ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2024 року м. Чернівці

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду Станковська Г.А., розглянувши адміністративну справу за апеляційною скаргою особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 постанову Кіцманського районного суду Чернівецької області від 30 травня 2024 року, -

У С Т А Н О В И Л А:

Цією постановою, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, і накладено стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 , в дохід держави судовий збір у розмірі 605,60 грн..

Згідно постанови суду, ОСОБА_1 19.04.2024 року о 20:01 год. в м. Кіцмань, по вул. Українська, 6, керував транспортним засобом Citroen C2 д.н.з. НОМЕР_1 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку, на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Alcotest Drager 6810, результат тесту позитивний 0,67 проміле, тест №661. Таким чином, ОСОБА_1 порушив п.2.9А ПДР, вчинивши правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

Апелянт ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі вважає, що вказана постанова суду ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню, а провадження в справі про адміністративне правопорушення закриттю.

Стверджує, що алкогольних напоїв він не вживав, як і не керував транспортним засобом.

ЄУНСС №718/1284/24 Головуючий у І інстанції: Масюк Л.О.

Провадження №33/822/449/24 Суддя - доповідач: Станковська Г.А.

Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП

Звертає увагу на те, що протокол за ст. 130 КУпАП не відображає всі обставини справи, та не відповідає вимогам ст. 266 КУпАП України, Постанові КМУ №1103 від 17.12.2008 "Про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, спільного Наказу №1452/735 МВС та МОЗ України від 09.11.2015 "Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції".

Зазначає, що на момент прибуття патрульної поліції його транспортний засіб був припаркований та не рухався. Доказів факту керування ним транспортним засобом, інспектором поліції надано не було.

Окрім того, матеріали справи не містять повного відеозапису, а також відсутній відеозапис із відеореєстратора, який встановлено на автомобіль патрульної поліції. Таке відео могло б підтвердити факт керування ним ТЗ.

Вказує, що протокол про адміністративне правопорушення в його присутності не складався, письмових пояснень він не надавав і з результатами огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці події він був не згідний.

За таких обставин, просить постанову районного суду скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Також ОСОБА_1 просить поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, так як йому не було відомо, що дана справа розглядалася у Кіцманському районному суді, а копію постанови він отримав через поштове відділення 08 червня 2024 року.

Згідно ст. 289 КпАП України, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції повідомлялося ОСОБА_1 про розгляд справи належним чином, однак в судовому засіданні він присутнім не був, копію постанови отримав через поштове відділення 08.06.2024, а апеляційну скаргу подав через суд першої інстанції 14.06.2024.

Отже, на думку апеляційного суду, ОСОБА_1 не пропущений строк на апеляційне оскарження постанови районного суду.

Перевіривши доводи апеляційної скарги особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та вислухавши його доводи, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до наступного.

Згідно з положеннями ч.7 ст. 294 КпАП України, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у

визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, за наведених в постанові обставин, підтверджені сукупністю зібраних та належним чином перевірених в судовому засіданні доказів, які покладені в основу прийнятого судом рішення, є правильними і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Заперечення вини правопорушником у апеляційній скарзі у вчинені ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, не можуть бути взяті судом до уваги та доводяться наступним.

Пунктом 2.9.а) ПДР встановлено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Невиконання даної вимоги тягне за собою адміністративну відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Згідно диспозиції статті 130 КпАП України, відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Зокрема, винуватість ОСОБА_1 доведена протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ №182263 від 19.04.2024 складеного о 20 год. 13 хв., яким встановлено, що 19 квітня 2024 року о 20 год. 01 хв. в м. Кіцмань по вул. Українська, 6, ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Citroen C2» д.н.з. НОМЕР_1 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому Законом порядку із застосуванням технічного приладу «Drager Alcotest 6810» - результат 0,67‰, тест №661. Від керування відсторонений шляхом передачі керма тверезому водію, чим порушив вимоги п.2.9а ПДР, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.

При цьому, ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, а також з протоколом про адміністративне правопорушення останнього було ознайомлено в повному обсязі, що підтверджується його підписами у протоколі.

Окрім того, в даному протоколі про адміністративне правопорушення відсутня відмітка ОСОБА_1 , що він не згідний із проведеним оглядом на стан сп`яніння.

