Номер провадження: 33/813/974/24
Номер справи місцевого суду: 521/7913/23
Головуючий у першій інстанції Маркарова С.В.
Доповідач Котелевський Р. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Котелевського Р.І.,

за участю:

секретаря судового засідання Тьосової Я.В.,

захисника Зімірьової О.О.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Малиновського районного суду м. Одеси від 30.01.2024 року, якою,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

Оскарженою постановою ОСОБА_1 визнана винуватою у вчинені адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130 КУпАП, та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, а також стягнуто судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Згідно з оскарженою постановою, ОСОБА_1 , 07.03.2023 року, керуючи автомобілем марки «ЗАЗ FORZA» номерний знак НОМЕР_1 по вул. Балківській, 211 в м. Одесі, знаходилась у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується результатом чека DRAGER (результат 0,68 ‰), чим порушила вимоги п.2.9а ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130КУпАП.

Крім того, 07.03.2023 року, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «ЗАЗ FORZA» номерний знак НОМЕР_1 по вул. Балківській, 181 в м. Одесі, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота та нестійка хода. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі у встановленому законом порядку відмовилась, чим порушила вимоги п.2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на її незаконність та необґрунтованість, стверджує про неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та дослідженим доказам, просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення за ч.1 ст.130 КУпАП та закрити провадження у справі, у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про скоєння адміністративних правопорушень, оскільки:

- не здійснив повного та всебічного дослідження обставин справи;

- працівниками патрульної поліції не було роз`яснено її прав та обов`язків;

- суд не взяв до уваги висновок експерта від 08.03.2023 року (проміжок часу 00:42-1:37 год), відповідно до якого в сечі та слині ОСОБА_1 не виявлено етилового спиту;

- працівниками патрульної поліції їй не було роз`яснено з яких підстав зупинили її транспортний засіб, що суперечить вимогам ст.35 ЗУ «Про національну поліцію»;

- працівники поліції безпідставно склали відносно неї протокол за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, не було роз`яснено з яких підстав вона має проходити такий огляд, оскільки вона чекала водія для транспортування свого автомобіля;

- їй не пропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі;

- розгляд справи в місцевому суді відбувся без її участі, не зважаючи на те, що захисник просила відкласти розгляд справи.

Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови, посилаючись на те, що не була присутньою в судовому засіданні місцевого суду, копія постанови їй не надсилалась, а була отримана лише 06.03.2024 року.

Заслухавши ОСОБА_1 та її захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та долучені докази; перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи; суд дійшов висновку про таке.

Що стосується клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, судом встановлено таке.

Згідно положень ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, або якщо відмовлено у його поновленні.

Як вбачається з матеріалів судової справи, ОСОБА_1 не була присутньою в судовому засіданні місцевого суду та лише 06.03.2024 року отримала копію постанови суду від 30.01.2024 року, а 12.03.2024 року подала апеляційну скаргу.

Враховуючи вказані обставини та факт відсутності направлення місцевим судом копії постанови на адресу апелянта, з метою забезпечення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, права на доступ до правосуддя, суд вважає за необхідне поновити їй строк на апеляційне оскарження.

Що стосується доводів апеляційної скарги про незаконність оскарженої постанови, судом встановлено таке.

Відповідно до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, визначені ст.ст. 247, 280 КУпАП, з урахуванням положень ст.251 КУпАП.

Положеннями ст. 280 КУпАП встановлено обов`язок суду з`ясовувати при розгляді справи про адміністративне правопорушення, поміж іншого, і те, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, з`ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до висновку, що оскаржена постанова є обґрунтованою та такою, що постановлена з дотриманням вимог КУпАП, за результатами повного та всебічного дослідження доказів.

Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №428417 від 07.03.2024 року, водій ОСОБА_1 керувала транспортним засобом за обставин, викладених в протоколі, що зафіксовано на відеозаписах бодікамер працівників патрульної поліції, які долучені до матеріалів справи.

Відповідно до ч.2 ст.266 КУпАП під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

З відеозаписів чітко вбачається послідовність подій, які відбувались 07.03.2024 року, а саме:

-спілкування працівників патрульної поліції з водієм ОСОБА_1 та відсутність заперечень зі сторони останньої щодо керування транспортним засобом;

-на вимогу працівників патрульної поліції ОСОБА_1 надала документи на право керування транспортним засобом та реєстраційні документи на автомобіль;

-з урахуванням наявності у водія ознак алкогольного сп`яніння у водія, поліцейські запропонували водію ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, на що остання погодилась, пройшла огляд, результат якого склав 0,68 ‰;

- працівники патрульної поліції пропонували водію ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі, якщо вона не згодна з результатами огляду на місці, на що остання фактично відмовилась;

- працівники патрульної поліції повідомили ОСОБА_1 про її відсторонення від керування.

Суд звертає увагу, що відповідно до положень п.2.9 «а» ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

З відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 не заперечувала результату проведення огляду за допомогою технічного пристрою, а не погоджувалася лише із ознаками алкогольного сп`яніння, які були зазначені працівниками патрульної поліції в протоколі про адміністративне правопорушення. Тобто відеозапис свідчить про те, що заперечень щодо результатів проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 не висловлювала, без заперечень підписала чек драгеру з результатами тесту та протокол про адміністративне правопорушення. На пропозицію працівників поліції, у разі її незгоди з результатами огляду на місці зупинки, проїхати до медичного закладу для проведення огляду, водій відмовилась, повідомивши при цьому поліцейським, що вона вживала препарати для пониження тиску. При цьому, працівники поліції роз`яснили ОСОБА_1 її права та обов`язки.

