ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №333/552/24 Головуючий в 1 інст. Дмитрієва М.М.
Провадження №33/807/579/24 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2024 року місто Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 1 травня 2024 року, якою

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто судовий збір,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до оскаржуваної постанови суддя суду першої інстанції встановив, що 13 січня 2024 року, о 16 годині 40 хвилин, у м. Запоріжжя, по вул. Сергія Серікова, буд. 24, водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом «Honda Civic» державний реєстраційний знак НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився за допомогою технічного приладу газоаналізатору «Drager Alcotest 6810», результат 0,58 проміле. Від керування відсторонений, чим порушив п. 2.9 а Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_2 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій зазначив, що висновки суду першої інстанції про доведеність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не відповідають фактичним обставинам справи.

Посилається на те, що незважаючи на завчасне отримання судом заяв та клопотань, справу було розглянуто у неробочий час та у порушення вимог ст. ст. 277-1, 268 КУпАП, зокрема за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника. При цьому, під час розгляду справи, суддею було відмовлено його захиснику в ознайомленні з відеозаписом події.

Зазначає, що в порушення вимог чинного законодавства до матеріалів даного провадження долучено документ про результат тестування приладом газоаналізатору «Drager Alcotest 6810» з назвою іноземною мовою - замість української. При цьому, на ознайомлення даний документ працівники поліції відмовились надати. Додав, що зазначений документ містить знизу допис іншої особи іншими чорнилами та складався особою, яка не зазначена в протоколі. Крім того температура повітря зазначена в ньому +11 градусів, є недостовірною, оскільки на день та час складання протоколу температура повітря складала -7 градусів, що ставить під сумнів результат та точність роботи газоаналізатору. Отже вважає, що вищезазначений документ не є належним, достовірним та допустимим доказам.

Вказує, що матеріали провадження не містять сертифікату відповідності та свідоцтва про повірку робочого засобу відповідно до вимог закону.

Звертає увагу суду, що йому було видано неналежну копію протоколу про адміністративне правопорушення, складену працівниками поліції у вигляді порожнього щодо записів паперу. Протокол складався без участі свідків та самого апелянта, акт огляду на підпис не надавався, опис документів до протоколу відсутній, тимчасовий дозвіл на керування не видавався, медична допомога, в порушення зобов`язань працівниками поліції не здійснена.

Разом із цим, відсутні відомості про порушення апелянтом вимог п. 2.9а ПДР України, зокрема, що водій від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленого законом порядку в закладі охорони здоров`я у присутності двох свідків відмовився.

Вважає, що розгляд даної справи проведено формально, без додержання вимог чинного законодавства, що призвело до грубого порушення його прав та прав його захисника.

Окрім вимог щодо скасування даної постанови, просить поновити строк на апеляційне оскарження, посилаючись на поважність причини його пропуску.

Клопотання обґрунтовує тим, що про час та дату судового засідання не був повідомлений належним чином, внаслідок чого не був присутнім при оголошенні оскаржуваної постанови. Копія постанови була отримана його батьком 22 травня 2024 року. Отже, вважає, що строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, ним пропущений з поважних причин.

Просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 1 травня 2024 року, постанову суду скасувати, провадження в справі закрити за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У відповідності до вимог ст. 294 КУпАП апеляційна скарга на постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено.

Так, матеріали провадження не містять відомостей на спростування тверджень ОСОБА_2 з приводу розгляду справи та оголошення оскаржуваного рішення за його відсутністю та відсутності його захисника.

Суддя апеляційного суду, враховуючи вказане, дійшов до висновку, що ОСОБА_2 за таких обставин пропустив строк на апеляційне оскарження з поважних причин, а відтак цей строк підлягає поновленню.

У призначене судове засідання апеляційного суду ОСОБА_2 та його захисник адвокат Дерев`янко І.О. не з`явилися, були своєчасно та належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи в апеляційному суді.

Від ОСОБА_2 надійшло клопотання про відкладення судового розгляду справи.

Розглянувши заявлене ОСОБА_2 клопотання про відкладення судового розгляду справи, суддя апеляційного суду вважає за необхідне відмовити у його задоволенні виходячи з наступного.

Так, згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Рішеннями Європейського суду визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Відтак в кожному випадку скаржник при зверненні до суду повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 268 КУпАП, при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені частиною першою статті 44, статтями 51, 146, 160, 1724 - 1729, 173, 1732, частиною третьою статті 178, статтями 185, 1851, статтями 1857, 187 цього Кодексу, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою.

Виходячи з викладеного, участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, не є обов`язковою.

Крім того, ОСОБА_2 та його захисник не були позбавлені можливості надати суду письмові пояснення по суті справи та докази, що спростовують обставини, викладені в протоколі серії ААД 645145 від 13 січня 2024 року.

