Справа № 136/435/24
Провадження № 33/801/434/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шпортун С. В.
Доповідач: Береговий О. Ю.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Берегового О. Ю.,

за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , прокурора Грушковського В. Ю.,

розглянув апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Панасюк Катерини Юріївни на постанову Липовецького районного суду Вінницької області від 04 квітня 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП,

встановив:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 28 лютого 2024 року №127 ОСОБА_1 , будучи депутатом 8 скликання Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області та відповідно до п.п. «б» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом, на якого поширюється дія вказаного Закону, та в силу примітки до ст. 172-7 КУпАП, суб`єктом адміністративного правопорушення пов`язаного з корупцією, відповідальність за яке передбачена ст. 172-7 КУпАП «Порушення вимог щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів», в порушення вимог ст. 35-1 Закону України «Про запобігання корупції», ст. 59-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», 06 липня 2022 року, будучи присутнім на засіданні 37 сесії восьмого скликання Липовецької міської ради при розгляді питання №16 «Про надання в оренду ПрАТ «ЗЕРНОПРОДУКТ МХП» земельної ділянки комунальної власності сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», публічно не повідомив сесію про наявність у нього реального конфлікту інтересів, тобто суперечності між його приватним інтересом, так як він зацікавлений не зашкодити вигідним для нього договірним відносинам з ПрАТ «ЗЕРНОПРОДУКТ МХП», та дискреційними повноваженнями депутата 8 скликання Липовецької міської ради, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень на сесії міської ради, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, тобто - неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у нього реального конфлікту інтересів.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 28 лютого 2024 року №128 ОСОБА_1 , будучи депутатом 8 скликання Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області та відповідно до п.п. «б» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом, на якого поширюється дія вказаного Закону, та в силу примітки до статті 172-7 КУпАП також суб`єктом адміністративного правопорушення пов`язаного з корупцією, відповідальність за яке передбачена ст. 172-7 КУпАП «Порушення вимог щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів», в порушення вимог ст. 35-1 Закону України «Про запобігання корупції», ст. 59-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», 06 липня 2022 року, будучи присутнім на засіданні 37 сесії восьмого скликання Липовецької міської ради при розгляді питання №16 «Про надання в оренду ПрАТ «ЗЕРНОПРОДУКТ МХП» земельної ділянки комунальної власності сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», вчинив дію шляхом обговорення та голосування за вказане питання «ЗА», цим самим прийняв рішення в умовах реального конфлікту інтересів, тобто суперечності між його приватним інтересом, так як він зацікавлений не зашкодити вигідним для нього трудовим відносинам з ПрАТ «ЗЕРНОПРОДУКТ МХП», та дискреційними повноваженнями депутата 8 скликання Липовецької міської ради, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень на сесії міської ради, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною другою статті 172-7 КУпАП, тобто вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Постановою Липовецького районного суду Вінницької області від 04 квітня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3 400,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 грн, зарахувавши його до спеціального фонду Державного бюджету України.

