Справа № 462/1073/24 Головуючий у 1 інстанції: Пилип`юк Г.М.
Провадження № 33/811/875/24 Доповідач: Маліновська-Микич О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2024 року суддя Львівського апеляційного суду Маліновська-Микич О.В., з участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його представника адвоката Купця О.І., розглянувши апеляційну скаргу представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Купця О.І. на постанову Залізничного районного суду м. Львова від 22 травня 2024 року,

встановив:

постановою Залізничного районного суду м. Львова від 22 травня 2024 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та обрати йому адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави у розмірі 605,60 грн.

Відповідно до постанови, ОСОБА_1 30.01.2024 року о 13 год. 00 хв. на пл. Двірцевій, 1 у м. Львові керував транспортним засобом «Hyundai» д.н.з. НОМЕР_1 під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Медичний огляд проводився у встановленому законодавством порядку в медичному закладі КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенцій та терапії узалежнень» та підтверджується висновком медичного закладу № 000302 від 30.01.2024 року, чим порушив вимоги п. 2.9б Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись адвокат Купець О.І. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу у якій просить скасувати постанову Залізничного районного суду м. Львова від 22 травня 2024 року та закрити провадження у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що оскаржувана постанова винесена з грубим порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а суддею першої інстанції допущено неповноту і однобічність у досліджені доказів та не надано їм належної оцінки.

Стверджує, що суду першої інстанції потрібно було встановити чи фактично впливали будь-які лікарські препарати на увагу та швидкість реакції ОСОБА_1 . Під час медичного огляду встановлено, що мовна здатність ОСОБА_1 не порушена, хода без змін, результат за пробою Шульте у межах норми.

Наголошує, що мали місце порушення вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння бо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 р. № 1452/735 (далі Інструкція), зокрема п.7,8,15 розділу III, а суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що експрес-тест є швидким і достовірним засобом, що виявляє наявність лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Стверджує, що судом встановлено обставини, які не відповідають фактичним обставинам справи, так у ОСОБА_1 виявлено позитивну реакцію на наявність барбітуратів, однак жодного позитивного результату на наявність лікарських препаратів не було, оскільки лабораторних досліджень для виявлення лікарських препаратів не проводилося, і ОСОБА_1 неодноразово і чітко зазначав свою незгоду із проведеним дослідженням.

Зазначає, що судом першої інстанції було необґрунтовано відмовлено у задоволенні клопотання про проведення судово-токсикологічної експертизи, а на момент розгляду справи апеляційним судом таку провести видається неможливим у зв`язку із закінченням 90 днів терміну протягом якого згідно з Інструкцією зберігається відібраний зразок біоматеріалу сечі ОСОБА_1 .

Обгрунтовує, що докази винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, на які послався суд першої інстанції є неналежними та недопустимими.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , та його представника адвоката Купця О.І. про задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що така підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.245 КУпАП під час провадження в справах про адміністративні правопорушення забезпечується всебічне, повне і об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, вирішення її в точній відповідності із законом. Вимогами ст.ст. 278, 280 КУпАП встановлено, що при підготовці до розгляду справи суд вирішує, зокрема, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи, а при розгляді справи суд зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено правопорушення та чи винна особа в його вчиненні.

Аналіз матеріалів справи свідчить про те, що зазначених вимог закону суд першої інстанції, вирішуючи питання про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КупАП не дотримався.

Як на доказ винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КупАП суд першої інстанції послався на протокол ААД № 567783 від 30 січня 2024 року, висновок № 000302 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 30 січня 2024 року, рапортом від 30 січня 2024 року, постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАД № 064275 від 30 січня2024 року, відеозаписом із нагрудних камер працівників патрульної поліції..

Вказані докази апеляційний суд не може визнати належними, допустимими, достовірними та такими, які узгоджуються із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», і які свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, виходячи із наступного.

Згідно із ст.266 КУпАП, вимог «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (далі Порядок) та Інструкції, особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог ст.266 КУпАП, та висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог Інструкції, вважаються недійсними.

При апеляційному розгляді встановлено порушення згаданих законодавчих вимог.

Так, суд першої інстанції обґрунтовуючи винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП прийшов до переконання, що огляд ОСОБА_1 проводився за допомогою тесту, який є видом лабораторного дослідження, не ставить під сумнів висновок медичного огляду про керування ОСОБА_1 транспортним засобом під дією лікарських препаратів.

Апеляційний суд не може погодитися із таким висновком, з наступних підстав. Пунктами 15, 16 розділу ІІІ Інструкції визначено, що діагноз, який вноситься до акта медичного огляду, встановлюється за результатами лабораторних досліджень. Дані, отримані в результаті тестування, є лише попереднім якісним результатом. Для отримання заключного результату необхідно проводити лабораторні дослідження. Зразки, які показали позитивний результат, повинні бути підтверджені більш специфічним методом, наприклад, газовою хроматографією, мас-спектометрією.

Апеляційним судом витребувано медичні документи, на підставі яких складено висновок №000302 від 30 січня 2024 року щодо результатів медичного огляду ОСОБА_1 та встановлено, що лабораторні дослідження проведено 31 січня 2024 року, що ставить під обґрунтований сумнів, дані, що містяться у висновку від 30 січня 2024 року. Тобто висновок складено на підставі результату швидкісного тесту, натомість обов`язкове лабораторне дослідження проведено на наступний день після того, як проведено огляд ОСОБА_1 , складено висновок лікаря та протокол про адміністративне правопорушення.

