Справа № 638/7038/24
Провадження № 3/638/3537/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2024 року м. Харків

Суддя Дзержинського районного суду м. Харкова Хайкін В.М., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов з Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Первомайськ Харківської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, який має на утриманні дитину 16 років, займає посаду заступника начальника центру з морально-психологічного забезпечення начальник відділення морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, проживає за адресою: АДРЕСА_1

про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

17.04.2024 року до Дзержинського районного суду м. Харкова надійшла справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення №14 від 16.04.2024 року, всупереч вимогам ст. ст. 11, 12, 14, 16, 72, 73 Статуту, ст. ст. 1, 2, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, пункту 2 Розділу ІІ «Інструкції з надання доповідей і донесень про події, кримінальні правопорушення, військові адміністративні правопорушення та адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, порушення військової дисципліни та їх облік у Міністерстві оборони України, Збройних Сил України та Державній спеціальній службі транспорту», затвердженої наказом Міністерства оборони України 29 листопада 2018 року за №604, підполковник ОСОБА_1 , проходячи військову службу на посаді заступника командира військової частини НОМЕР_1 з морально-психологічного забезпечення начальником відділення морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_1 , будучи військовою службовою особою, діючи недбало, протиправно, всупереч інтересам служби, в порушення статутних обов`язків, приписів законів та інструкцій, вчинив недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, а саме: не направив протягом 5 днів з дня складання копії протоколів: №58 від 02.12.2023 відносно старшого солдата ОСОБА_2 , №4 від 20.01.2024 відносно солдата ОСОБА_3 , №5 від 01.0.2024 відносно сержанта ОСОБА_4 , №6 від 08.02.2024 відносно капітана ОСОБА_5 , №7 від 17.02.2024 відносно сержанта ОСОБА_6 , №8 від 28.02.2024 відносно старшого лейтенанта ОСОБА_2 , до Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону, у зоні діяльності яких військова частина виконує завдання за призначенням, що в свою чергу призвело до необ`єктивності володіння інформацією про стан дисципліни у військовій частини НОМЕР_1 за фактами подій і вчиненні адміністративних правопорушень та неможливості вжиття профілактичних та попереджувальних заходів, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

02.05.2024 року до суду надано письмові пояснення від особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , в яких останній просить закрити справу про адміністративне правопорушення. В обґрунтування посилається на те, що в обов`язках заступника командира частини з морально-психологічного забезпечення, які передбачені статтею 72 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, не має обов`язків повідомляти прокурора у військовій сфері про складання адміністративних протоколів; не подання відповідних копій протоколів було зумовлено відсутністю інформації про адресу розташування прокуратури, інформація щодо скоєння кримінальних правопорушень повідомлялась особисто прокурору; крім того за період з 2022-2024 роки, під час складання адміністративних протоколів за статтями 172-20, 172-11 КУпАП було недопущено перевитрати грошових коштів на суму близько 800 тис. грн; крім того, збитків державі заподіяно не було, потерпілих немає, копії протоколів було надано до прокуратури.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення не визнав у повному обсязі, та пояснив, що він займає посаду заступника начальника центру з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , та в його обов`язки не входить направлення протоколів до військової прокуратури. Окрім цього, будівля військової прокуратури було повністю зруйнована. В подальшому, протоколи про адміністративні правопорушення направлялись до органу, уповноваженого розглядати справу про адміністративне правопорушення, та відповідно по яким вже постановлені відповідні рішення. Також з приводу вказаного факту не було застосовано до особи, що притягається до адміністративної відповідальності, зі сторони керівництва жодного дисциплінарного стягнення. Зазначає, що в його діях немає ніякої службової недбалості, оскільки посадовими обов`язками не передбачено направлення протоколів про адміністративні правопорушення на адресу військової прокуратури, а також вказав, що державі не завдано матеріальних збитків.

Суд, заслухавши думку особи, що притягається до адміністративної відповідальності, повно та всебічно дослідивши адміністративний матеріал та надані стороною пояснення, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, дійшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог статті 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням адміністративного судочинства є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Згідно вимог статті 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган, посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують або обтяжують, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статей 251, 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган, посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності. Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутності адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та ін.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власності, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статті 26 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року №548-ХІV «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України» дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність із законом.

Згідно частини 4 статті 15 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за вчинення військових адміністративних правопорушень військовослужбовці, а також військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів, несуть відповідальність, передбачену главою 13-Б цього Кодексу, за умови, якщо ці правопорушення не тягнуть за собою кримінальну відповідальність.

Частиною 2 статті 172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачена адміністративна відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби, якщо це діяння вчинене в умовах особливого періоду.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого часиною 2 статті 172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення, полягає у недбалому ставленні військової службової особи до військової служби в умовах особливого періоду.

Недбалим ставленням до військової служби є несумлінне ставлення службової особи до покладених на неї службових обов`язків, що виявляється в їх невиконанні (бездіяльності) або у неналежному виконанні (дія).

