Справа № 740/2576/24 Головуючий у 1 інстанції Гагаріна Т. О.
Провадження № 33/4823/673/24
Категорія - ст.ст.122-4, 124 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2024 року місто Чернігів

Чернігівський апеляційний суд під головуванням судді Заболотного В.М., з участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , захисника - Царенка А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 27 червня 2024 року,

В С Т А Н О В И В :

Цією постановою:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 ,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.122-4, ст.124, ст.36 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді у вигляді штрафу на користь держави у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 605,60 грн. судового збору.

Місцевим судом встановлено, що 16 квітня 2024 року о 15 год. 45 хв., у місті Ніжині, на перехресті вулиць Синяківська та Незалежності, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Mitsubishi Lancer, д.н.з. НОМЕР_1 , не виконав вимог дорожнього знаку «Дати дорогу», виїхав на головну дорогу - вул. Незалежності і скоїв наїзд на велосипедиста неповнолітнього ОСОБА_4 , внаслідок чого автомобіль та велосипедист отримали пошкодження, та залишив місце скоєння ДТП.

Постановою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 27 червня 2024 року, адміністративні справи № 740/2576/24, № 740/2577/24 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-4, ст.124 КУпАП - об`єднано в одне провадження, присвоєно номер 740/2576/24, провадження № 3/740/1148/24.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову місцевого суду та закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу даних адміністративних правопорушень. Вважає, що суд першої інстанції формально підійшов до вирішення справи, не дослідив у повній мірі обставини вчинення правопорушення та прийняв передчасне рішення про накладення адміністративного стягнення. Вказує, що не було зіткнення з велосипедистом; ОСОБА_4 , керуючи велосипедом, сам упав попереду його автомобіля. Зазначає, що матеріали справи не містять доказів, які б переконливо свідчили про недостовірність його пояснень, що він надав у суді та під час складання протоколу, та які підтверджували б хто саме з учасників ДТП порушив Правила дорожнього руху, як і того чи були в дійсності виконані обома водіями вимоги Правил дорожнього руху. Локалізація механічних пошкоджень транспортних засобів, зафіксованих у схемі місця ДТП, не дозволяє дійти обґрунтованого висновку про спростування версій події, у зв`язку з чим схема ДТП, яка була складена без його присутності, доказом бути не може. Звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні пояснення самого ОСОБА_4 , вони у нього взагалі не відбиралися і поліцейський складав протокол та всі матеріали зі слів батька ОСОБА_5 , який не був на місці події.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; перевіривши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Основним завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення, відповідно до ст.245 КУпАП є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із Законом.

Згідно ст.280 КУпАП суд при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Також, Пленум Верховного Суду України в абз.3, 5 п.24 своєї постанови №14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», роз`яснив, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КУпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Висновок суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_2 ознак адміністративних правопорушень, передбачених ст.124 та ст.122-4 КУпАП, за обставин, викладених у постанові суду, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується сукупністю доказів, перевірених у судовому засіданні та належно оцінених судом.

Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №005113 від 17.04.2024, ОСОБА_2 , 16 квітня 2024 року о 15 год 45 хв, у м. Ніжині, на перехресті вулиць Синяківська та Незалежності, керуючи автомобілем Mitsubishi Lancer, д.н.з. НОМЕР_1 , не виконав вимог дорожнього знаку «Дати дорогу», виїхав на головну дорогу вул. Незалежності і скоїв наїзд на велосипедиста ОСОБА_4 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п.п.8.1, 8.4, 16.11 ПДР України, за що відповідальність передбачена ст.124 КУпАП (а.с.2)

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №005114 від 17.04.2024, ОСОБА_2 , 16 квітня 2024 року о 15 год 45 хв, в м. Ніжині, на перехресті вулиць Синяківська та Незалежності, керуючи автомобілем Mitsubishi Lancer, д.н.з. НОМЕР_1 , та будучи причетним до ДТП, зник з місця пригоди у невідомому напрямку, чим порушив вимоги п.2.10 а, б, в, г Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст.122-4 КУпАП (а.с.12).

Отже, протоколи про адміністративне правопорушення є документами, що офіційно засвідчують факт учинення неправомірних дій, і є одним із джерел доказів, в силу положень ст.251 КУпАП.

Також, вина ОСОБА_2 підтверджується:

- схемою наслідків ДТП без потерпілих, в якій відображені ділянка дороги, де сталася дорожньо-транспортна пригода, сталі орієнтири, до яких на схемі здійснена прив`язка об`єктів, транспортні засоби, причетні до ДТП, координати їх розміщення відносно елементів проїзної частини та об`єктів (а.с.3);

- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 16.04.2024 (а.с.4);

- письмовими поясненнями самого ОСОБА_2 від 17.04.2024 року в частині часу і місця події (а.с.6);

- письмовими поясненнями представника потерпілого ОСОБА_6 згідно, яких 16.04.2024 близько 14 год. 40 хв., у м. Ніжині, на перехресті вулиць Синяківська та Незалежності, його сина, який керував велосипедом, не пропустив автомобіль, який виїжджав з другорядної на головну дорогу. Автомобіль, повертаючи ліворуч в напрямку вул. Б.Хмельницького, здійснив наїзд на велосипед в заднє колесо, після чого його син упав з велосипеда. У сина був пошкоджений одяг, рюкзак, був забій ліктя правої руки. До його сина підійшов водій автомобіля дав йому 500 гривень та поїхав з місця події (а.с.5);

- актом огляду тимчасового затримання транспортного засобу від 17.04.2024 (а.с.8).