ОСОБА_1 апеляційному суду пояснив, що просив працівників медичного закладу провести лабораторне дослідження його біологічного середовища, відмінного від сечі. На таке прохання, отримав відповідь «ми такого не проводим», згадане підтверджується оглянутим апеляційним судом відеозаписом.

Відповідно п.10 Порядку огляд водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я проводиться в будь-який час доби із застосуванням спеціальних технічних засобів (законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність), тестів на вміст наркотичного засобу або психотропної речовини в організмі особи. У разі позитивного результату тесту обов`язковим є підтвердження наявності наркотичного засобу або психотропної речовини лабораторним дослідженням.

Отже, апеляційним судом встановлено, що в порушення вимог пунктів 12, 13 Інструкції та п.10 Порядку у ОСОБА_1 не відбиралися для дослідження кров, слина чи змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук, тобто ОСОБА_1 не було надано можливості здати інший вид біологічного середовища для аналізу, що прямо передбачено п.п. 12, 13 Інструкції, лікарем закладу охорони здоров`я не було дотримано передбаченої законом процедури, лабораторні дослідження біологічного середовища, яке є обов`язковим, у день складення висновку не проводилось, а тому такий огляд вважається недійсним.

Крім того, як вбачається із оглянутого апеляційним судом відеозапису ОСОБА_1 під час спілкування з поліцейськими, поводив себе адекватно, чітко відповідав на їхні запитання, на пропозицію поїхати у медичний заклад погодився одразу. При цьому працівники патрульної поліції будь-яких ознак стану сп`яніння ОСОБА_2 не назвали, процедуру та порядок огляду не пояснили, як і не роз`яснили права передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП

У медичному закладі ОСОБА_2 поводив себе спокійно та зібрано, добровільно здав біологічний матеріал сечу, яка медичним працівником була протестована за допомогою швидкого-тесту, проте лабораторне дослідження відібраного в ОСОБА_2 біоматеріалу для підтвердження позитивного результату експрес-тесту 30 січня 2024 року не проводилося. Зокрема, ОСОБА_2 було відмовлено у відібранні в нього для лабораторного дослідження іншого біологічного матеріалу, наприклад крові.

З викладеного апеляційний суд приходить до обґрунтованого висновку, що ОСОБА_2 під час медичного огляду був позбавлений можливості скористатися своїми правами щодо можливості здачі для дослідження біологічного матеріалу крові, та медичними працівниками були порушені вимоги законодавства щодо проведення обов`язкового лабораторного дослідження біоматеріалу на предмет підтвердження перебування ОСОБА_2 під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що лише на підставі проведення попереднього тестування біоматеріалу з допомого експрес-тесту в силу законодавчих вимог п.10 Порядку, не можливим є встановлення в особи стану наркотичного сп`яніння чи перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Таким чином, апеляційним судом встановлено те, що медичними працівниками було порушено вимоги законодавства щодо порядку проведення огляду ОСОБА_2 на виявлення лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що в своїй сукупності ставить під обґрунтований сумнів законність наявного в матеріалах справи медичного висновку №000302 від 30 січня 2024 року, складеного за результатами медичного огляду ОСОБА_2 .

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що у наявному у матеріалах справи рапорті працівника патрульної поліції Н.Байдани (а.с.4), зазначено про те що «нами було зупинено автомобіль марки «Hyundai» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 2». Згадане твердження не відповідає дійсності, спростовується оглянутим апеляційним судом відеозаписом події, автомобіль марки «Hyundai» д.н.з. НОМЕР_1 у русі не перебував, стояв на місці припаркованим, з порушенням вимог дорожнього знаку 3.34 «Зупинка заборонена».

Апеляційним судом встановлено, що із матеріалів справи не видається можливим встановити, який саме огляд необхідно було провести ОСОБА_1 . Так, із рапорту працівника патрульної поліції вбачається, що у ОСОБА_2 виявлено ознаки наркотичного сп`яніння, проте які саме не зазначено. У направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння теж вказано про наркотичне сп`яніння. У медичному закладі медичний працівник повідомив ОСОБА_1 , що будуть проводити тест на наявність наркотичних речовин. Однак результату на підтвердження наркотичного сп`яніння у матеріалах справи відсутні, натомість наявний висновок про перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції.

Крім того, із матеріалів справи вбачається що представник ОСОБА_1 адвокат Купець О.І. клопотав про проведення судово-токсикологічної експертизи зокрема щодо виявлення кількісної характеристики речовини препарату, що могла б спричинити зниження уваги та/або швидкість реакції на момент огляду ОСОБА_1 30 січня 2024 року, (а.с.12-14). Постановою судді Залізничного районного суду м.Львова від 02 квітня 2024 року у задоволенні такого клопотання було відмовлено (а.с.36). Із долучених до матеріалів справи відповідей на адвокатські запити (а.с. 51 зворот) вбачається, що зберігання зразків біологічного середовища більше 90 днів не передбачено; визначення кількісного вмісту барбітуратів у біологічному матеріалі не проводиться (а.с.53 зворот).

Відтак, апеляційний суд приходить до переконання, що наявність стану перебування ОСОБА_1 під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, зокрема барбітуратів, не підтверджено належними, допустимими та достовірними доказами.

Таким чином, крізь призму вимог ст.62 Конституції України про те, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність скасування як незаконної постанови суду першої інстанції, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки судом першої інстанції під час розгляду справи були проігноровані встановлені апеляційним судом обставини, які мають істотне значення для вирішення справи по суті, а провадження у справі слід закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Купця О.І. задоволити.

Постанову Залізничного районного суду м. Львова від 22 травня 2024 року щодо ОСОБА_1 скасувати, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя О.МАЛІНОВСЬКА - МИКИЧ