Несумлінне ставлення до службових обов`язків характеризує об`єктивну сторону вчиненого і полягає в тому, що за наявності реальної можливості діяти так, як того вимагають інтереси служби, винний або взагалі не діє, або хоча і діє, але неналежним чином.

Статтями 11, 12, 16 Статуту внутрішньої служби ЗСУ передбачено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, відмінно служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Згідно пункту 10 Розділу ІІ Інструкції зі складання протоколів та оформлення матеріалів про військові адміністративні правопорушення, затвердженої наказом Міністерства оборони України 23.10.2021 року №329, командир (начальник) військової частини (начальник органу військового управління, органу управління ДССТ) протягом п`яти діб надсилає до органу управління Служби правопорядку та відповідної прокуратури, у зоні діяльності яких військова частина виконує завдання за призначенням (дислокується орган військового управління, орган управління ДССТ), завірену копію протоколу, складеного уповноваженими посадовими особами військової частини.

Аналогічні положення містить Інструкція з надання доповідей і донесень про події, кримінальні правопорушення, військові адміністративні правопорушення та адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, порушення військової дисципліни та їх облік у Міністерстві оборони України, Збройних Сил України та державній спеціальній службі транспорту, затверджена наказом Міністра оборони України від 29.11.2018 №604 (далі - Інструкція №604).

Згідно пункту 4 Розділу ІІ Інструкції №604, доповіді та донесення про події, кримінальні правопорушення, військові адміністративні правопорушення та адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, командири (начальники) військових частин надають своїм прямим начальникам за підпорядкованістю (керівники державних підприємств керівнику структурного підрозділу Міністерства оборони України, на який покладено функціональне управління цим підприємством), повідомляють начальника органу управління Військової служби правопорядку та керівника відповідної спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері, у зоні діяльності яких військова частина виконує завдання за призначенням. У разі вчинення військового адміністративного правопорушення протягом 5 діб надсилається до органу управління Військової служби правопорядку та до спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері, у зоні діяльності яких військова частина виконує завдання за призначенням.

Згідно пункту 1 Розділу ІІ Інструкції №604, за своєчасність та об`єктивність надання доповідей та донесень про події, кримінальні правопорушення, військові адміністративні правопорушення та адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, скоєні (вчинені) військовослужбовцями або працівниками (під час виконання службових обов`язків, у робочий час), що сталися у військових частинах, відповідають командири (начальники) військових частин.

Тобто, аналізуючи наведені вище положення як Закону, так і підзаконних нормативно-правових актів, можна дійти висновку, що обв`язок щодо надіслання завіреної копії протоколу, складеного уповноваженими посадовими особами військової частини протягом п`яти діб до органу управління Служби правопорядку та відповідно прокуратури покладено на командира (начальника) військової частини (начальник органу військового управління, органу управління ДССТ)

Натомість, протокол про адміністративне правопорушення №14 від 16.04.2024 року складено відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який займає посаду заступника начальника центру з морально-психологічного забезпечення начальника відділення морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 .

Згідно статті 73 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, заступник командира бригади (полку, окремого батальйону) з морально-психологічного забезпечення в мирний і воєнний час відповідає за безпосередню організацію і проведення заходів морально-психологічного забезпечення; за військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу; за морально-психологічне забезпечення бойової готовності, бойової підготовки, виконання бойових завдань, правопорядку, повсякденної діяльності особового складу військової частини; за національно-патріотичну підготовку та інформаційну роботу, організацію дозвілля військовослужбовців, членів їх сімей, працівників військової частини, їх соціальний захист.

Заступник командира бригади (полку, окремого батальйону) з морально-психологічного забезпечення підпорядковується командирові та є прямим начальником усього особового складу полку (окремого батальйону).

Згідно п. 2.2 Розділу 2 функціональних обов`язків заступника командира частини з морально-психологічного забезпечення начальника групи морально-психологічного забезпечення, затверджених наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 24.02.2022 року №15, ЗКЧ з МПЗ начальник групи МПЗ зобов`язаний подавати донесення у порядку підпорядкованості про вчинені військовослужбовцями правопорушення.

Вищевказані функціональні обов`язки заступника командира частини з морально-психологічного забезпечення начальника групи морально-психологічного забезпечення розкривають чуть поняття «підпорядкованість», адже згідно п. 7.3 Розділу 7 ЗКЧ з МПЗ начальник групи МПЗ підтримує зв`язки з усім особовим складом, професійно підпорядкований командиру військової частини та начальнику Головного управління з морально-психологічного забезпечення Збройних Сил України.

Тобто, у статті 72 Статуту внутрішньої служби ЗСУ та п. 2.2 Розділу 2 функціональних обов`язків заступника командира частини з морально-психологічного забезпечення начальника групи морально-психологічного забезпечення мова йде про донесення вказаної військової посадової особи саме командиру військової частини, якому він підпорядкований, проте аж ніяк не про доповіді та донесення про події, кримінальні правопорушення, військові адміністративні правопорушення та адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, до органу управління Військової служби правопорядку та керівника відповідної спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері, прямий обов`язок подання яких покладено саме на командира (начальника) військової частини.

