Номер провадження: 33/813/1737/24
Справа № 521/6861/24
Головуючий у першій інстанції Михайлюк О.А.
Доповідач Котелевський Р. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.07.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя Котелевський Р.І.,

за участю:

секретаря судового засідання Тьосової Я.В.,

потерпілого ОСОБА_1 ,

захисника Каплун О.Б.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Каплун О.Б. на постанову судді Малиновського районного суду м. Одеси від 06.06.2024 року, щодо:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

оскарженою постановою ОСОБА_2 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та на нього накладене адміністративне стягнення у виді 1 (одного) року позбавлення права керування транспортними засобами, а також стягнуто судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Згідно з оскарженою постановою, 19.04.2024 року, о 17:10 год., водій ОСОБА_2 у місті Одесі, на вул. Космонавтів кут вул. Ак. Філатова, керуючи транспортним засобом «Nissan Primera», номерний знак « НОМЕР_1 », перед початком руху не переконався, що це буде безпечним, та не надав дорогу автомобілю «МАЗ», номерний знак « НОМЕР_2 », який рухався з увімкненим синім проблисковим маячком та спеціальним звуковим сигналом під керуванням ОСОБА_1 , в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем «МАЗ», номерний знак « НОМЕР_2 », із-за чого автомобілі отримали механічні пошкодження та водій ОСОБА_1 отримав тілесні пошкодження, чим порушив вимоги п.п. 3.2., 10.1 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306.

Не погоджуючись з постановою судді захисник Каплун О.Б. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість постанови, просить її скасувати.

Захисник вказує, що висновки викладені в постанові суду не відповідають фактичним обставинам справи, та не враховано, що того дня, о 17:10 год., ОСОБА_2 керував автомобілем «Nissan Primera», номерний знак « НОМЕР_1 »,по вул. Космонавтів кут вул. Філатова в м.Одесі, був уважним, слідкував за дорожньою обстановкою, рухався по головній дорозі зі швидкістю приблизно 50 км/год, вжив всіх заходів для її безпечного об`їзду чи повної зупинки, та у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру.

Захисник зазначив, що на той час лунав сигнал «повітряна тривога» та ОСОБА_2 не міг почути звукову сирену та сигнал у гучномовець про «зупинку руху».

Крім того, до апеляційної скарги захисник долучив заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови, з посиланням на те, що суддя місцевого суду видалився до нарадчої кімнати, апелянт не знав про результати розгляду справи. Про розгляд справи стало відомо лише 12.06.2024 року із Єдиного державного реєстру судових рішень, тому просить визнати поважними причини пропуску строку оскарження постанови.

Вивчивши матеріали справи; заслухавши ОСОБА_2 та його захисника, які підтримали клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови та апеляційну скаргу, які просили задовольнити; потерпілого ОСОБА_1 , який залишив вирішення питання на розсуд суду; перевіривши наведені в апеляційній скарзі та в клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження доводи; суд приходить до висновку про таке.

Що стосується доводів про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційним судом встановлено таке.

Відповідно до положень ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, або якщо відмовлено у його поновленні.

Як вбачається з матеріалів судової справи, оскаржену постанову винесено 06.06.2024 року, судовий розгляд в місцевому суді проведено за відсутності ОСОБА_2 , однак за участю його захисника Каплун О.Б.

В заяві захисник вказує, що суддя видалився до нарадчої кімнати, тому апелянт не знав про результати розгляду справи. Про результати розгляду справи стало відомо лише 12.06.2024 року із Єдиного державного реєстру судових рішень.

З матеріалів судової справи не вбачається журналу судового засідання чи технічного запису фіксації судового процесу, тому перевірити вказані доводи захисника стосовно того, що не був присутнім при оголошенні оскарженої постанови, не надається можливим.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що копію постанови судом на електронну адресу захисника направлено 12.06.2024 року, що підтверджується довідкою від 12.06.2024 року (а.с.24).

17.06.2024 року захисник Каплун О.Б. в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу до місцевого суду.

З урахуванням встановлених обставин, суд вважає за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження та забезпечити апелянту право на доступ до правосуддя.

Що стосується доводів апеляційної скарги про незаконність оскарженої постанови судді місцевого суду, з посиланням на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, апеляційним судом встановлено таке.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, але не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до вимог ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Апеляційний суд погоджується з постановою місцевого суду, який під час розгляду справи та прийнятті рішення виконав наведені вище вимоги закону та вважає, що вина ОСОБА_2 в скоєні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, підтверджується дослідженими судом та наведеними в постанові доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №360520 від 19.04.2024 року; схемою ДТП від 19.04.2024 року; рапортом інспектора взводу 1 роти 6 батальйону 1 полку УПП в Одеській області ДПП Саламахи О. від 19.04.2024 року; відеозаписом з бодікамери поліцейських екіпажу «Океан-206».

