ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1604/24 Справа № 201/1480/24 Суддя у 1-й інстанції - Антонюк О. А. Суддя у 2-й інстанції - Рябчун О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2024 року м. Дніпро

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Рябчун О.В., розглянувши у місті Дніпро, в присутності особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника Пасічника Станіслава Олександровича,

апеляційну скаргу захисника Пасічника С.О., подану в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 04 березня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,

встановила:

Постановою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 04 березня 2024 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, також визначено зобов`язання сплати ним судового збору у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Відповідно до змісту постанови ОСОБА_1 28 січня 2024 року 12 годині 29 хвилин, керуючи автомобілем «Fiat Tipo», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався по вул. Мандриківська біля буд. 167 в м. Дніпрі з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода), ухилився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у відповідності до встановленого порядку, шляхом відмови від його проходження на вимогу останнього із застосуванням технічних засобів відеозапису, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

На зазначену постанову суду захисник Пасічник С.О. подав апеляційну скаргу з проханням про скасування постанови Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 04 березня 2024 року та закриття провадження по справі на підставі п.1 ч.1. ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях його підзахисного складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Крім того, захисником подано клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження, яке аргументовано тим, що про наявність оскаржуваної постанови суду першої інстанції ОСОБА_1 стало відомо 25.05.2024 р., коли його зупинили працівники поліції та наклали стягнення за керування транспортним засобом за відсутності необхідних документів Свідоцтва на право водіння транспортних засобів.

Обґрунтовуючи вимоги поданої апеляційної скарги зазначає, що відеозапис, долучений до матеріалів справи починається з моменту, коли ОСОБА_1 стоїть біля автомобіля білого кольору Ford д/н НОМЕР_1 та пояснює працівникам поліції, що цей автомобіль йому не належить, Свідоцтво про право керування транспортним засобом в нього відсутнє. Він неодноразово повторює, що він вказаним транспортним засобом не керував і від проходження освідування на стан сп`яніння не відмовляється і не відмовлявся. Моменту руху транспортного засобу, або керування ним ОСОБА_1 відеокамерами не зафіксовано. Крім того, не зафіксовано також факту зупинки працівниками поліції транспортного засобу, під керуванням ОСОБА_1 ..

Більше того, матеріал відеозапису не містить оголошення, тобто фіксування, ознак сп`яніння у водія; відсутнє роз`яснення водію вимог ч.ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП; відсутнє роз`яснення водію вимог ст.63Конституції України та ст. 268 КУпАП; відсутнє роз`яснення права на захист; відсутнє роз`яснення наслідку зміни водієм позиції не проходити огляд на стан сп`яніння та через таку зміну позицію наслідку складання протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП.

Зазначає, що пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не можна приймати до уваги як об`єктивні та неупереджені у зв`язку з тим, що перед тим, як прибули працівники поліції, між ними та ОСОБА_1 відбувся конфлікт, про що вони самі стверджують у своїх поясненнях, та у зв`язку з цим останні викликали працівників поліції та стверджували, що ОСОБА_4 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, хоча останній просто знаходився у дворі біля автомобілю Ford д/з НОМЕР_1 до якого мав доступ.

Під час апеляційного розгляду справи:

- особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник Пасічник С.О. підтримали доводи поданої апеляційної скарги у повному обсязі викладених у ній обставин і просили про скасування постанови суду та винесення нової постанови, якою закрити справу щодо ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Перевіривши витребувані із Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська матеріали провадження про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КпАП України, вислухавши пояснення сторін, проаналізувавши зміст судової постанови та співставивши викладені у ній обставини із наявними у матеріалах доказами, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за такими підставами.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено (ст. 294 КУпАП).

Право апеляційного оскарження можливе абсолютно по кожному адміністративному правопорушенню (ст.ст. 130, 124, 172-11, 184 КУпАП та інші правопорушення).

Розглядаючи клопотання про поновлення апелянту строків апеляційного оскарження зазначеної судової постанови, апеляційний суд вважає доводи захисника ОСОБА_5 слушними, оскільки апелянтом пропущено строк апеляційного оскарження з підстав, які не залежали від нього. Так, матеріалами справи встановлено, що судом першої інстанції копію оскаржуваного рішення судом не було направлено ОСОБА_1 (матеріали справи не містять доказів підтвердження отримання останнім копії судового рішення), що свідчить про те, що останнього не було повідомлено про результати розгляду справи.

З огляду на вищевикладене, в даному випадку наявні підстави для поновлення строків апеляційного оскарження постанови як пропущені із поважних підстав.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, вирішення справи в точній відповідності з законом.

За змістом ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції обмежився лише тим, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння. Обставин керування транспортним засобом суд не досліджував.

Відповідно до п. 2.9А ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пунктом 2.5 ПДР України передбачено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, зазначена норма передбачає дві форми об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, а саме: керування особою транспортним засобом у стані сп`яніння та відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.

При цьому основною ознакою суб`єкта зазначеного правопорушення є саме елемент керування особою транспортним засобом. Така обставина обов`язково належить до предмету доказування під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Об`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, передбачає необхідність обов`язкової наявності кваліфікуючих ознак цього правопорушення, зокрема щодо керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Зі встановлених у суді апеляційної інстанції обставин слідує, що на час прибуття працівників патрульної поліції за адресою: місто Дніпро, вулиця Мандриківська, будинок 167, ОСОБА_1 не керував транспортним засобом.

Указані обставини підтверджуються відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, який переглянутий та повторно досліджений апеляційним судом.

За приписами частини 2 ст.266 КУпАП (Із змінами і доповненнями, внесеними в останнє згідно із Законом України від 16.02.2021 р. № 1231-IX) огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суд апеляційної інстанції не приймає як доказ, оскільки відомості про даних свідків не зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, в порушення вимог п.2.3 розділу 2 Порядку оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, відповідно до вимог якого у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата i місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків i потерпілих, якщо вони є; наявність або відсутність пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Інших доказів, які б підтверджували факт керування автомобілем ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Судом у вказаній справі встановлено, що відсутні докази наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Цим обставинам суд першої інстанції належної оцінки не надав, а лише обмежився тим, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння.

Формальний підхід до розгляду справи є неприпустимим, а самого факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння недостатньо для притягнення вказаної особи до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки як було вказано вище, для об`єктивної сторони вказаного правопорушення необхідно наявність керування особи транспортним засобом, докази чого в матеріалах справи відсутні.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріпленні положення, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У той же час, у справі «Barbera, MesseguandJabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Одночасно, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть "випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту".

Отже, у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За таких обставин, постанову Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 04 березня 2024 року слід скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд, -

постановив:

Клопотання захисника Пасічника Станіслава Олександровича про поновлення строку апеляційного оскарження постанови Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 04 березня 2024 року задовольнити.

Поновити захиснику Пасічнику Станіславу Олександровичу строк апеляційного оскарження постанови Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 04 березня 2024 року, як пропущений з поважних підстав.

Апеляційну скаргу захисника Пасічника Станіслава Олександровича - задовольнити.

Постанову Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 04 березня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України - скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду є остаточною та такою, що касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя

Дніпровського апеляційного суду О.В. Рябчун