Відеозапис з вуличних камер спостереження, дійсно не містить обставин ДТП, але містить інформацію щодо зупинки транспортного засобу саме під керуванням ОСОБА_2 та спілкування останнього та свідка з потерпілим, і в подальшому залишення місця ДТП.

Стаття 124 КУпАП передбачає відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

За змістом пунктів 8.1, 8.4, 16.11 Правил дорожнього руху, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками. Дорожні знаки поділяються на групи: знаки пріоритету. Встановлюють черговість проїзду перехресть, перехрещень проїзних частин або вузьких ділянок дороги (в тому числі знак «Дати дорогу». На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається другорядною дорогою, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

Проте, вищевказаних правил ОСОБА_2 не дотримався, оскільки, керуючи автомобілем Mitsubishi Lancer, д.н.з. НОМЕР_1 , не виконав вимог дорожнього знаку «Дати дорогу», виїхав на головну дорогу вул. Незалежності і скоїв наїзд на велосипедиста - неповнолітнього ОСОБА_4 .

Саме такий механізм дорожньо-транспортної пригоди, на переконання суду апеляційної інстанції, повністю відповідає об`єктивним даним, що зазначені в матеріалах справи, та підтверджений зібраними по справі доказами, і що спростовує пояснення ОСОБА_2 про відсутність його вини в даній ДТП.

Диспозиція ст.122-4 КУпАП передбачає відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Причетні до дорожньо-транспортної пригоди особи зобов`язані залишатися на місці пригоди. Під час з`ясування причин виникнення дорожньо-транспортної пригоди важливою обставиною є розташування транспортних засобів і предметів на місці ДТП. Тому, для того щоб об`єктивно виявити винних у виникненні ДТП, Правилами дорожнього руху забороняється переміщення транспортних засобів і предметів, а також зміна їх розташування в межах транспортного засобу або місця ДТП.

Цих вимог Правил дорожнього руху ОСОБА_2 теж не дотримався, оскільки в умовах даної дорожньо-транспортної пригоди вищевказані вимоги норми закону поширювалися саме на водія автомобіля Mitsubishi Lancer , який, після допущеного зіткнення, повинен був зупинитися та залишитися на місці пригоди до прибуття працівників поліції.

В свою чергу, жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви в об`єктивності вищевказаних матеріалів, їх фальсифікації, апелянтом не надано, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду.

Перевіркою матеріалів адміністративної справи не встановлено порушень при оформленні матеріалів ДТП, у тому числі при складанні протоколу про адміністративне правопорушення та схеми до нього.

Апеляційний суд також, не може взяти до уваги надані ОСОБА_2 пояснення - графічні зображення до місця ДТП, оскільки останній був ознайомлений із складеною працівником поліції схемою ДТП, своїм підписом підтвердив, у тому числі, дані про пошкодження транспортних засобів. Жодних зауважень на час її підписання останній не висував.

Схема дорожньо-транспортної пригоди, характер отриманих технічних ушкоджень та їх механізм, а також розміщення транспортних засобів на проїжджій частині, відображених у схемі, узгоджуються з поясненнями потерпілого.

Місцевий суд вірно критично оцінив пояснення ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_7 , зокрема щодо моменту появи велосипедиста в їх полі зорі та обставин його падіння.

Крім того, поведінка ОСОБА_2 відразу після вказаної ДТП, а саме той факт, що останній дав гроші потерпілому в сумі 500 грн., вказує на те, що він фактично скористався неповнолітнім віком потерпілого та вказаним вчинком мав на меті уникнути відповідальності.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази, які б не були предметом дослідження в суді першої інстанції, або порушень судом вимог матеріального або процесуального закону, які б спростовували висновки суду і були б підставами для зміни або скасування судового рішення.

Отже, всебічно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи в розрізі із наявними у ній доказами в їх сукупності, апеляційний суд повністю погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що виникнення дорожньо-транспортної пригоди є в прямому безпосередньому причинному зв`язку з порушенням Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_2 та відповідно пошкодженням транспортних засобів. Погоджується суд апеляційної інстанції із висновком суду про те, що ОСОБА_2 , будучи причетним до вказаної ДТП, залишив місце події.

Відтак, усі доводи апелянта щодо незаконності судового рішення, жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції, і на думку апеляційного суду, фактично спрямовані на уникнення ОСОБА_2 адміністративної відповідальності за вчинені правопорушення шляхом закриття провадження у справі, на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Стягнення ОСОБА_2 призначено у відповідності з вимогами ст.33 КУпАП, з урахуванням вимог ст.36 КУпАП, у розмірі, визначеному санкцією ст.122-4 КУпАП, яка є найбільш суворою.

Відтак, постанова місцевого суду відповідає вимогам закону, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для її скасування.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 27 червня 2024 року щодо нього - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

СуддяВ. М. Заболотний