КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2024 року м. Київ

Справа № 752/23423/23

Провадження № 33/824/2477/2024

Київський апеляційний суд у складі судді Желепи О.В. розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Хитрого Михайла Володимировича , подану в інтересах ОСОБА_2 , на постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 18 березня 2024 року

у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП

ВСТАНОВИВ

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 522796, 30 жовтня 2023 року, близько 21 години, ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом «Hyundai Sonata», д.н.з. НОМЕР_1 , у місті Києві по вул. Бойчука, 45, на вимогу поліцейського відмовився від проходження огляду відповідно до встановленого порядку на стан алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху (далі - ПДР), відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 18 березня 2024 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн із позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, стягнуто на користь держави судовий збір в сумі 605 грн 60 коп.

Не погодившись з такою постановою, Хитрий М.В. , який діє в інтересах ОСОБА_2 , 26 березня 2024 року подав через Голосіївський районний суд м. Києва апеляційну скаргу, у якій просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, такою, що постановлена з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що факт керування транспортним засобом ОСОБА_2 та його зупинка поліцейською саме о 21:15:00 підтверджується доказами, долученими до матеріалів справ, зокрема відео з бодікамери.

Лише після зупинки транспортного засобу поліцейською було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора Драгер.

Висновок суду першої інстанції щодо керування ОСОБА_2 транспортним засобом близько 21:00 год. не підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи. З відео можна дійти висновку, що співробітники поліції не мали доказів керування ОСОБА_2 автомобілем, зазначаючи, що за кермом нібито був інший громадянин у футболці.

Зазначає, що суд першої інстанції самостійно змінив фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, зазначивши, що доведеним є факт того, що ОСОБА_2 30 жовтня 2023 року близько 21 години керував автомобілем «Hyundai Sonata», д.н.з. НОМЕР_1 та зупинився неподалік блокпосту. Оскільки не вказано хто зупиняв ОСОБА_2 близько 21 години під час керування транспортним засобом, не вказано ознак алкогольного сп`яніння у ОСОБА_2 саме при зупинці приблизно о 21 годині, адже фабула протоколу та інші докази, що містяться в матеріалах справи, вказують на керування транспортним засобом та виявлення ознак алкогольного сп`яніння саме після зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_2 о 21:15 год.

Вказує, що протокол про адміністративне правопорушення є недопустимим доказом у справі як такий, що отриманий внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Зокрема, через провокацію поліцейським вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, оскільки працівниками поліції не було відсторонено ОСОБА_2 , від керування транспортним засобом, а навпаки, знаючи, що він перебуває в стані алкогольного сп`яніння, наказали сісти за кермо та здійснити рух лише для того, щоб зафіксувати дану подію на камеру та в подальшому скласти протокол про адміністративне правопорушення.

У судовому засіданні ОСОБА_2 та його захисник - адвокат Хитривй М.В. доводи апеляційної скарги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити, постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

ОСОБА_2 додатково пояснив, що того дня він з товаришем випивав, тому вони попросили іншого друга довести їх додому. За кермом близько 21 години був його товариш ОСОБА_3 , який неправильно звернув з дороги та опинився на блокпосту, після чого відмовився продовжувати керувати через проблеми з документами. На прохання поліцейської відігнати автомобіль повідомляв, що п`яний а тому не може сісти за кермо, проте поліцейська наполягала на цьому та казала, що «все буде добре», адже потрібно лише трохи переставити машину. Оскільки довіряв поліцейській, то сів за кермо та почав рух, після чого одразу був зупинений. Вказав, що якби поліцейська не вимагала сісти за кермо та покинути території блокпосту, то таких дій не вчинив би.

Викликана у судове засідання Інспектор взводу № 1, роти № 2, батальйону № 2, полку № 1 Управління патрульної поліції у м. Києві ДПП лейтенант поліції Кулинич Тетяна Володимирівна, яка склала протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 522796 від 30 жовтня 2023 року, пояснила суду, що дійсно, вона була впевнена, що ОСОБА_2 перебуває в стані алкогольного сп`яніння через різкий запах алкоголю з порожнини його рота. Свою вимогу покинути територію блокпосту висловлювала не безпосередньо ОСОБА_2 , а громадянам в цілому, оскільки цивільним перебувати на території блокпосту заборонено. Викликати евакуатор було неможливо через відсутність відповідного договору між евакуаційною компанією та управлінням патрульної поліції. Самостійно сісти та від`їхати автомобілем не дозволяється за внутрішніми правилами, а тягнути автомобіль ніхто не збирався. У своїх діях провокації вчинення правопорушення не вбачає.

Заслухавши пояснення учасників провадження, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та вмотивованість постанови суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Визнаючи ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП у формі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння суд першої інстанції виходив з доведеності вини ОСОБА_2 .

Вважав встановленими ті обставини, що 30 жовтня 2023 року, близько 21 години автомобіль «Hyundai Sonata», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався та зупинився неподалік блокпосту на вул. Бойчука, 45 у м. Києві. Біля вказаного перебували дві особи - ОСОБА_2 і ще один чоловік, обидва з ознаками алкогольного сп`яніння.

