КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 755/6520/24
№ апеляційного провадження: 33/824/3036/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2024 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Слюсар Т.А., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського районного суд м. Києва від 03 травня 2024 року під головуванням судді Дзюби О.А., якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності, за ст. 124 КУпАП,-

У С Т А Н О В И Л А :

Постановою судді Дніпровського районного суд м. Києва від 03 травня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 6 (шість) місяців. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605 грн 60 коп.

Судом встановлено, що 20 березня 2024 року о 19 год. 42 хв. в м. Києві по вул. Сверстюка, 6-В, керуючи автомобілем «Шевролет», д.н.з. НОМЕР_1 , наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувала пішохід ОСОБА_2 , не знизив швидкість аж до повної зупинки транспортного засобу, не надав дорогу пішоходу та здійснив наїзд на неї. Внаслідок ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками, а пішохід ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження. Своїми діями водій порушив п. 18.1 ПДР України.

Не погодившись з указаною постановою, 10 травня 2024 року ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, в якій просив оскаржувану постанову змінити в частині накладення адміністративного стягнення та застосувати до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

В обґрунтування вимог зазначав, що постанова суду першої інстанції в частині накладення адміністративного стягнення винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права та є необґрунтованою.

Вважає, що у справі про адміністративне правопорушення було застосовано спрощений підхід до розгляду справи про притягнення скаржника до адміністративної відповідальності.

Вказує, що обтяжуючі обставини, які передбачені ст. 35 КУпАП при вчиненні адміністративного правопорушення згідно матеріалів справи - відсутні.

Посилається на те, що скаржник свою вину у вчиненні правопорушення визнав повністю та щиро розкаявся, крім цього всі збитки, які було завдано постраждалій ОСОБА_1 повністю відшкодував та потерпіла на момент розгляду справи не має до нього жодних претензій.

Окрім цього ОСОБА_1 займається волонтерською діяльністю та позитивно характеризується серед оточуючих, постійно користується автомобілем у повсякденному житті, а також в волонтерській роботі, а позбавлення його права керування автомобілем строком на шість місяців призведе до негативних наслідків та припинення волонтерської допомоги під час військового стану.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник захисник Самарцев Я.Ю. просили апеляційну скаргу задовольнити.

З`ясувавши обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає за таких підстав.

У відповідності до ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Стаття 124 КУпАП передбачає відповідальність учасника дорожнього руху за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Отже, диспозиція статті 124 КУпАП не встановлює певних правил поведінки, а посилається на інші норми законодавчих актів, у даному конкретному випадку на п. п. 18.1 ПДР України.

Тому, розглядаючи дану категорію справ, суд має вирішити питання щодо винуватості особи у межах порушення вимог п. 18.1 ПДР України, які зазначені у протоколі про вчинення адміністративного правопорушення.

Так, за правилами п. 18.1 Правил дорожнього руху України, водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Крім того, згідно п. 2.10 а) Правил дорожнього руху, у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

Висновки суду про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 КУпАП є привальними і такими, що ґрунтуються на сукупності належних, допустимих та взаємоузгоджених між собою доказів, а саме даних: протоколу про адміністративне правопорушення серія ААД № 727215 від 04 квітня 2024 року, схеми ДТП, на якій зафіксовано місце зіткнення транспортного засобу з пішоходом, протоколу огляду дорожньо-транспортної пригоди від 20 березня 2024 року поясненнями ОСОБА_1 від 20 березня 2024 року, рапортом працівника поліції від 20.03.2024, довідкою КНП «КМКЛ ШМД» від 20 березня 2024 року про те, що ОСОБА_2 у результаті ДТП отримала тілесні ушкодження.

На переконання апеляційного суду вищевказані зібрані по справі докази є належними і допустимими, взаємоузгоджуються між собою, та відповідають дійсним фактичним обставинам цієї справи.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, суд першої інстанції при розгляді справи дотримався процесуальних норм, визначених КУпАП, розглянув справу повно, об`єктивно та неупереджено, надав усім зібраним по справі доказам належну правову оцінку та дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Що стосується доводів апелянта про зміну постанови в частині позбавлення права керування транспортними засобами та ухвалення в цій частині нової постанови, якою слід, на думку скаржника, накласти на нього лише адміністративне стягнення у виді штрафу, то апеляційний суд вважає їх необґрунтованими, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно з ч. 2 ст. 33 КУпАП, при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Вирішуючи питання про застосування до ОСОБА_1 виду та розміру адміністративного стягнення апеляційний суд не встановив обставин, які пом`якшують його відповідальність, передбачених ст. 34 КУпАП.

Апеляційний суд враховує, що ОСОБА_1 визнав свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, проте, огляду на викладенні обставини справи, та враховуючи, що потерпіла особа зазнала тілесних ушкоджень, апеляційний суд вважає, що лише адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на певний строк, в межах санкції ст. 124 КУпАП, буде достатньою мірою гарантувати виправлення ОСОБА_1 і попередження вчинення ним нових адміністративних правопорушень, а отже досягне мети адміністративного стягнення, передбаченої ст. 23 КУпАП.

З огляду на зазначене, викладені в обґрунтування поданої апеляційної скарги доводи, з урахуванням наявних по справі доказів, не дають жодних сумнівів у правильності висновків суду першої інстанції та не спростовують встановлені судом обставини, а зводяться виключно до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

При розгляді справи судом порушень ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та розгляду даної справи по суті із прийняттям нової постанови, у ході апеляційного розгляду не встановлено.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає, що подану у справі апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову місцевого суду без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Дніпровського районного суд м. Києва від 03 травня 2024 року, якою ОСОБА_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності, за ст. 124 КУпАП - залишити без задоволення.

Постанова суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т.А. Слюсар