Апеляційний суд вважає, що наявні в справі докази відповідають критерію належності, допустимості та достатності, а їх сукупність вказує на обґрунтованість висновку місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_2 в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Апеляційний суд визнає безпідставними твердження захисника Каплун О.Б., викладені в апеляційній скарзі, про те, що ОСОБА_2 діяв у відповідності до вимог Правил дорожнього руху, під час керування автомобілем «Nissan Primera», номерний знак « НОМЕР_1 »,по вул. Космонавтів кут вул. Філатова в м.Одесі, був уважним, слідкував за дорожньою обстановкою, вжив всіх заходів для її безпечного об`їзду чи повної зупинки, та у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру, з огляду на таке.

Відповідно до п.п. 1.1 Розділу 1 Правил дорожнього руху України (далі ПДР) ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Пунктом 1.4 ПДР передбачено, що кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Згідно п.2.3б ПДР, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Оскарженою постановою ОСОБА_2 визнаний винуватим у порушенні Правил дорожнього руху України, а саме:

- п.3.2 ПДР України, відповідно до яких у разі наближення транспортного засобу з увімкненим синім проблисковим маячком та (або) спеціальним звуковим сигналом водії інших транспортних засобів, які можуть створювати йому перешкоду для руху, зобов`язані дати йому дорогу і забезпечити безперешкодний проїзд зазначеного транспортного засобу (і супроводжуваних ним транспортних засобів). На транспортних засобах, які рухаються в супроводжуваній колоні, повинне бути ввімкнене ближнє світло фар. Якщо на такому транспортному засобі увімкнено проблискові маячки синього і червного або лише червоного кольору, водії інших транспортних засобів зобов?язані зупинитися біля правого краю проїзної частини (на правому узбіччі). На дорозі з розділювальною смугою цю вимогу зобов`язані виконати водії транспортних засобів, що рухаються в попутному напрямку;

- п.10.1 ПДР України, відповідно до яких перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

В апеляційній скарзі захисник вказує, що ОСОБА_2 під час керування транспортним засобом був уважним, слідкував за дорожньою обстановкою, рухався по головній дорозі зі швидкістю приблизно 50 км/год, вжив всіх заходів для її безпечного об`їзду чи повної зупинки, та у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру.

Однак, вказані доводи спростовуються поясненнями іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 , який в місцевому суді пояснив, що 19.04.2024 року, що він рухався на транспортному засобі «МАЗ», номерний знак НОМЕР_2 , з екіпажем на виклик щодо пожежі з увімкненими проблисковими маячками, спеціальним звуковим сигналом, оцінював дорожню обстановку, а водій ОСОБА_2 з крайнього правого ряду почав рух та створив йому перешкоду.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 підтвердив свої покази, які надавав в місцевому суді.

Пояснення іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 повністю узгоджуються із протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №360520 від 19.04.2024 року, схемою місця ДТП від 19.04.2024 року, відеозаписом обставин події, рапортом інспектора взводу 1 роти 6 батальйону 1 полку УПП в Одеській області ДПП Саламаха О. від 19.04.2024 року.

На переконання апеляційного суду протокол, схема місця ДТП від 19.04.2024 року, відеозапис, рапорт інспектора від 19.04.2024 року, чітко підтверджують події, які відбулись 19.04.2024 року, саме за обставин, які повідомив суду потерпілий ОСОБА_1 , та спростовують доводи захисника про дотримання ОСОБА_2 вимог ПДР та відсутність в його діях правопорушення.

Апеляційний суд констатує, що сукупність доказів по матеріалах справи підтверджують обґрунтованість висновку місцевого суду про те, що саме дії ОСОБА_2 знаходяться у причино-наслідковому зв`язку з моментом виникнення дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

При цьому, суд зауважує, що з урахуванням вимог ПДР України, водій ОСОБА_2 повинен був керуватися положеннями ПДР, враховувати дорожню обстановку, зокрема дотримуватися п.3.2, 10.1 ПДР України.