При цьому, заявлена правопорушником у клопотанні обставина неможливості явки в судове засідання апеляційного суду 28 червня 2024 року, як постійний догляд за батьком з інвалідністю 1 групи має тривалий характер без можливості встановленого її кінцевого строку, а отже не може бути визнано обґрунтованою підставою для відкладення розгляду справи на невизначений строк.

Таким чином, з метою дотримання строків розгляду справи суддя апеляційного суду вважає, що у ОСОБА_2 та його адвоката було достатньо часу задля віднайдення можливості бути присутніми при апеляційному розгляді власної апеляційної скарги, а тому розгляд справи, згідно ч. 6 ст. 294 КУпАП, проводиться за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суддя апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню у зв`язку з наступним.

Так, відповідно до ст.ст. 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказані вимоги закону під час розгляду даної справи виконані судом першої інстанції.

Вирішуючи питання за доводами апеляційної скарги, суддя апеляційної інстанції констатує, що висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

Так, вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП за обставин зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 645145 від 13 січня 2024 року та визнаних судом доведеними підтверджується:

- актом огляду на стан сп`яніння, який проведений у зв`язку з виявленими у ОСОБА_2 ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів;

- роздруківкою результатів продуття алкотестеру «DRAGER» Alkotest 6810, тест № 2450 виготовленою о 17 годині 01 хвилин 13 січня 2024 року, якою підтверджується, що за результатами тестування у ОСОБА_2 виявлено вміст алкоголю в розмірі 0,58 проміле;

- розпискою водія ОСОБА_3 , який прийняв керування транспортним засом «Honda Civic», державний реєстраційний знак НОМЕР_1 у водія ОСОБА_2 з зобов`язанням не передавати право керування останньому, доки він перебуває у стані алкогольного сп`яніння;

- відеозаписом події.

Суд дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, надав їм належну оцінку та прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.

Так, умови та послідовність дій поліцейських по виявленню у водіїв транспортних засобів ознак, зокрема, алкогольного сп`яніння, визначений ст. 266 КУпАП, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (в подальшому Порядок № 1103) та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 року (в подальшому Інструкція № 1452/735).

Відповідно до змісту ст. 266 КУпАП та Інструкції якщо поліцейський уповноваженого підрозділу НПУ виявляє ознаки стану алкогольного сп`яніння у водія транспортного засобу (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів; порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці), у зв`язку з чим є законні підстави вважати, що останній перебуває у такому стані, то має право вимагати пройти відповідно до встановленого порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння.

За ч.2 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів.

Частиною 3 ст. 266 КУпАП та п.7 розділу 1 Інструкції, п.6 Порядку передбачено, що у разі незгоди водія з результатами огляду, проведеного поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення.

За змістом апеляційної скарги, ОСОБА_2 факт керування не оспорює, а оспорює лише досліджені докази на предмет їх допустимості.

Так, відеозаписом події зафіксовано зупинку транспортного засобу «Honda Civic», державний реєстраційний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 внаслідок порушення п. 18.1 ПДР України. Під час перевірки документів у працівника поліції виникає підозра щодо знаходження водія ОСОБА_2 у стані сп`яніння. Після виявлення ознак алкогольного сп`яніння працівник поліції запропонував ОСОБА_2 пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або в закладі охорони здоров`я. ОСОБА_2 відмовився від проходження запропонованих оглядів, втім після попередження працівником поліції про складання протоколу за ст. 130 КУпАП за відмову від проходження запропонованого огляду, ОСОБА_2 огляд пройти погодився. Далі, відеозаписом зафіксовано процедуру огляду ОСОБА_2 на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, з якого вбачається, що ОСОБА_2 добровільно пройшов огляд за допомогою приладу «Драгер», за результатами якого вміст алкоголю склав 0,58 проміле. При цьому, водій ОСОБА_2 пояснив, що вживав пиво, з результатом проведеного огляду погодився. Зафіксовано складання протоколу. Після складання протоколу ОСОБА_2 відмовляється від підписання роздруківки з результатом проведеного тесту. Зазначає, що вже не погоджується з даним результатом, а раніше надана ним згода з результатом огляду, була наслідком перебування його в нетверезому та заляканому стані.

Отже, сукупність досліджених доказів засвідчує обґрунтованість висновків суду з приводу доведеності провини ОСОБА_2 і їх відповідність критерію достатності для такого висновку.

Відповідаючи на доводи апелянта щодо порушення судом вимог ст.ст. 277-1, 268 КУпАП, суддя апеляційного суду виходить з наступного.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Рішеннями Європейського суду визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Відтак в кожному випадку скаржник при зверненні до суду повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Так, суд першої інстанції неодноразово призначав розгляд справи, проте судові засідання призначені на 29 січня 2024 року, 19 лютого 2024 року, 18 березня 2024 року відкладались як за неявкою учасників провадження так і за заявою ОСОБА_2 та його захисника адвоката Деревянко І.О. 1 травня 2024 року ОСОБА_2 та його захисник адвокат Дерев`янко І.О., які були повідомлені своєчасно та належним чином, у судове засідання не прибули, причини своєї неявки суду не повідомили.

