Справа № 372/4073/24
П О С Т А Н О В А

іменем України

01 серпня 2024 року м. Обухів

Суддя Обухівського районного суду Київської області Рабчун Р.О., за участю прокурора Малишенка Дмитра Олександровича, особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши матеріали, які надійшли від Київського обласного управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Побузьке, Голованівського району, Кіровоградської області, громадянина України; місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ; місце роботи, посада: офіційно не працює; документ, що посвідчує особу: паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ; за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

23.07.2024 року до Обухівського районного суду Київської області від Київського обласного управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України надійшли матеріали відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно протоколу № 47/2024 про адміністративне правопорушення пов`язане з корупцією, від 02.07.2024 року ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді поліцейського офіцера громади сектору взаємодії з громадами відділу превенції Обухівського РУП ГУНП в Київській області з 20.01.2023 року по 01.01.2024 року, являючись суб`єктом відповідальності за вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією, згідно з п. п. «з» п.1 ч.1 ст. 3 Закону та приміткою до ст. 172-6 КУпАП, в порушення вимог ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» несвоєчасно, без поважних причин, 23.02.2024 подав декларацію після звільнення особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період не охоплений раніше поданими деклараціями, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

У судовому засіданні особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 вину у вчиненні вищевказаного адміністративного правопорушень визнав.

Прокурор Обухівської окружної прокуратори Малишенко Д.О. у судовому засіданні, зазначив, що в матеріалах достатньо доказів на підтвердження скоєного адміністративного правопорушення ОСОБА_1 , а тому останній повинен бути визнаний винуватим в інкримінованому правопорушенні, та просив застосувати до ОСОБА_1 штрафну санкцію у мінімальному розмірі.

Вислухавши пояснення особи, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення, думку прокурора, який вважає, що в діях особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, просить визнати його винуватим у вчиненні вищевказаного адміністративного правопорушення та накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до наступних висновків.

Статтею 9 КУпАП визначено поняття адміністративне правопорушення. Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст. 245 вищевказаного Кодексу завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян в дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з вимогами ст. 280 цього ж Кодексу орган, посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. ст. 251, 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган, посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності. Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та ін.

Однією з основних та вагомих стадій провадження у справах про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, є стадія виявлення факту корупційного діяння та перевірки інформації про факт вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією та дослідження обставин вчинення корупційного діяння, складення за його результатом адміністративного протоколу та направлення протоколу та інших матеріалів до суду.

Стадія виявлення факту корупційного діяння та перевірки інформації про факт вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, полягає у виконанні посадовими особами обов`язку повідомлення про вчинення корупційного діяння іншою посадовою особою, а також у реалізації фізичними, юридичними особами та громадськими об`єднаннями права на участь у здійсненні антикорупційної політики країни шляхом повідомлення саме уповноваженого державою протидіяти корупції суб`єкта про корупційну поведінку владних суб`єктів.

Стадія адміністративного розслідування - комплекс процесуальних дій, спрямованих на встановлення обставин проступку, фіксування та кваліфікацію.

Підставою для складання протоколу є відомості, які свідчать про наявність у діяннях особи ознак характерних правопорушенням, пов`язаним з корупцією. Протокол є процесуальним документом, який офіційно засвідчує факт неправомірних дій (бездіяльності), за які передбачена адміністративна відповідальність, та основним джерелом доказів, а тому він має бути оформленим належним чином, містити всі дані, необхідні для своєчасного та об`єктивного вирішення питання про наявність або відсутність у діянні особи складу адміністративного проступку.

На вказаній стадії необхідно враховувати те, чи має той чи інший орган, що склав протокол про адміністративне правопорушення, повноваження самостійно виявляти факт корупційного правопорушення.

Досліджуючи питання щодо наявності у органів Національної поліції України повноважень самостійно виявляти факт корупційного правопорушення суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» до категорії спеціально уповноважених суб`єктів у сфері протидії корупції належать - органи прокуратури, Національної поліції, Національне антикорупційне бюро України, Національне агентство з питань запобігання корупції.