Не погоджуючись із такою постановою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_1 адвокат Панасюк К. Ю. оскаржує її в апеляційному порядку, просить постанову суду скасувати, а провадження у справі - закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. Вважає оскаржувану постанову винесеною за неповного дослідження фактичних обставин справи, що призвело до винесення незаконної постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності. Зазначає, що визнаючи ОСОБА_1 винним, суд вважав достатніми відомості у протоколі в частині формулювання приватного інтересу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, тоді як у протоколі приватний інтерес ОСОБА_1 сформульований загальною фразою з Методичних рекомендацій НАЗК і визначений як «не зашкодити вигідним для особи договірним відносинам». При цьому у протоколі не зазначено як саме утримання від голосування могло вплинути на трудові відносини ОСОБА_1 , хто саме мав зашкодити таким трудовим відносинам, не зазначається яке співвідношення формулювання «не зашкодити трудовим правовідносинам» має із поняттям «немайновий інтерес» як складової частини приватного інтересу. Тобто по суті особі було інкриміновано факт перебування у трудових відносинах з ПрАТ «ЗЕРНОПРОДУКТ МХП» , що не може свідчити про наявність приватного інтересу. Зі змісту протоколу та наявних у матеріалах справи доказів неможливо дійти висновку про існування реальних підстав вважати, що трудові відносини між особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, та ПрАТ «ЗЕРНОПРОДУКТ МХП» могли впливати на неупередженість ОСОБА_1 , а формулювання приватного інтересу є нічим іншим як припущенням особи, яка складала протокол про адміністративне правопорушення. Окрім того, судом не взято до уваги роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, надані у інформаційному листі «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією», а саме щодо встановлення наявності обов`язкової сукупності юридичних фактів, з якими пов`язане виникнення реального конфлікту інтересів. Встановлення цих фактів має бути відображено у протоколі про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, та, відповідно, у постанові суду. Проте зі змісту протоколу слідує, що такі юридичні факти викладені загальними фразами, тобто, як зазначалось, не розкрито у чому полягає приватний інтерес ОСОБА_1 , що як наслідок вказує на невмотивованість впливу такого інтересу на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішення.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, співставивши їх з наявними в матеріалах справи доказами, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Статтею 245 КУпАП визначені завдання провадження у справах про адміністративні правопорушення. Це своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган ( посадова особа ) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо підчас розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП вина особи у вчиненні адміністративного правопорушення доводиться доказами. Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, суд першої інстанції, аналізуючи зібрані у справі докази та акцентуючи основну увагу на Витязі з протоколу засідання 37 сесії Липовецької міської ради 8 скликання від 06 липня 2022 року та Результатах відкритого поіменного голосування 37 сесії 8 скликання від 06 липня 2022 року до питання №16, встановив, що під час розгляду вказаного питання обговорювалася можливість передачі земельної ділянки іншим особам, тоді як ОСОБА_1 , будучи депутатом та перебуваючи у трудових відносинах з ПрАТ «ЗЕРНОПРОДУКТ МХП», невідкладно не повідомив про це колегіальний орган, публічно не оголосив про виникнення конфлікту інтересів та взяв участь у голосуванні. Відповідно суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 цілком усвідомлюючи, що вказане питання стосується суб`єкта господарювання з яким він перебуває у трудових відносинах, маючи приватний інтерес не зашкодити таким відносинам та дискреційні повноваження депутата на сесії Липовецької міської ради, достовірно знаючи, що в нього виник реальний конфлікт інтересів, свідомо допустив та публічно не повідомив сесію про його виникнення та взяв участь у розгляді вказаного питання, цим самим вчинив дію шляхом голосування за вказане питання «за», перебуваючи в умовах реального конфлікту інтересів, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 35-1 Закону України «Про запобігання корупції».

Однак з даним висновком суд апеляційної інстанції погодитись не може з огляду на наступне.

Судом встановлено, що рішенням від 20 листопада 2020 року №1 першої сесії 8 скликання Липовецької міської ради вирішено прийняти до відома факт початку повноважень депутатів Липовецької міської ради 8-го скликання, зокрема, ОСОБА_1 .

Відповідно до п.п. «б» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» депутати місцевих рад є суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону.

Відтак ОСОБА_1 як депутат Липовецької міської ради є суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією.

Із витягу рішення Липовецької міської ради від 16 липня 2021 року №402 17 сесії 8 скликання «Про внесення змін до рішення 1 сесії міської ради 8 скликання від 04 грудня 2020 року за №26 «Про затвердження Регламенту Липовецької міської ради восьмого скликання»» слідує, що Регламентом міської ради встановлений порядок врегулювання конфлікту інтересів у діяльності депутатів міської ради та міського голови.

Згідно відповіді ПрАТ «ЗЕРНОПРОДУКТ МХП» від 09 січня 2024 року №29 ОСОБА_1 прийнятий на роботу до товариства з 01 жовтня 2008 року та працює по даний час.