Більше того, ОСОБА_2 в даній дорожній ситуації необхідно було враховувати, що працівники ДСНС, які рухалися екіпажем на виклик щодо пожежі, з метою врятування життя, здоров?я людей, з увімкненим синім проблисковим маячком та спеціальним звуковим сигналом, зокрема водій автомобілю «МАЗ», номерний знак « НОМЕР_2 », під керуванням ОСОБА_1 , мають право розраховувати, що інші учасники дорожнього руху, обов`язково дотримаються встановлених п.3.2 Правил дорожнього руху України.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що з відеозапису обставин події та рапорту інспектора взводу 1 роти 6 батальйону 1 полку УПП в Одеській області ДПП Саламаха О. від 19.04.2024 року вбачається, що про необхідність термінової зупинки руху всім водіям з метою надання можливості безперешкодного проїзду колоні ДСНС було наказано працівниками поліції через гучномовець із поданням сигналу про «Зупинку руху» на перехресті. Однак, вказані вимоги працівників поліції ОСОБА_2 також були проігноровані.

Доводи захисника про те, що на той час лунав сигнал «повітряної тривоги» та ОСОБА_2 ніби не міг почути звукову сирену та сигнал у гучномовець працівників поліції про «зупинку руху», апеляційний суд визнає безпідставним, оскільки з відеозапису вбачається, що всі інші учасники дорожнього руху зупинились, почувши та побачивши автомобіль ДСНС із увімкненими синіми проблисковими маячками та спеціальним звуковим сигналом, а також вимогу працівників поліції у гучномовець про «Зупинку руху», окрім водія ОСОБА_2 .

З урахування наведеного, встановлені судом першої інстанції та перевірені апеляційним судом обставини події ДТП, яка мала місце 19.04.2024 року та докази, не викликають у апеляційного суду сумнівів щодо правильності встановлення судом першої інстанції обставин пригоди та винуватості ОСОБА_2 у скоєнні адміністративного правопорушення.

За таких підстав, доводи захисника щодо відсутності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, апеляційний суд визнає безпідставними та декларативними, оскільки апелянтом не надано суду будь-яких належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження вказаної ним в апеляційній скарзі версії розвитку події.

Відповідно до загальних положень ПДР, правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що виникнення ДТП є прямим наслідком порушення водієм ОСОБА_2 вимог п.п.3.2, 10.1 ПДР України.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП повністю доведена доказами, які містяться в матеріалах провадження.

Разом з цим, проаналізувавши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд вважає, що при обранні виду і розміру адміністративного стягнення відносно ОСОБА_2 , місцевий суд в повній мірі не врахував даних про особу правопорушника, що потягло за собою необґрунтоване призначення найбільш суворого стягнення, передбаченого санкцією ст.124 КУпАП.

Відповідно до вимог ст.ст. 23, 33 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень.

Стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених КУпАП України та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

З оскарженої постанови вбачається, що призначивши адміністративне стягнення ОСОБА_2 у виді 1 (одного) року позбавлення права керування транспортними засобами, суддя місцевого суду не в повній мірі дотримався вказаних вимог закону і, при наявності альтернативних стягнень, передбачених ст. 124 КУпАП, не мотивував своє рішення та застосував стягнення, яке не відповідає вимогам ст.ст. 23, 33 КУпАП.

Так, застосовуючи до ОСОБА_2 такий вид адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, місцевий суд лише зазначив, що аналізуючи зібрані в справі докази, вважає за можливе призначити такий вид адміністративного стягнення. Разом з тим, суд не врахував особу порушника, який відповідно до матеріалів судової справи вперше притягується до адміністративної відповідальності.

З урахуванням викладеного апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом в даній справі є занадто суворим, а тому постанова суду підлягає зміні в цій частині.

Застосовуючи адміністративне стягнення, апеляційний суд враховує характер та обставини вчиненого правопорушення, особу правопорушника та вважає за можливе частково задовольнити апеляційну скаргу, змінити постанову суду першої інстанції в частині виду стягнення та призначити ОСОБА_2 адміністративне стягнення у виді штрафу, яке буде достатнім та справедливим, та відповідатиме меті адміністративного стягнення по даній справі.

Керуючись ст.ст. 293, 294 КУпАП, апеляційний суд,

постановив:

Задовольнити клопотання захисника Каплун О.Б. про поновлення строку на апеляційне оскарження ОСОБА_2 та поновити строк на оскарження.

Апеляційну скаргу захисника Каплун О.Б. задовольнити частково.

Постанову судді Малиновського районного суду м. Одеси від 06.06.2024 року, якою ОСОБА_2 визнаний винуватим за ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення змінити в частині застосування адміністративного стягнення.

Застосувати до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, у сумі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

В іншій частині постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набира є законної сили негайно після її винесення та оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Р.І. Котелевський