Згідно ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань:

1) здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень;

2) виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення;

3) вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 29 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський захід - це дія або комплекс дій превентивного або примусового характеру, що обмежує певні права і свободи людини та застосовується поліцейськими відповідно до закону для забезпечення виконання покладених на поліцію повноважень.

Статтею 31 Закону України «Про Національну поліцію» визначено такі превентивні поліцейські заходи: 1) перевірка документів особи; 2) опитування особи; 3) поверхнева перевірка і огляд; 4) зупинення транспортного засобу; 5) вимога залишити місце і обмеження доступу до визначеної території; 6) обмеження пересування особи, транспортного засобу або фактичного володіння річчю; 7) проникнення до житла чи іншого володіння особи; 8) перевірка дотримання вимог дозвільної системи органів внутрішніх справ; 9) застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису; 10) перевірка дотримання обмежень, установлених законом стосовно осіб, які перебувають під адміністративним наглядом, та інших категорій осіб; 11) поліцейське піклування.

КУпАП не дає поліції відповідних повноважень в частині здійснення перевірок фактів своєчасності подання декларацій суб`єктами декларування. Профільним законом в даному випадку є лише Закон України «Про запобігання корупції».

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про запобігання корупції» Національне агентство з питань запобігання корупції є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику.

Відповідно до п. 7-1 ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про запобігання корупції», до повноважень Національного агентства належать: здійснення в порядку, визначеному цим Законом, контролю та перевірки декларацій суб`єктів декларування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя суб`єктів декларування.

Закон України «Про запобігання корупції» визначає, що Національне агентство проводить щодо декларацій, поданих суб`єктами декларування, такі види контролю:

1) щодо своєчасності подання;

2) щодо правильності та повноти заповнення;

3) логічний та арифметичний контроль (ч. 1 ст. 51-1 Закону).

Згідно із ч. 2 ст. 51-2 Закону України "Про запобігання корупції, якщо за результатами контролю встановлено, що суб`єкт декларування не подав декларацію, Національне агентство письмово повідомляє такого суб`єкта про факт неподання декларації, і суб`єкт декларування повинен протягом десяти днів з дня отримання повідомлення подати декларацію в порядку, визначеному частиною першою статті 45 цього закону.

Згідно з п. п. 5, 6 Порядку перевірки факту подання суб`єктами декларування декларацій відповідно до Закону України «Про запобігання корупції», та повідомлення Національного агентства з питань запобігання корупції про випадки неподання чи несвоєчасного такого подання таких декларацій, затвердженого наказом НАЗК № 539/21 від 20.08.2021 року (надалі - Порядок), передбачено, що відповідальний підрозділ (особа) органу, в якому працюють (працювали) суб`єкти декларування, перевіряє факт подання декларацій шляхом пошуку та перегляду інформації в публічній частині Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, на офіційному веб-сайті Національного агентства. У випадку встановлення факту неподання чи несвоєчасного подання декларацій суб`єктами декларування згідно з вимогами Закону відповідальний підрозділ (особа) відповідного органу повідомляє про це Національне агентство упродовж 3 робочих днів з дня виявлення такого факту. Повідомлення Національного агентства про факт неподання чи несвоєчасного подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, надсилається засобами поштового зв`язку (рекомендованим листом з повідомленням про вручення). У разі повідомлення Національного агентства про неподання чи несвоєчасне подання суб`єктом декларування декларації, подання якої передбачено частиною другою статті 45 Закону, у відповідному повідомленні вказується дата припинення зазначеним суб`єктом діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування. До такого повідомлення додаються копії документів, що підтверджують дату припинення зазначеної діяльності. Повідомлення Національного агентства про факт неподання чи несвоєчасного подання декларацій надсилає відповідний орган окремо за кожним фактом такого неподання чи несвоєчасного подання.

Відповідно до п. 8 Порядку у разі встановлення факту неподання декларації суб`єктом декларування Національне агентство письмово повідомляє про це керівника відповідного органу та спеціально уповноважених суб`єктів у сфері протидії корупції.