Як слідує із Витягу з протоколу №37 позачергової 37 сесії міської ради 8 скликання від 06 липня 2024 року, на розгляд сесії у порядку денному було винесено питання №16 «Про надання в оренду ПрАТ «ЗЕРНОПРОДУКТ МХП» земельної ділянки комунальної власності сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва». Голова постійної комісії міської ради із земельних відносин ОСОБА_2 виступив та повідомив, що вказане питання було розглянуто на засіданні постійної комісії. Після обговорення міський голова ОСОБА_3 поставив проєкт рішення на голосування в цілому; проєкт рішення з 16 питання прийнято в цілому більшістю голосів. За результатом голосування: усього проголосувало 23, з них: «за» - 20, «проти» - 0, «утрималось» - 3, не голосувало 1.

Відповідно до Результатів відкритого поіменного голосування 37 сесії 8 скликання від 06 липня 2022 року з 16 питання «Про надання в оренду ПрАТ «ЗЕРНОПРОДУКТ МХП» земельної ділянки комунальної власності: сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», в цілому на позачерговій 37 сесії Липовецької міської ради 8 скликання 06 липня 2022 року, ОСОБА_1 голосував «ЗА» прийняття рішення.

Згідно з рішенням 37 сесії 8 скликання Липовецької міської ради від 06 липня 2022 року №954 «Про надання в оренду ПрАТ «ЗЕРНОПРОДУКТ МХП» земельної ділянки комунальної власності сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», було надано в оренду ПрАТ «ЗЕРНОПРОДУКТ МХП» (код ) строком на один рік земельну ділянку комунальної власності сільськогосподарського призначення площею 5,0000 га кадастровий номер :03:000:3096 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (01.01), що розташована за межами м. Липовець Липовецької територіальної громади Вінницького району Вінницької області та встановлено орендну плату в розмірі 8% від середньої нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Вінницькій області.

Частинами 1, 3 ст. 8 3акону України «Про статус депутатів місцевих рад» визначено, що депутат місцевої ради є представником інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу та член ради, здійснюючи депутатські повноваження повинен дотримуватися таких правил депутатської етики, а саме: не використовувати депутатський мандат в особистих інтересах, керуватися у своїй діяльності загальновизнаними принципами порядності, честі і гідності. На депутатів місцевих рад поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції».

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України «По статус депутатів місцевих рад», ч. 6 ст. 49 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» депутат місцевої ради користується правом ухвального голосу з усіх питань, що розглядаються на засіданнях ради та її органів, до складу яких він входить. Депутат місцевої ради набуває права ухвального голосу з моменту визнання його повноважень.

Згідно ч. 2, 4 ст. 49 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» депутат представляє інтереси всієї територіальної громади, має всю повноту прав, що забезпечують його активну участь у діяльності ради та утворюваних нею органів, несе обов`язки перед виборцями, радою та її органами, виконує їх доручення. Депутат, крім секретаря ради, повинен входити до складу однієї з постійних комісій ради. Депутат зобов`язаний брати участь у роботі сесій ради, засідань постійної та інших комісій ради, до складу яких його обрано.

Отже, депутати місцевих рад, які, крім конституційних гарантій, закріплених у ст. 38 Конституції України, відповідно до Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» користуються ухвальним голосом з усіх питань, що розглядаються на засіданнях рад та їх органів, до складу яких вони входять. Тобто до інтересів представницьких повноважень відноситься голосування на сесіях ради.

Диспозицією ч.1 ст.172-7 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за неповідомлення особою, у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів. Частина 2 ст.172-7 КУпАП встановлює відповідальність за вчинення дій чи прийняття рішення в умовах реального конфлікту інтересів.

Диспозиції цієї статті є бланкетними і лише описують безпосередньо самі правопорушення, але для повного визначення ознак цих правопорушень відсилають до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які визначають правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень.

Закон України «Про запобігання корупції» визначає правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень.