За наведених обставин, апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи сторони захисту стосовно того, що ОСОБА_1 не була згодна з результатами медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки.

Таким чином, дослідженні судом докази спростовують доводи сторони захисту про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП за кваліфікуючими ознаками: керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, апеляційним судом встановлено, що також цього ж дня, працівниками поліції щодо ОСОБА_1 складено інший протокол серії ААД №026521 від 07.03.2024 року, відповідно до якого водій ОСОБА_1 , 07.03.2024 року, о 23:10 год, по вул. Балківська, буд.181 в м. Одесі, керувала автомобілем марки «ЗАЗ FORZA» номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота та нестійка хода. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі у встановленому законом порядку відмовилась, чим порушила вимоги п.2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП. До вказаного протоколу працівниками поліції долучено диск із відеозаписами нагрудних камер (а.с.14).

Відповідно до ч.2 ст.266 КУпАП під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд звертає увагу, що відмова особи від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння сама по собі містить склад адміністративного правопорушення, за яке передбачена адміністративна відповідальність. При цьому, незгода водія з діями працівників поліції щодо вказаних обставин не має жодного значення, оскільки такі дії є особистим волевиявленням особи, що не бажає пройти медичний огляд, тобто розцінюється як спосіб захисту апеляційним судом.

З відеозаписів вбачається послідовність подій, які відбувались 07.03.2024 року, зокрема обставини, які слугували підставами для складання протоколу, а саме:

-зупинка працівниками поліції транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 та відсутність заперечень зі сторони останньої щодо керування транспортним засобом;

-на вимогу працівників патрульної поліції ОСОБА_1 надала документи на право керування транспортним засобом та реєстраційні документи на автомобіль;

-з урахуванням наявності у водія ознак алкогольного сп`яніння, поліцейські запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, однак остання відмовилася пройти такий огляд на місці зупинки та в медичному закладі. Працівники поліції роз`яснили ОСОБА_1 її права та обов`язки, а також наслідки такої відмови.

Будь-яких інших фактичних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів достовірність відеозаписів з боді-камер, стороною захисту не надано.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 було неодноразово запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатора «Драгер», а після її відмови запропоновано пройти такий огляд у медичному закладі, остання також категорично відмовилася, дослідженні судом докази спростовують доводи сторони захисту про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП за кваліфікуючими ознаками: відмова від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

З урахуванням наведеного, зміст подій зафіксованих на відеозаписі, дає змогу апеляційному суду скласти фактичну картину подій правопорушення, яка повністю узгоджується з обставинами справи, викладеними в протоколах про адміністративні правопорушення та долученими до них доказами.

Доводи апелянта щодо порушення права на захист ОСОБА_1 , оскільки справа розглянута за її відсутності, із врахуванням клопотання захисника про відкладення розгляду справи, суд бере до уваги, однак зазначає, що таке право ОСОБА_1 реалізовано у суді апеляційної інстанції, а розгляд справи в місцевому суді без її участі не може бути безумовною підставою для скасування рішення суду.

Крім того, суд визнає необґрунтованими доводи апелянта стосовно незаконної зупинки транспортного засобу, з огляду на таке.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.23 Закону України «Про національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень.

Згідно п.3 та п.4 ч.1 ст.31 Закону України «Про Національну поліцію», поліція може застосовувати такі превентивні заходи: поверхнева перевірка і огляд; зупинення транспортного засобу.

Також необхідно зазначити, що внаслідок ведення на території України бойових дій та введення в Україні воєнного стану, зупинення транспортного засобу працівниками поліції з метою його візуального огляду на предмет наявності заборонених предметів, є достатньою підставою для здійснення зупинки транспортного засобу.

Суд відхиляє доводи апелянта щодо необхідності врахування висновку лікаря-нарколога від 08.03.2023 року №04101979/03.23 (проміжок часу 00:42-1:37 год) в якому зазначено, що в сечі та слині ОСОБА_1 не виявлено етилового спиту, оскільки протокол серії ААД №026521 від 07.03.2024 року складений відносно ОСОБА_1 за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, саме після відмови останньої пройти огляд як на місці зупинки, так і в медичному закладі.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що долучені до матеріалів справи докази, беззаперечно та поза розумним сумнівом підтверджують відомості викладені в протоколах та доводять вину правопорушника.

Таким чином, доводи апелянта про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, апеляційний суд визнає безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Накладаючи адміністративне стягнення, суддя першої інстанції дотримався загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, передбачених ст.33 КУпАП, врахувавши характер та обставини вчиненого правопорушення, особу правопорушника та обставини, які зафіксовані на боді-камери працівників патрульної поліції.

Крім того слід зазначити, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2017 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодилися нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки.

Інших істотних та переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції в оскарженій постанові про доведеність вини ОСОБА_1 та були підставою для її скасування або зміни, стороною захисту не наведено, та під час апеляційного розгляду не встановлено.

За таких обставин суд визнає доводи апеляційної скарги необґрунтованими, що свідчить про відсутність підстав для її задоволення та скасування оскарженої постанови суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,

постановив:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 30.01.2024 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Малиновського районного суду м. Одеси від 30.01.2024 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнана винуватою за ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення й оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Р.І. Котелевський