Із матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що факт несвоєчасного подання декларації ОСОБА_1 було виявлено Департаментом внутрішньої безпеки Національної поліції України, та проведено відповідні перевірки, запити, збирання доказів, складання протоколу про адміністративне правопорушення. Проте, Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України не відноситься до суб`єктiв, якi наділенні правом перевірки як декларацій, так і повідомлень про суттєві зміни у майновому стані суб`єктів декларування чи своєчасності подання таких декларацій/повідомлень. Такими повноваженнями наділенні виключно працівники структурного підрозділу апарату НАЗК, діяльність яких пов`язана iз здійснення такої функції.

В той же час, усі обов`язкові дії по проведенню перевірки, у тому числі після встановлення, що суб`єкт декларування несвоєчасно подав декларацію, чи не повідомив про суттєві зміни в майновому стані, уповноважені здійснювати виключно працівники НАЗК, в тому числі на підставі листа отримати пояснення від такої особи і вирішувати питання про притягнення її до відповідальності.

Із матеріалів справи про адміністративне справи вбачається, що Протокол № 47/2024 від 02.07.2024 року складений без дотримання вимог визначених положеннями ст. 51-2 Закону України «Про запобігання корупції», відсутня інформація щодо повідомлення та проведення контролю уповноваженим суб`єктом НАЗК відносно ОСОБА_1 з приводу несвоєчасного подання декларації останнім.

В матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні відомості щодо проведення НАЗК відповідної перевірки та контролю стосовно ОСОБА_1 , а також будь-які документи, які видавались НАЗК відносно ОСОБА_1 .

Враховуючи вищевикладене, можна дійти висновку, щодо незаконності одержання доказів у даній справі про адміністративне правопорушення, оскільки перевірка своєчасності подання декларації проведена не уповноваженим органом, що дає підстави визнати недопустимими всі докази по справі та закрити провадження по справі.

Відповідно до правової позиції Касаційного адміністративного суду Верховного суду, викладеної в Постанові від 11.12.2019 р. (Справа № П/811/593/17, провадження № К/990126138/18), яку неодноразово зазначено і підтверджено (постанова від 17.07.2020 р. по справі № 816/2108/17; постанова від 02.10.2019 р. по справі № 1440/2177/18; постанова від 10.06.2020 р. у справі № 560/1779/19) наголошено, що контроль за своєчасністю подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, а також перевірка достовірності і повноти відомостей, зазначених суб`єктом декларування у декларації належить до виключної компетенції НАЗК. Тобто, якщо НАЗК встановить факт несвоєчасного подання чи неподання декларацій або повідомлення про зміни у майновому стані особою, яка в розумінні Закону № 1700-VIII є суб`єктом декларування і в якої виник обов`язок подати таку декларацію чи повідомлення, то лише висновок цього органу може бути підставою для притягнення такої особи до юридичної відповідальності за порушення вимог законодавства у сфері запобігання корупції.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення та ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що перевірка своєчасності подання декларації проведена не уповноваженим органом, що дає підстави визнати недопустимими всі докази по справі.

Крім того, суд зазначає, що сам факт несвоєчасного подання декларації не може свідчити про наявність складу адміністративного правопорушення. Адміністративна відповідальність за несвоєчасне подання декларацій настає лише у разі подання її з порушенням встановлених строків без поважних причин. Такий факт може бути встановлений лише після проведення відповідної перевірки.

Згідно ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України).

Статтею 62 Конституції України закріплений принцип презумпції невинуватості, який передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, а також, що всі сумніви стосовно доведеності вини особи, мають тлумачитись на її користь. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому вст. 62 Конституції України.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП визначено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення.

За вказаних обставин, враховуючи, що зібрані по справі докази отриманні без дотримання Порядку проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, суд приходить до висновку про необхідність закриття провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

З врахуванням наведених обставин, керуючись ст. 7, ч. 1 ст. 172-6, ст.ст. 247, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст.172-6 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Повний текст постанови складено 05.08.2024 року.

Суддя Р.О. Рабчун