Згідно з приміткою ст. 172-7 КУпАП, під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

Аналогічне визначення реального конфлікту інтересів міститься у ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», де розкривається зміст такого терміну як приватний інтерес, яким є будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Згідно п. 1-3 ч.1 ст.28 Закону України «Про запобігання корупції» особи зобов`язані вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів, повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно, а також не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Частина 1 ст. 35 Закону України «Про запобігання корупції» передбачає, що особливості врегулювання конфлікту інтересів у діяльності окремих категорій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в тому числі і депутатів місцевих рад, визначаються законами, які регулюють статус відповідних осіб та засади організації відповідних органів.

Статтею 59-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що сільський, селищний, міський голова, секретар, депутат сільської селищної, міської ради, голова, заступник голови, депутат районної, обласної, районної у місті ради публічно повідомляє про конфлікт інтересів, який виник під час участі у засіданні ради, іншого колегіального органу (комісії, комітету, колегії тощо), відповідному колегіальному органу та не бере участі у розгляді, підготовці та прийнятті рішень відповідним колегіальним органом. Якщо неучасть осіб, зазначених у частині першій цієї статті, у прийнятті рішення призведе до втрати повноважності відповідної ради, іншого колегіального органу, особи, у яких наявний конфлікт інтересів, беруть участь у прийнятті радою, іншим колегіальним органом рішення, за умови публічного самостійного повідомлення про конфлікт інтересів під час засідання колегіального органу. Якщо повідомлення про конфлікт інтересів здійснено на засіданні ради, іншого колегіального органу, інформація про таке повідомлення обов`язково вноситься до протоколу засідання ради, іншого колегіального органу.

Відповідно до роз`яснень, наданих Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у інформаційному листі «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією» № 223-943/0/4-17 від 22 травня 2017 року, аналіз термінів «потенційний інтерес» та «реальний інтерес», які містяться у ч.1 ст.1 Закону, з урахуванням висновку науково-правової експертизи Ради науково-правових експертиз при Інституті держави і права ім. В.М. Корецького НАН України від 29 квітня 2016 року № 126/50-е, щодо законодавства про боротьбу з корупцією дає можливість констатувати, що потенційний конфлікт інтересів відрізняється від реального тим, що при потенційному конфлікті встановлюється лише наявність, існування приватного інтересу особи, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, тоді як при реальному конфлікті інтересів існуюча суперечність між наявним приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями безпосередньо впливає (вплинула) на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання вказаних повноважень. Крім того, це також визначає ступінь впливу цієї суперечності на прийняття рішення чи вчинення дії, який повинен мати об`єктивний вираз, а також часовий взаємозв`язок між прийняттям рішення та наявністю певних ознак, що мають місце при цьому.

Тобто відмінність між цими поняттями полягає в тому, що для встановлення факту реального конфлікту інтересів недостатньо констатувати існування приватного інтересу, який потенційно може вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, а слід безпосередньо встановити, що а) приватний інтерес наявний, б) він суперечить службовим чи представницьким повноваженням і в) така суперечність реально впливає на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій.

Для встановлення ж наявності факту прийняття рішення в умовах реального конфлікту інтересів, у тому числі, і для кваліфікації рішення як такого, що прийняте в умовах реального конфлікту інтересів, необхідно також встановити наявність обов`язкової сукупності відповідних юридичних фактів: 1) наявність факту приватного інтересу, який має бути чітко сформульований (артикульований) та визначений; 2) наявність факту суперечності між приватним інтересом і службовими чи представницькими повноваженнями із зазначенням того, у чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення; 3) наявність повноважень на прийняття рішення; 4) наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об`єктивність або неупередженість рішення.

Без наявності хоча б одного із зазначених фактів із цієї сукупності, реальний конфлікт інтересів не виникає, а тому встановлення таких обставин в обов`язковому порядку має бути відображено, як у протоколі про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, так і у судовому рішенні.