Таким чином, матеріалами справи не підтверджуються обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення щодо недбалого ставлення саме ОСОБА_1 до військової служби.

Крім того, матеріалами справи, та під час судового розгляду встановлено, що протоколи про адміністративні правопорушення на виконання вимог статті 257 Кодексу України про адміністративні правопорушення, направлялись до органу, уповноваженого розглядати справу про адміністративне правопорушення та завершені постановленням відповідних судових рішень.

Вказане дає можливості дійти до висновку, що жодних негативних наслідків не настало.

Так, орган прокуратури вказує, що не направлення копій протоколів призвело до необ`єктивності володіння інформацією про стан дисципліни, однак сам факт складання протоколів відносно військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 ще не свідчить про рівень та стан військової дисципліни у цій військовій частин, адже орган, уповноважений на розгляд протоколу про адміністративне правопорушення може прийняти рішення не лише про притягнення особи до адміністративної відповідальності, а й про закриття провадження у справі.

Щодо вказання такого наслідку, як неможливість органом прокуратури вжити профілактичні та попереджувальні заходи, адже у відповідності до частини 1 статті 1 Закону України «Про прокуратуру», на прокуратуру покладаються такі функції: підтримання державного обвинувачення в суді; представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом та главою 12 розділу ІІІ Цивільного процесуального кодексу України; нагляд за додержанням законів органами, що провадять оперативно-розшукову діяльність, дізнання, досудове слідство; нагляд за додержанням законів при виконання судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян. На прокуратуру не можуть покладатись функції, не передбачені Конституцією України (частина 3 статті 2 Закону України «Про прокуратуру»).

Також суд наголошує, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 складено з порушенням строку, встановленого статтею 254 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Частиною 2 статті 254 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 08.03.2024 керівник Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону звернувся із запитом за вих. №53-1330ВИХ-24 до ІНФОРМАЦІЯ_2 (в/ч НОМЕР_1 ) про надання копії журналу обліку протоколів про військові адміністративні правопорушення за грудень 2023, січень-березень 2024.

В протоколі про адміністративне правопорушення, складенного відносно ОСОБА_1 , посадова особа, що його складала, вказує що 25.03.2024 року, Харківська спеціалізована прокуратура у сфері оборони Східного регіону отримала від військової частини НОМЕР_1 запитувані документи, які могли буди підставою для складання відносно ОСОБА_1 відповідного протоколу, та притягнення останнього до відповідальності.

Отже датою виявлення вчиненого ОСОБА_1 правопорушення є 25.03.2024 року.

Письмові пояснення у ОСОБА_1 відібрано органом прокуратури 04.04.2024 року, у яких останній зазначив, що протоколи про адміністративні правопорушення не направлялись до прокуратури у зв`язку з необізнаністю адреси електронного документообігу.

Командир військової частини НОМЕР_1 09.04.2024 року за вих. №553/1911 надіслав на адресу прокуратури функціональні обов`язки підполковника ОСОБА_1 , копію наказу про призначення підполковника ОСОБА_1 , копію журналу обліку протоколів про військові адміністративні правопорушення.

Проте протокол про адміністративне правопорушення №14 складений лише 16.04.2024 року, тобто в розумінні за статтею 354 Кодексу України про адміністративні правопорушення, із порушенням строку.

Оцінюючи надані суду докази, в їх сукупності, суд керується основними конституційними засадами судочинства, визначеними статтею 129 Конституції України, до яких відноситься забезпечення доведеності вини і змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також статтею 62 Конституції України та загальними принципами права, згідно яких усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України», статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Згідно за статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначив, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.1998 року, п.54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визначеним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

У рішенні ЄСПЛ від 21.07.2011 року по справі «Коробов проти України», Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Відповідно до статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно частини 2 статті 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у свої постанові.

За змістом вимог статті 256, частини 1 статті 257 Кодексу України про адміністративні правопорушення, питання наявності або відсутності складу адміністративного правопорушення, суд вирішує лише в межах протоколу, складеного відносно конкретної особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, адже відповідно до статті 254 Кодексу України про адміністративні правопорушення, для суду протокол про адміністративне правопорушення є документом, який порушує адміністративне провадження, і єдиною процесуальною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, розпочате провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Склад правопорушення це наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу загалом.

Відповідно до частини 3 статті 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. У відповідності із статтею 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах та в прядку, встановленому законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Оцінивши усі наявні у справі докази з точки зору їх допустимості, достовірності та достатності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд приходить до висновку що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що в діях ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а тому відповідно до пункту 1 частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 7, 9, ч.2 ст. 172-15, ст. ст. 245, 247, 251, 252, 280, 283, 284, 294 КУпАП суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дні винесення постанови до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови.

Суддя: