Провадження 3/557/568/2024
Справа 557/709/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2024 року с-ще Гоща

Суддя Гощанського районного суду Рівненської області Оленич Ю.В., за участі захисника Полюхович А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Гоща в режимі відеоконференцзв`язку справу про адміністративне правопорушення, що надійшла з відділення поліції №5 Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовослужбовця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ст. 185 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №988793 від 24 квітня 2024 року, ОСОБА_1 24 квітня 2024 року о 15 годині 33 хвилини на вул. Мирна в с. Іллін вчинив злісну непокору законному розпорядженню та вимозі поліцейського ОСОБА_2 при виконанні ним службових обов`язків з охорони громадського порядку, а саме: не пред`явив документи, що посвідчують особу, будучи особою, яка порушує законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, чим порушив п. 2 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про національну поліцію».

Дії ОСОБА_1 органом поліції кваліфіковані за ст. 185 КУпАП.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився. Захисник Полюхович А.В. у судовому засіданні вважала за можливе проводити розгляд справи у відсутності ОСОБА_1 , вказавши на те, що такий обізнаний щодо місця, часу та дати розгляду справи, однак перебуває на військовій службі в ЗСУ і з`явитися в судове засідання не може. ОСОБА_3 просила закрити провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ст. 185 КУпАП відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, вказавши на відсутність належних доказів на підтвердження винуватості останнього. Аргументуючи таку свою позицію, захисник зауважила на тому, що ОСОБА_1 своєї винуватості у вчиненні інкримінованого йому правопорушення не визнає та пояснила, що 24 квітня 2024 року він рухався з магазину до свого будинку, в той час як до нього під`їхали працівники поліції, погрузивши в бус, без встановлення його особи, завезли на проходження ВЛК. Вимогу надати документ, який посвідчує особу ОСОБА_1 пред`явили уже по прибуттю до лікарні і він таку виконав. Як зауважила захисник, до матеріалів справи не долучено доказів про те, що поліцейські у зазначений у протоколі день та час перебували при виконанні службових обов`язків по охороні громадського порядку, оскільки згідно доданого до матеріалів справи розрахунку сил і засобів працівників поліції та ТЦК СП, поліцейські, які складали адміністративні матеріали відносно ОСОБА_1 були залучені до мобілізаційних заходів. На переконання захисника, у поліцейських не було підстав вимагати у ОСОБА_1 документи, що посвідчують особу відповідно до ст. 32 Закону України «Про національну поліцію», оскільки відсутні докази, що такий порушує Закон України «Про мобілізацію і мобілізаційну підготовку». Окрім того, захисник зазначає, що у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено, яким нормативним актом передбачено законність вимоги поліцейського пред`явити документи, що посвідчують особу, оскільки ст. 185 КУпАП є бланкетною нормою, та не вказано взагалі, що вимога поліцейського ОСОБА_2 була наполегливою і неодноразово повторюваною. Що стосується долучених до матеріалів справи письмових пояснень працівника ТЦК ОСОБА_4 , то такі адвокат просила не враховувати, оскільки він є зацікавленою особою.

Заслухавши захисника, дослідивши матеріали справи, приходжу наступного висновку.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ст. 9 КУпАП).

Тобто адміністративне правопорушення це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об`єктивну сторону, об`єкт, суб`єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб`єкт. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП серед ряду завдань провадження у справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її у точній відповідності з законом.

У відповідності з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

До протоколу про адміністративне правопорушення на підтвердження вини ОСОБА_1 додані докази, які досліджені судом:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ №988793 від 24 квітня 2024 року;

- витяг щодо ОСОБА_1 з відміткою «ухилянт», де відображені його дані щодо дати народження та місця проживання, а також щодо звернення 23 квітня 2024 року третього відділу РТЦК СП до ВП №5 Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області;

-витяги із реєстрації ЄО №684 від 20 лютого 2024 року та №1502 від 23 квітня 2024 року;

-письмові пояснення поліцейського ОСОБА_5 ;

-письмові пояснення працівника третього відділу РТЦК СП ОСОБА_4 ;

-клопотання поліцейського СРПП ВП №5 Денисюка В.;

-витяг із книги нарядів ВП № 5 на 24 квітня 2024 року;

-розрахунок сил і засобів працівників поліції та ТЦК СП, залучених до проведення мобілізаційних заходів на території обслуговування ВП №5 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області 24 квітня 2024 року.

Положеннями ст. 185 КУпАП встановлено відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Виходячи з диспозиції вказаної статті, для наявності в діях особи складу зазначеного правопорушення необхідна сукупність обов`язкових елементів, таких як: перебування працівника поліції при виконанні службових обов`язків, законність розпорядження або вимоги поліцейського, злісна непокора.

Дане правопорушення виражається в злісній відмові підкорятися законному розпорядженню та вимозі поліцейського при виконанні службових обов`язків. Тобто, у відмові від обов`язкового виконання наполегливих, неодноразово повторених розпоряджень чи вимог поліцейського, або ж в непокорі, що виявляється в зухвалій формі, яка свідчить про прояв явної зневаги до органів та осіб, які охороняють суспільний порядок.

Отже, правопорушення, що передбачене ст. 185 КУпАП, обов`язково передбачає наявність законної вимоги чи розпорядження, зокрема, поліцейського.

Відповідно до визначення, яке міститься в п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 26 червня 1992 року «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів», злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, або відмова, виражена в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

Статтею 32 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, в тому числі, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення. У період дії воєнного стану та/або під час мобілізації (крім цільової) поліцейський має право вимагати в особи чоловічої статі віком від 18 до 60 років пред`явлення нею військово-облікового документа разом з документом, що посвідчує особу, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах.

З протоколу про адміністративне правопорушення слідує, що ОСОБА_1 24 квітня 2024 року о 15 годині 33 хвилини на вул. Мирна в с. Іллін вчинив злісну непокору законному розпорядженню та вимозі поліцейського ОСОБА_2 при виконанні ним службових обов`язків з охорони громадського порядку, а саме: не пред`явив документи, що посвідчують особу, будучи особою, яка порушує законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, чим порушив п. 2 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про національну поліцію».

Так, дослідженими доказами, зокрема витягом із книги нарядів ВП № 5 на 24 квітня 2024 року, а також розрахунком сил і засобів працівників поліції та ТЦК СП, залучених до проведення мобілізаційних заходів на території обслуговування ВП №5 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області 24 квітня 2024 року, та витягом щодо ОСОБА_1 з відміткою «ухилянт», підтверджується перебування за обставин відображених у протоколі працівників поліції, в тому числі і поліцейського ОСОБА_2 , при виконанні службових обов`язків та законність вимоги останнього до ОСОБА_1 пред`явити документи, що посвідчують його особу, з огляду на що аргументи захисника з даного приводу суддею відхиляються.

Водночас до протоколу не долучено жодних належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження обставин вчинення ОСОБА_1 злісної непокори, яка виразилась у невиконанні законної вимоги поліцейського пред`явити документи, що посвідчують його особу.

Спеціальною нормою, а саме ст. 40 Закону України «Про національну поліцію», регламентовано порядок застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Тому, працівники поліції наділені повноваженнями щодо фіксування події та обставин адміністративного правопорушення, мають відповідні технічні засоби та спеціальні знання, мають можливість для формування доказової бази щодо правопорушення.

Разом із тим, до протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не долучено відеозаписів із нагрудних реєстраторів поліцейських, що унеможливлює їх дослідження судом та встановлення обставин, що мали місце 24 квітня 2024 року.

На підтвердження обставин, викладених у протоколі, до матеріалів справи долучено письмові пояснення поліцейського ВП №5 ОСОБА_2 та працівника третього відділу РТЦК СП ОСОБА_4 , які на переконання судді, не можуть слугувати однозначним доказом винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки у даному випадку зазначені особи є зацікавленими у розгляді справи, що ставить під сумнів дотримання вимог щодо об`єктивності з`ясування обставин.

Додані до протоколу про адміністративне правопорушення витяги із реєстрації ЄО №684 від 20 лютого 2024 року та №1502 від 23 квітня 2024 року, які відображають лише фіксацію звернень ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо доставлення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , який вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 210-1 КУпАП, також не можуть бути покладені в основу доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні, інкримінованого йому правопорушення за відсутності інших належних, допустимих та достатніх у своїй сукупності доказів щодо підтвердження обставин вчинення ОСОБА_1 злісної непокори законній вимозі поліцейського.

Що стосується витягу відносно ОСОБА_1 , у якому наявна відмітка «Ухилянт», то суддею зазначається, що перебування особи у списках осіб, які ухиляються від військової служби, саме по собі, не є злісною непокорою законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків.

Досліджуючи всі наявні докази суддя дає їм об`єктивну оцінку з точки зору їх достовірності та ступеня підтвердження чи спростування обставин, що характеризують діяння особи як правопорушення.

Виходячи з вищенаведеного, суддею зауважується, що протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 , в даному випадку, зважаючи на встановлені вище обставини, не може бути визнаний судом належним доказом у розумінні ст. 251 КУпАП, оскільки за своєю природою не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені у ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

При цьому, суддя звертає увагу на приписи ч. 2 ст. 251 КУпАП, якими обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Положення ч.ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Суд не є каральним органом. Суд потрібен для відновлення справедливості та встановлення вини особи, яка вчинила правопорушення. У разі встановлення такої вини притягнення особи до відповідальності, з метою виховання в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення ЄСПЛ «Авшар проти Туреччини»). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішення позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v.the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Оцінюючи надані докази в їх сукупності, суддя приходить висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, за обставин, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення, а тому, беручи до уваги загальний правовий принцип, закріплений в ст. 62 Конституції України, який передбачає, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, вважаю, що в діях останнього відсутні подія і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, що згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП є обставиною, яка виключає провадження по справі.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 185, 247, 283-285, 287-289 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 185 КУпАП - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду через Гощанський районний суд Рівненської області протягом 10 днів з дня її винесення.

Повний текст постанови складено 04 липня 2024 року.

Суддя Ю.В. Оленич