Конфлікт інтересів повинен бути реальним (очевидним) і передбачуваним. Тобто конфлікт інтересів має місце тоді, коли вказана суперечність фактично вплинула чи могла вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих особі службових повноважень.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян встановлений порядок управління, і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Згідно протоколів про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, від 28 лютого 2024 року №127 та №128 приватний інтерес ОСОБА_1 полягає у зацікавленості не зашкодити вигідним для нього трудовим відносинам з ПрАТ «ЗЕРНОПРОДУКТ МХП». Проте наявність лише трудових відносин не породжує приватного інтересу. Методичні рекомендації НАЗК щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» у питаннях запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, дотримання обмежень щодо запобігання корупції, на які містяться посилання у протоколах, не відносить трудові відносини депутата із роботодавцем до типових обставин та ситуацій, що свідчать про наявність приватного інтересу чи зумовлює його виникнення. Факт перебування ОСОБА_1 у трудових відносинах з ПрАТ «ЗЕРНОПРОДУКТ МХП» на посаді, яка не передбачає можливість реалізації розпорядчих чи представницьких функцій від імені та в інтересах юридичної особи не є достатнім доказом наявності у нього приватного інтересу та виникнення у зв`язку із цим реального конфлікту інтересів при реалізації ним функцій депутата міської ради.

Натомість матеріали адміністративної справи не містять жодних доказів про факти, що утримання ОСОБА_1 у голосуванні на сесії міської ради навпаки будь-яким чином зашкодить його трудовим договірним відносинам із ПрАТ «ЗЕРНОПРОДУКТ МХП», тим паче чи такі є вигідними в контексті приватного інтересу, як про те зазначено у протоколі.

За вказаних обставин апеляційний суд не вбачає доказів наявності приватного інтересу ОСОБА_1 , який суперечить представницьким повноваженням і така суперечність реально впливає на об`єктивність та неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій останнім.

У разі коли, «приватний інтерес» відсутній, то і реальний конфлікт інтересів при голосуванні депутата об`єктивно відсутній, а відтак і необхідності повідомляти про нього при прийнятті відповідного рішення немає, що відповідно виключає відповідальність за ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Суд першої інстанції на зазначені факти не звернув увагу, у порушення вимог статті 245 КУпАП формально підійшов до розгляду справи, не з`ясував усіх обставин справи, які підлягали з`ясуванню, не умотивував своє рішення та визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП.

Разом із тим, за обставин, що мають місце можливо стверджувати лише про наявність у ОСОБА_1 ознак потенційного конфлікту інтересів. У свою чергу відповідальність за неповідомлення про наявність у особи потенційного конфлікту інтересів, а також прийняття рішень в умовах потенційного конфлікту інтересів не охоплюється складом правопорушення, передбаченого ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП.

Частиною 3 статті 62 Конституції України визначено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 №5-рп/2015 щодо офіційного тлумачення положення ч.1 ст. 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що у наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 07 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь - які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

У свою чергу, наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», про котрий наголошує Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» («Ireland v. The United Kingdom», заява № 5310/71), та котрий застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту», на чому, власне, наголошується Європейським Судом з прав людини у його рішенні від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України» («Korobov v.Ukraine», заява № 39598/03).

Окрім того, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26 лютого 2019 року в справі №1-р/2019 вказав, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «indubioproreo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку».

Суд вважає, що поза розумними сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як таких що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду. Це питання має бути вирішене на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Таку ж позицію висловив Верховний суд в постанові Касаційного кримінального суду від 09 квітня 2020 року у справі № 761/43930/17.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255цього Кодексу.

Згідно з вимогами статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

У даній справі, зібрані особою, уповноваженою відповідно до ст. 255 КУпАП на складання протоколів про адміністративні правопорушення, докази за своєю суттю не узгоджуються із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», з огляду на наведене вище. Таким чином, враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 та ч.2 ст. 172-7 КУпАП не доведена належними і допустимими доказами поза розумним сумнівом.

Враховуючи те, що судом не встановлено в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, провадження в справі щодо нього підлягає закриттю на підставі пункту першого частини першої статті 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Панасюк Катерини Юріївни задовольнити.

Постанову Липовецького районного суду Вінницької області від 04 квітня 2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частинами 1 та 2 ст. 172-7 КУпАП скасувати, провадження в адміністративній справі - закрити у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького

апеляційного суду О.Ю. Береговий