ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/2658/24
Провадження № 3/210/1358/24
П О С Т А Н О В А

іменем України

10 червня 2024 року

Суддя Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Скотар Р.Є., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов з ГУНП в Дніпропетровській області Криворізького районного управління поліції про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, не працює, місце проживання та реєстрації: АДРЕСА_1 ,

за ч.2 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

До Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу 10.05.2024 надійшов протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП.

Згідно протоколу серії ВАД №209468 від 02 травня 2024 року, 02.05.2024 близько 17:40 год. за адресою: АДРЕСА_2 у дворі будинку громадянин ОСОБА_1 хапав за руки свою колишню співмешканку ОСОБА_2 , чим завдав фізичного болю та вчинив домашнє насильство фізичного характеру, порушивши ЗУ №2229-VIII від 07.12.2017 року. Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч.2 ст.173-2 КУпАП.

До початку судового засідання 10.06.2024 року від захисника ОСОБА_1 адвоката Шемет І.О. надійшло клопотання про закриття провадження у справі, в обґрунтування якого зазначає наступне.

ОСОБА_1 вину у вчиненні правопорушення не визнає, оскільки 17.04.2024 року Виконавчим комітетом Металургійної районної у місті ради було винесено рішення №167, яким встановлено ОСОБА_1 спосіб участі у вихованні та спілкуванні з дитиною наступним чином: двічі на тиждень протягом декількох годин за попередньої домовленістю з матір`ю.

02.05.2024 року приблизно 17:00 год. ОСОБА_1 прибув до ОСОБА_2 з метою ознайомлення останньої з даним рішенням та з метою узгодження часу спілкування з дитиною, однак ОСОБА_2 відмовилась спілкуватись з останнім і не надала йому можливості провести час з дитиною.

В результаті короткого спілкування між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , останній вмовляв надати можливість провести час з дитиною, однак у відповідь потерпіла стала ініціатором словесної сварки, почала кричати та викликала поліцію, вказані обставини підтверджуються відеозаписом з місця події, який ОСОБА_1 просить долучити до матеріалів справи.

Враховуючи викладене, просить суд закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв?язку з відсутністю в його діях складу та події адміністративного правопорушення та провести судовий розгляд за відсутності ОСОБА_1 .

Дослідивши в судовому засіданні адміністративний матеріал, вислухавши думку учасників, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Постанова судді згідно ст. 283 КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Суд розглядає справу виключно в межах протоколу про адміністративне правопорушення та позбавлений можливості змінювати кваліфікацію вчиненого правопорушення.

Обов`язок органу (особи), яка склала протокол про адміністративне правопорушення, нести тягар доказування, що є складовою презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини в сенсі ст.62 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини, та звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

Відповідальність за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП настає у разі повторного протягом року вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Норма статті 173-2 КУпАП є бланкетною, а тому для того, щоб повністю розкрити суть адміністративного правопорушення у протоколі повинно бути зазначено, які конкретно дії вчинила особа, який спосіб насильства прослідковується у діях порушника, якщо дій кілька, то зазначена кожна дія і, вид насильства, наслідки цих дій по відношенню до особи, щодо якої вони були спричинені.

Так, відповідно до п. 3 ч.1 Закону № 2229-VIII, домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Водночас, домашнє насильство характеризується такими ознаками: умисність (з наміром досягнення бажаного результату); спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.

Для наявності складу адміністративного правопорушення щодо вчинення домашнього насильства є обов`язковим одночасне існування вищевказаних ознак, у разі відсутності хоча б однієї із ознак дії особи не можна розцінювати як насильство.

Як зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД №209468 від 02 травня 2024 року, 02.05.2024 близько 17:40 год. за адресою: АДРЕСА_2 у дворі будинку громадянин ОСОБА_1 хапав за руки свою колишню співмешканку ОСОБА_2 , чим завдав фізичного болю та вчинив домашнє насильство фізичного характеру.

Проте з відеозапису з місця події, долученого захисником Шемет І.О. до клопотання про закриття провадження у справі вбачається, як ОСОБА_1 підходить до авто ОСОБА_2 та просить останню визначитись з часом для побачень з дитиною, оскільки має рішення виконавчого комітету про це, ОСОБА_1 поводить себе цілком адекватно, спокійно, за руки ОСОБА_2 , не хапає та оскільки ОСОБА_2 почала дуже кричати, ОСОБА_1 просить перехожих викликати поліцію.

Слід зазначити, що до матеріалів справи будь-яких відеозаписів з боді-камер поліцейських з місця події суду не надано, а отже доказів того, що 02.05.2024 близько 17:40 год. за адресою: АДРЕСА_2 у дворі будинку громадянин ОСОБА_1 хапав за руки свою колишню співмешканку ОСОБА_2 , чим завдав фізичного болю та вчинив домашнє насильство фізичного характеру, матеріали справи не містять.

Суд звертає увагу, що співробітники поліції взагалі не залучили свідків (понятих), які були очевидцями подій, що відображено в протоколі про адміністративне правопорушення.

Суд не приймає до уваги письмові пояснення ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки остання є донькою потерпілої ОСОБА_2 , а отже є упередженою особою.

Суд вважає, що рапорт від 02.05.2024 року, як доказ винуватості ОСОБА_1 , не може бути прийнятий до уваги, оскільки рапорт є внутрішнім документом правоохоронного органу та не є поясненнями цієї особи по справі.

Частиною 1 ст. 254 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що при вчиненні адміністративного правопорушення складається протокол.

При цьому сам по собі протокол не може бути беззаперечним доказом винуватості особи у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173 КУпАП, з огляду на наступне.

За своїм призначенням адміністративний протокол є процесуальним документом, який з припущенням свідчить про вчинення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, проступку. Правильність та точність складання адміністративного протоколу впливає на набування ним доказової сили, однак, виходячи з приписів статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, наявність протоколу не є достатньою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Слід зазначити, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом у даній справі, у розумінні статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним та беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, а обставини викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, і не викликали сумнівів у суду.

Отже, протокол про адміністративне правопорушення складений відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не може бути підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності, оскільки обставини, викладені у протоколі, не підтверджуються сукупністю доказів, тому, протокол не відповідає вимозі його достовірності.

Суд приходить до висновку, що надані матеріали адміністративної справи є суперечливими, не відповідають критеріям достовірності та належності, таким чином відсутні докази, які можуть свідчити «поза розумним сумнівом» про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно з ч. 2 ст. 62 Основного Закону усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з правовою позицією ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), п. 43 (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Згідно до ст. 7 КУПАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Приймаючи до уваги те, що в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, суддя доходить до висновку про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 247, 283-285 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч.2 ст.173-2 КУпАП закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її винесення до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подання скарги через Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу.

Суддя: Р. Є. Скотар