Підійшовши до вказаних осіб, поліцейська повідомила про те, що перебувати на території блокпоста заборонено, попросила їх сісти в автомобіль та залишити вказану територію. Після цих слів поліцейської ОСОБА_2 сів за кермо та розпочав рух, проте відразу був зупинений для складання адміністративних матеріалів.

Під час спілкування з поліцейськими чоловік, який перебував в автомобілі в якості пасажира, повідомив, що є військовослужбовцем, разом з ОСОБА_2 вживав алкогольні напої, після чого ОСОБА_2 підвозив його до станції метро, однак заїхав не туди. ОСОБА_2 під час розмови також не заперечував, що підвозив товариша до метро, перебуваючи у стані сп`яніння.

Інших осіб, які би могли керувати вказаним транспортним засобом, на місці події не було.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції вважав доведеним факт того, що саме ОСОБА_2 30 жовтня 2023 року, близько 21 години, керував автомобілем «Hyundai Sonata», д.н.з. НОМЕР_1 та зупинився неподалік блокпосту.

Суд першої інстанції також погодився з позицією сторони захисту, що дії поліцейської щоб ОСОБА_2 , маючи ознаки сп`яніння, сів за кермо, носили незаконний, провокативний характер, однак в даному випадку визнав, що це не впливає на наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, оскільки він керував транспортним засобом безпосередньо до цього, приїхавши на ньому на територію блокпоста.

Апеляційний суд не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи з огляду на таке.

Статтею 294 КУпАП визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог статей 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у статтях 251, 252 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність як за керування транспортними засобами особами, які перебувають у стані алкогольного сп`яніння, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Відповідно до абзацу 3 пункту 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23.12.2005: «керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись».

За приписами п. 2.5. ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі (п. 1.10. ПДР).

ОСОБА_2 має посвідчення водія НОМЕР_2 категорії В та В1.

Факт керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, а також факт подальшої відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку ним визнається та не заперечується, натомість, стороною захисту вказується на провокацію вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що виключає можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності за такі дії.

Аналізуючи вказаний довід апеляційний суд встановив такі обставини справи.

Із відеозапису, що міститься в матеріалах справи вбачається, що бодікамера поліцейської включена близько 21 години вечора, після того, як певний громадянин «у сірій футболці та сірих штанях» підійшов до осіб на блокпосту для отримання інформації щодо шляху на Видубичі.

21:08:30 поліцейська у ході спілкування з військовими на блокпосту повідомляє, що вона «нічого не може їм пред`явити», оскільки на камеру не зафіксовано хто був за кермом автомобіля та висловлює необхідність такої фіксації для можливості складення протоколу за ст. 130 КУпАП: «мені потрібно щоб він поїхав, щоб камера зафіксувала».

21:09:20 військовий повідомляє про наявність підстав для складення протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 178 КУпАП, а якщо після цього вони сядуть та поїдуть додатково скласти протокол за ст. 130 КУпАП, на що поліцейська відповідає: «а якщо раптом поїде - 130, а мені поставлять питання, якого хріна ти 178 тоді оформляла; ти повинна була вичекати момент».

21:10:30 поліцейська каже, що вона підійде та повідомить, що на території блокпосту заборонено стояти, хтось із них сяде за кермо і «130».

21:13:40 поліцейська підходить до машини, повідомляє про заборону перебування на території охоронюваного блокпосту цивільним та просить покинути цю територію словами: «сідайте в машину і їдьте звідси» (21:14:04). На запитання ОСОБА_4 «ви нас пропустите?» поліцейська лише повторює фразу: «сідайте в машину і їдьте» (21:14:08).

У подальшому ОСОБА_2 приводить у рух транспортний засіб, проте відразу отримує команду від поліцейської про зупинку, після чого поліцейська розпочинає процес складення та оформлення матеріалів за ст. 130 КУпАП зі словами: «отак от треба робити, 3 секунди» (21:18:00).

Таким чином з відеозапису чітко встановлено, що доказів того, що саме ОСОБА_2 керував автомобілем до під`їзду його до блокпосту матеріали справи не містять.

Відеозаписом підтверджується позиція ОСОБА_2 , що до блокпосту автомобілем керувала інша особа.

Недоведеність керування транспортним засобом ОСОБА_2 визнавали і поліцейські на записі з бодікамери. Тому велись розмови про необхідність фіксувати рух транспорту від блокпосту та в подальшому оформляти правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП.

Статтею 62 Конституції України передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 1 КУпАП завданням цього кодексу є, зокрема, охорона прав і свобод громадян, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень.

За приписами п. 2.9 «а» ПДР водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ст. 266 КУпАПособи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Дії поліцейської ОСОБА_5 , яка достовірно знаючи про перебування громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у стані алкогольного сп`яніння, та не маючи можливості (підстав) скласти протокол про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП, наказала сісти їм за кермо та покинути територію блокпосту не відповідають завданню КУпАП та Закону України «Про національну поліцію», оскільки вони були безпосередньо спрямовані не на запобігання, а навпаки, на вчинення адміністративного правопорушення вказаними особами.

