реалізовують надані їм законом права. Крім того, зібраних у справі доказів у своїй сукупності достатньо для встановлення усіх обставин справи та прийняття рішення про доведеність вини у вчиненні зазначеного правопорушення.

Оскаржуючи постанову суду, ОСОБА_1 вказує на відсутність у матеріалах справи направлення для проходження медичного огляду, що свідчить про порушення вимог законодавства та є підставою для скасування судового рішення.

Однак із такими доводами скарги погодитися неможливо, оскільки направлення для проходження огляду це, у першу чергу, документ, на підставі якого працівники медичного закладу проводять огляд особи. У матеріалах справи наявний висновок за результатами медичного огляду, підписаний лікарем, з якого убачається, що ОСОБА_1 направлений на огляд поліцейським СРПП ВП №1 Гайсинського РУП старшим сержантом Слесаренком П. о 09:06 год. На спростування доводів скаржника це свідчить про дотримання працівниками поліції Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735. Обставини достеменної наявності направлення на огляд убачаються із матеріалів відеозапису з нагрудної камери поліцейського, де зафіксовано розмовою між ним та лікарем, що воно було оформлене та передавалося перед проведенням огляду. Сама по собі відсутність у матеріалах справи направлення у визначеній формі у даному випадку не спростовує факту дійсного проведення медичного огляду. Крім того, сам бланк направлення (додаток 1 до Інструкції) не містить будь-яких даних щодо перебування водія у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння, у зв`язку із чим суд вважає, що відсутність вказаного направлення у матеріалах справи не є беззаперечним доказом порушення поліцейськими порядку направлення водія для огляду на стан сп`яніння.

Суд критично оцінює твердження скаржника стосовно неналежності як доказу висновку щодо результатів медичного огляду від 23 грудня 2023 року №128 через зазначення про відмову ОСОБА_1 від медичного огляду.

Згідно з п. 20 розділу ІІІ Інструкції висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння складається у трьох примірниках в усіх випадках безпосередньо після огляду особи. Відповідно до п. 15-16 розділу ІІІ Інструкції діагноз встановлюється за результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторними дослідженнями, який вноситься до акта медичного огляду, а висновок щодо результатів медичного огляду видається на підставі акта медичного огляду.

Так із відеозапису слідує, що ОСОБА_1 був доставлений до медичного закладу та лікарем розпочата процедура огляду із встановлення загального стану здоров`я особи, надалі від проведення огляду із застосуванням алкотестера ОСОБА_1 відмовився, тому складення зрештою медичного висновку із фіксуванням відмови від огляду, зазначення цієї фактичної обставини у самому медичному висновку не є підставою для визнання медичного висновку недійсним, а цього доказу неналежним.

Попри зазначення як додатку до протоколу про адміністративне правопорушення акту огляду, недоречним є посилання скаржника на його відсутність, оскільки п. 10 розділу ІІ Інструкції вимагає складання акту огляду лише у тому випадку, якщо водій погодився та пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки із застосуванням спеціального технічного засобу. У даному випадку огляд ОСОБА_1 на місці зупинки транспортного засобу не проводився, відповідно у поліцейських не виникає обов`язку оформлення акту огляду особи, а відповідно приєднання його до матеріалів справи

Апеляційний суд погоджується із доводами апеляційної скарги щодо певних недоліків протоколу, наявність у ньому виправлень, а також відсутність у копії протоколу на відміну від оригіналу опису документів, що до нього додаються. Однак саме ці недоліки протоколу прямо та опосередковано не впливають на правильність ухваленого судом рішення та склад адміністративного правопорушення, а наявні виправлення по своїй суті є опискою, про що свідчить також той факт, що у ОСОБА_1 міститься копія даного протоколу з аналогічними виправленнями. До того ж, обставини, щодо яких є виправлення час вчинення правопорушення та частина інкримінованої норми КУпАП, не заперечуються скаржником.

Відтак, апеляційний суд приходить до переконання, що докази вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, були отримані з дотриманням вимог законодавства і суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність його вини у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, наведених у постанові суду від 08 травня 2024 року, оскільки вина правопорушника у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, цілком доведена матеріалами справи та зібраними у ній доказами.

Україна як Висока Договірна Сторона Конвенції Ради Європи про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, право на справедливий суд, закріплене в статті 6 цієї Конвенції, згідно з пунктом першим якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» національні суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та протоколи до неї і практику Європейсько-го суду як джерело права.

Вимога пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо обґрунтування судових рішень не може розумітися як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення ( Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, Європейський суд з прав людини, від 10 лютого 2010 року; Проніна проти України, № 63566/00, § 23, Європейський суд з прав людини, від 18 липня 2006 року ). Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання у першу чергу національно-го законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови у прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Наведені в апеляційній скарзі аргументи загалом не свідчать про порушення судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи стосовно ОСОБА_1 норм матеріального чи процесуального права, не спростовують правильний висновок судді суду першої інстанції. З урахуванням наведеного, посилання в апеляційній скарзі на необхідність закриття провадження у справі апеляційний суд визнає необґрунтованими та не знаходить законних підстав для їх задоволення.

На підставі вищевикладеного апеляційний суд дійшов переконання про відсутність законних підстав для скасування правильної, належно умотивованої постанови судді Бершадського районного суду Вінницької області від 08 травня 2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Бершадського районного суду Вінницької області від 08 травня 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького

апеляційного суду О.Ю. Береговий