Отже, на переконання апеляційного суду, протокол складено у відповідності до вимог ст. 256 КУпАП, оформлено компетентним органом в межах повноважень, наданих особі, яка його склала, чітко викладено суть правопорушення, підписаний поліцейським, який його склав, та особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, а тому є належним і допустимим доказом у справі.

Так, відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року №1452/735, а саме глави І п.6., огляд на стан сп`яніння проводиться:

- поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом;

- лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Згідно акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, огляд проведено у зв`язку з виявленою у ОСОБА_1 ознакою такою, як різкий запах алкоголю з порожнини рота. Огляд проведено за допомогою «Alcotest Drager», результат 0,67‰. Зазначений акт підписано ОСОБА_1 ..

До матеріалів додано також роздруківку зі спеціального технічного приладу «Alcotest Drager» із результатом тесту 0,67‰, яку ОСОБА_1 також підписав.

Будь яких заперечень щодо проведення огляду на стан сп`яніння, не згоди з діями працівників поліції ОСОБА_1 не висловлено, як і не озвучено на відеозапис.

Так, згідно ч.2 ст. 266 КУпАП, огляд особи, яка керувала транспортним засобом, …, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів.

Частиною 3 цієї статті встановлено, що у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, …, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Апеляційним судом встановлено, що викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини були зафіксовані на відеозапис наданий працівниками поліції, на якому чітко відображені всі обставини події, зокрема як ОСОБА_1 особисто вказав, що він пив пиво та фактично не заперечив результату проведеного огляду із застосуванням спеціального технічного засобу.

Окрім того, у своїх поясненнях ОСОБА_1 також вказав, що випив пива, а після чого керував транспортним засобом та був зупинений працівниками поліції, які запропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, результат тесту склав 0,67‰.

Відтак, апеляційним судом встановлено, що працівники поліції діяли у відповідності до вимог ст. 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС, МОЗ України від 09.11.2015 року №1452/735.

На думку суду вказані докази є належними, допустимими та достовірними й не викликають у суду сумнівів. У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

В апеляційній скарзі не наведено інших доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, а неправомірні дії працівників поліції, на які апелянт звертає увагу, не були предметом оскарження до адміністративного суду.

Беручи до уваги всі докази, наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд доходить висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою.

Інші посилання апелянта в скарзі мають формальний характер, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції доходить висновку, що немає необхідності наводити спростування на кожен аргумент апелянта, викладений ним у поданій апеляційній скарзі.

Обґрунтовуючи своє рішення, суддя приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зокрема Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях підкреслив, що суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені в даній справі, були вивчені і була надана конкретна чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи (справи "Ван де Хурк проти Нідерландів", §61, "Болдеа проти Румунії", §30, "Морейра Феррейра проти Португалії", § 84).

Отже, наявні в матеріалах справи докази є належними та допустимими й складені у відповідності до вимог законодавства. Будь-яких порушень вимог законодавства, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляду справи в суді першої інстанції, які тягнуть за собою скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Доказів на спростування висновків місцевого суду в апеляційній скарзі не наведено та матеріалами справи не встановлено.

Отже, порядок огляду ОСОБА_1 працівниками поліції у відповідності до вимог інструкції не порушено та не суперечить вимогам закону, а тому висновки суду першої інстанції про винуватість останнього у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, за наведених в постанові обставин, підтверджені сукупністю зібраних та належним чином перевірених в судовому засіданні доказів, які покладені в основу прийнятого судом рішення, є правильними і доводи апеляційної скарги првопорушника їх не спростовують.

В своєму рішенні від 29.06.2007 по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'Halloranand Francis v. the United Kingdom), заяви №15809/02 і № 25624/02) ЄСПЛ наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі».

Приймаючи до уваги всі докази наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до остаточного висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою.

Рішення районного суду по суті є правильним, порушень матеріального або процесуального права, які б давали апеляційному суду право скасувати його, не встановлено, а тому подану ОСОБА_1 апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 289, 294 КпАП України, суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_1 , - залишити без задоволення, а постанову Кіцманського районного суду Чернівецької області від 30 травня 2024 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Чернівецького

апеляційного суду Г.А. Станковська