Справа № 638/6569/23
Провадження № 3/638/323/24
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 травня 2024 року м. Харків

Суддя Дзержинського районного суду м. Харкова Шишкін О.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовці військової частини НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серія ДПР18 № 391325 від 17.04.2023, ОСОБА_1 17 квітня 2023 року о 08 годині 30 хвилин на 620 м а/д Київ Харків Довжанський, пост «Стела» м.дж. Ізюм керував автомобілем «AUDI А4» д.н. НОМЕР_2 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням приладу «Драгер Alcotest 6820». Результат 0,42 проміле. Факт проведення зафіксовано на мобільний телефон «Samsung А30». Від керування транспортним засобом відсторонений. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.9 А ПДР України. Зазначені дії органом внутрішніх справ кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, був належним чином повідомленим про судове засідання, з клопотанням про відкладення розгляду справи не звертався. Його захисник ОСОБА_2 подав письмові заперечення на протокол, в яких провадження у справі просив закрити на підставі п. 1 ч . 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 транспортним засобом не керував, його працівники поліції не зупиняли, він був пасажиром, керував автомобілем ОСОБА_3 . Таким чином працівники поліції безпідставно направили ОСОБА_1 на огляд з метою визначення стану сп`яніння. Сам огляд було проведено з порушенням, оскільки жодна із трубок до газоаналізатора не була повністю опечатана, що давало можливість стороннього втручання та виключало об`єктивність процедури огляду на стан сп`яніння. Також поліцейський не роз`яснив процесуальних прав особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, зокрема заявити клопотання, представити докази та скористатись правовою допомогою, в зв`язку з чим було порушено право на захист. До заперечень додано письмові пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , які підтвердили зазначені обставини.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, долучені стороною захисту пояснення та заперечення, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі з наступних підстав.

Відповідно до п. 2.9.а) Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п. 1.9 Правил дорожнього руху України).

Згідно з ч. 1 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ст. 9 КУпАП).

Стаття ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачено декілька складів об`єктивної сторони даного правопорушення:

1) керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння;

2) керування транспортними засобами особами в стані наркотичного чи іншого сп`яніння;

3) керування транспортними засобами особами під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції;

4) передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів;

5) відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

ОСОБА_1 в провину ставиться керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння. Таким чином, для встановлення об`єктивної сторони даного правопорушення необхідно встановити дві обставини: 1) особа повинна керувати транспортним засобом, 2) особа повинна бути у стані алкогольного сп`яніння.

Положеннями ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, іншими документами тощо.

На підтвердження вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке полягає у керуванні останнім транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння, надано наступні докази: протокол про адміністративне правопорушення серія ДПР18 № 391325 від 17.04.2023, Акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 17.04.2023 року, з роздруківкою з приладу Drager Alcotest 6820, прилад ARLJ-0184, тест № 84, результат 0,42 проміле, письмові пояснення ОСОБА_1 від 17.04.2023, відеозапис проходження огляду на стан сп`яніння з використанням спеціального засобу Drager Alcotest 6820.

Однак, наявні в матеріалах справи доказів не містять відомостей про факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом «AUDI А4» д.н. НОМЕР_2 , як це зазначено в протоколі.

Зокрема, з аналізу відомостей долученого до протоколу відеозапису встановлено, що він взагалі не підтверджує факт керування ОСОБА_1 будь-яким транспортним засобом. З відеозапису не вбачається ні керування ОСОБА_1 автомобілем АUDI А4 д/н НОМЕР_3 , ні моменту зупинки транспортного засобу, ні підстав зупинки згідно ст.35 Закону України «Про Національну поліцію».

При цьому ОСОБА_1 заперечує в поясненнях, наданих безпосередньо суду, факт керування транспортним засобом та зазначає, що автомобілем керував ОСОБА_3 . У своїх поясненнях ОСОБА_3 підтверджує ці обставини. Суд не вбачає підстав для неврахування цих пояснень, оскільки за завідомо неправдиве показання свідка суду передбачена кримінальна відповідальність за ч. 1 ст. 384 КК України.

Таким чином, долучені до протоколу докази не спростовують обставини, викладені стороною захисту у запереченнях та підтверджені письмовими доказами.

Згідно з ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Оскільки під час огляду ОСОБА_1 здійснювалася відеофіксація, тому свідки не залучалися, а відтак, враховуючи відсутність доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом на відеозаписі, суд позбавлений можливості встановити факт керування останнім транспортним засобом на підставі показань свідків.

Необхідно наголосити, що постанова судді згідно ст. 283 КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, установлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Суд зазначає, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом, який в даному випадку працівниками поліції дотриманий не був.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», оскільки не випливає зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Будь-яких беззаперечних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом суду не надано.

За вимогами ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього кодексу.

Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

При цьому, суд наголошує, що не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, не може перебирати на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що призведе до порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виходячи з основоположних засад диспозитивності, суд не може встановлювати інші фактичні обставини, окрім тих, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення та збирати інші докази, ніж ті, що надані сторонами.

Окрім того, судом враховано, що під час огляду ОСОБА_1 було порушено процедуру огляду на стан сп`яніння.

Так, сторона захисту зазначає, що перед проведенням огляду ОСОБА_1 було запропоновано обрати трубку для алкотестера Драгер, однак жодна із трубок не була повністю опечатана, що давало можливість стороннього втручання та виключало об`єктивність процедури огляду на стан сп`яніння. Цю обставину також підтверджує свідок ОСОБА_3

З відеозапису, долученого до протоколу неможливо встановити якість та герметичність опечатання трубок до газоаналізатора, однак суд враховує, що після того, як трубку було розпечатано та встановлено в газоаналізатор, поліцейським не було проведено контрольний забір повітря з показником алкоголю на рівні 0,00 проміле, що ставить під сумнів результат проведення огляду ОСОБА_1 за допомогою газоаналізатора Драгер.

Окрім того, перед проведенням огляду на стан алкогольного сп`яніння інспектором ВРПП Ізюмського РУП капітаном поліції Ткаченком І.І., всупереч вимогам п. 5 розділу II Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС, Міністерства охорони здоров`я № 1452/735 від 09.11.2015 року не було роз`яснено ОСОБА_1 порядок застосування спеціального технічного засобу та не надано сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. В матеріалах справи також відсутні копії зазначених документів, що не дає можливості оцінити достовірність показів застосованої вимірювальної техніки.

Пунктом 4 розділу II Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС № 1026 від 18.12.2018 року, передбачено, що під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського. Пунктом 5 розділу II вказаної Інструкції визначено, що включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Пунктом 1 розділу VII вказаної Інструкції передбачено, що під час виконання своїх повноважень поліцейським забороняються:

1) самовільне видалення відеозаписів з носіїв відеозапису, заміна цих носіїв, зміна їх системної дати та часу;

2) примусове виключення відеореєстраторів, у тому числі на вимогу сторонніх осіб;

3) перешкоджання здійсненню фото- і кінозйомки, відеозапису;

4) використання носіїв відеозапису у випадках, не пов`язаних із здійсненням ними повноважень поліції;

5) копіювання, передания інформації з відповідних носіїв стороннім особам.

Таким чином належним та допустимим доказом правомірності проведення огляду на стан сп`яніння є відеозапис зі спеціального технічного засобу, тобто нагрудного відеореєстратора поліцейського. Водночас, до протоколу долучено відеозапис з мобільного телефону Самсунг, який є особистою власністю працівника поліції, що є підставою вважати даний доказ (відеозапис) не допустимим з огляду на аналогію права з кримінально-процесуальним законодавством, що узгоджується з нормами ст. 2 КУпАП.

Частиною 5 ст. 266 КУпАП визначено, що огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Правова природа адміністративної відповідальності ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях.

Європейський суд з прав людини у п.21 свого рішення у справі «Надточий проти України від 15 травня 2008 року» зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Статтею 62 Конституції України визначено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Відповідно до вимог статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами частини другої статті 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Відповідно до статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції України є нормами прямої дії, а згідно з частиною другою статті 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з прецедентною практикою ЄСПЛ, відповідно до якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (рішення від 14 лютого 2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), пункт 43 (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно з правовою позицією ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Відповідно до статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Водночас, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд керується основними конституційними засадами судочинства, визначеними статтею 129 Конституції України, до яких відноситься забезпечення доведеності вини і змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також статтею 62 Конституції України та загальними принципами права, згідно з якими, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що долученими до протоколу про адміністративне правопорушення доказами не спростовано обґрунтовані сумніви в тому, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, не доведено дотримання процедури огляду з метою визнання стану алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, а відтак поза розумним сумнівом не доведено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом та перебував у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.9.а) ПДР України, за що передбачена відповідальність згідно з ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно зі статтею 284 КУпАП при наявності обставин, передбачених статтею 247 КУпАП виноситься постанова про закриття справи.

Суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно, повно і об`єктивно дослідивши наявні в матеріалах адміністративної справи докази у їх сукупності, за встановлених судом обставин, враховуючи, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не доводять поза розумним сумнівом порушення ОСОБА_1 п.2.9а) ПДР України та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд доходить висновку про те, що факт вчинення правопорушником адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, є недоведеним.

За таких обставин, суд доходить висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, тому провадження у справі підлягає закриттю на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 7, 9, 130, 245, 247, 251, 252, 278, 280, 283, 284 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - закрити на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду у десятиденний строк з дня її винесення шляхом подачі апеляційної скарги через Дзержинський районний суд м. Харкова.

Постанова набирає законної сили після закінчення десятиденного строку її оскарження.

Суддя О.В. Шишкін