Разом з цим, ОСОБА_2 перед початком судового засідання 1 травня 2024 року подано заяву про долучення доказів, клопотання про виклик свідків та заяву про витребування з відділу поліції доказів отримання ОСОБА_2 тимчасового дозволу на керування транспортним засобом, однак про неможливість своєї неявки в судове засідання не він повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не надавав.

Приймаючи до уваги, що ст. 277 КУпАП передбачений строк розгляду справи про адміністративне правопорушення, який становить п`ятнадцять днів з дня одержання відповідного протоколу та інших матеріалі, зауважуючи на численні неявки ОСОБА_2 до суду з урахуванням обізнаності по судовий розгляд справи, суддя апеляційного суду не вбачає порушень процесуального закону з приводу розгляду справи за відсутності ОСОБА_2 та його захисника.

Крім того, права передбачені ст. 268 КУпАП були поновленні ОСОБА_2 шляхом поновлення йому строку на апеляційне оскарження постанови суду та виклику до суду апеляційної інстанції. Суд апеляційної інстанції переконався у обізнаності ОСОБА_2 та його захисника про судовий розгляд справи та надання їм можливості бути присутніми в суді апеляційної інстанції, надавати пояснення і користуватися правами, передбаченими ст. 268 КУпАП. Реалізації зазначених прав пов`язана виключно із волевиявленням особи.

Отже, сукупність наведених обставин, на думку апеляційного суду, не дає підстав для скасування судового рішення з мотивів не дотримання прав ОСОБА_2 .

Доводи апелянта стосовно можливої неточності роботи газоаналізатору є необґрунтованими, оскільки з роздрукованого результату приладу «Драгер 6810», за допомогою якого ОСОБА_2 проходив огляд на стан сп`яніння, вбачається, що останнє калібрування приладу проводилось в межах міжповірочного інтервалу та є діючим, відтак підстави для визнання його результату недійсним відсутні.

Твердження апелянта про те, що в матеріалах справи відсутні сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки Drager є необґрунтованим, оскільки відповідно до п. 5 Розділу ІІ інструкції перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський на вимогу особи, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, однак ОСОБА_2 на місці зупинки транспортного засобу жодних вимог щодо пред`явлення вказаних документів не заявляв.

Доводи апелянта, що йому було видано неналежну копію протоколу про адміністративне правопорушення, який складався без його участі, що опис документів до протоколу відсутній, тимчасовий дозвіл на керування не видавався, медична допомога, в порушення зобов`язань працівниками поліції не здійснена, спростовується відеозаписом події.

Так, відеозаписом події зафіксовано складання та оголошення працівниками поліції протоколу про адміністративне правопорушення у присутності ОСОБА_2 Роз`яснення йому його процесуальних прав. Підписання протоколу ОСОБА_2 та надання останнім в протоколі своїх письмових пояснень, поставлення підпису ОСОБА_2 за отримання тимчасового дозволу на керування. При цьому, жодних заперечень щодо неналежного оформлення протоколу працівниками поліції від ОСОБА_2 не надходить.

Доводи щодо відсутності свідків під час складання протоколу не є підставою для визнання процедури проведеного огляду таким, що не відповідає вимогам ст. 266 КУпАП у зв`язку з наступним.

Так, за ч. 2 ст. 266 КУпАП, огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

В даному випадку, огляд водія ОСОБА_2 на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу зафіксований за допомогою технічних засобів, а тому присутність двох свідків не є обов`язковою.

Доводи апеляційної скарги щодо не надання працівниками поліції на підпис ОСОБА_2 акту огляду, не спростовує факту вчинення правопорушення та не є обставиною, яка впливає на кваліфікацію його дій.

На посилання в апеляційній скарзі щодо не надання працівниками поліції медичної допомоги ОСОБА_2 слід зазначити, що відеозапис події засвідчує про відсутність з боку водія ОСОБА_2 будь яких скарг про погіршення стану його здоров`я під час спілкування з працівниками поліції або вимоги щодо надання йому медичної допомоги.

Таким чином, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові є обґрунтованими, належним чином вмотивованими, повністю відповідають фактичним обставинам справи, а суддя прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст. 33 КУпАП, наклавши стягнення у межах, встановлених цим Кодексом, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, яке стосується безпеки дорожнього руху і є грубим. Призначене стягнення відповідає санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У рішенні по справі "О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже ОСОБА_2 , реалізуючи своє право керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження ні в матеріалах справи, ні під час дослідження доказів в суді апеляційної інстанції, тому визнаються необґрунтованими.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП справа переглянута в межах апеляційної скарги.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 1 травня 2024 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 1 травня 2024 року, якою на ОСОБА_2 накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 333/552/24