Окрім цього, поліцейською фактично допущено до керування транспортним засобом особу, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння, що є самостійним складом адміністративного правопорушення за ст. 129 КУпАП.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У практиці ЄСПЛ неодноразово досліджувалося питання провокації вчинення злочину, зокрема у справах «Раманаускас проти Литви» від 20 лютого 2018 року, «Матановіч проти Хорватії» від 04 квітня 2017 року сформовано критерії за якими можна констатувати її наявність:

- були активні дії правоохоронних органів;

- з їх боку мало місце спонукання особи до вчинення злочину (наприклад, прояв ініціативи у контактах з особою, повторні пропозиції, незважаючи на початкову відмову особи, наполегливі нагадування);

- злочин не був би скоєний без втручання правоохоронних органів.

Із наданого відеозапису вбачається, що після первинного контакту із поліцейськими та військовими, ані ОСОБА_2 , ані ОСОБА_4 не мали наміру покидати територію блокпосту, оскільки їх водій втік, а вони перебувають у стані алкогольного сп`яніння.

Також з пояснень поліцейської та послідовної позиції ОСОБА_2 можна встановити, що на території блокпосту їх привіз інший водій «у темно сірій футболці (21:01:00) та у спортивних сірих штанях (21:08:30)», оскільки поліцейська неодноразово каже про третього громадянина, який пішов у туалет (21:17:44), а ОСОБА_2 заперечував факт керування транспортним засобом до вимоги поліцейської сісти за кермо та покинути територію блокпосту (21:48:55) та намагався довести, що водій, який їх привіз на блокпост пішов (21:27:25-21:27:50; 21:28:08-21:2830).

Як зафіксовано на відео, ОСОБА_2 одягнутий у чорні штани та чорну куртку, а ОСОБА_4 - у чорно-сіру куртку та чорну футболку, що не відповідає ознакам водія, який описувався поліцейською як такий, що керував транспортним засобом близько 21 години.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_4 повідомляв, що ОСОБА_2 підвозив його до станції метро та, що сам ОСОБА_2 під час розмови також не заперечував, що підвозив товариша до метро, перебуваючи у стані сп`ягніння не відповідають обставинам справи, оскільки таких висловів на відеозаписі не зафіксовано, з пояснень учасників провадження не випливає та письмовими доказами не підтверджується.

Та обставина, що інших осіб, які би могли керувати вказаним транспортним засобом, на місці події не було не свідчить про обов`язкове керування транспортним засобом одним із громадян, що є на місці події.

Керування ОСОБА_2 транспортним засобом мало місце лише після повторної вимоги поліцейської про необхідність покинути території блокпосту, яка до цього висловлювала намір спровокувати ОСОБА_2 на вчинення такої дії іншим особам, поряд з якими перебувала.

Апеляційний суд також звертає увагу, що поліцейська запропонувала ОСОБА_2 поліцейське піклування у вигляді можливості подзвонити іншим особам, які мають посвідчення водія та є тверезими, для того аби їх забрали з місця події, лише після провокації вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення. При цьому наголошувала, що вона «не може посадити ОСОБА_4 за кермо, оскільки він п`яний» (21:29:16).

У подальшому поліцейська неодноразово повідомляла, що у випадку незнайдення таких осіб, автомобіль буде евакуйований (21:16:50; 21:26:00). А про таку можливість їй повідомляв інший військовий до вчинення провокації (21:02:40). У зв`язку із чим апеляційний суд критично оцінює особисті пояснення поліцейської ОСОБА_5 щодо неможливості викликати евакуатор через відсутність відповідного договору між евакуаційною компанією та управлінням патрульної поліції.

За таких обставин суд приходить до висновку, що працівники поліції не виконали імперативних приписів закону про відсторонення від керування водія, у разі наявності підстав вважати, що він перебуває в стані алкогольного сп`яніння та допустили особу до керування транспортним засобом для наступної зупинки інспектором поліції, апеляційний суд розцінює як навмисну провокацію з боку поліції, з метою притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Недопустимість протоколу про адміністративне правопорушення як такого, що отриманий внаслідок провокації вчинення адміністративного правопорушення, та як правової підстави притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності має наслідком закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Вказаний висновок щодо недопустимості доказів, отриманих внаслідок провокації, узгоджується із позицією Верховного Суду, висловленою в постанові від 17 вересня 2019 року у справі № 369/418/14-к.

Суд першої інстанції, погодившись із позицією сторони захисту щодо наявності в діях поліцейської провокації, безпідставно дійшов висновку про те, що в даному випадку це не впливає на наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин постанова суду першої інстанції не може залишатись чинною та підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Вказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції не були дотримані, а висновок суду про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є хибним, оскільки він не відповідає обставинам справи та наявним у матеріалах справи доказам.

Згідно з положеннями статті 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова Голосіївського районного суду м. Києва від 18 березня 2024 року підлягає скасуванню із закриттям провадженням у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Хитрого Михайла Володимировича , подану в інтересах ОСОБА_2 , - задовольнити.

Постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 18 березня 2024 року - скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 31 травня 2024 року.

Суддя О. В. Желепа