Справа № 149/979/24
Провадження №3/149/541/24
Номер рядка звіту 156
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2024 року м. Хмільник

Суддя Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області Павлюк О. О., розглянувши матеріали, що надійшли від Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого по АДРЕСА_1

за ст. 124, ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И Л А :

16.03.20524 о 10:50 год. по проспекту Свободи в м. Хмільник Вінницької області ОСОБА_1 керував транспортним засобом Renault Duster, д.н.з. НОМЕР_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9 а ПДР України.

Крім того, 16.03.20524 о 10:50 год. по проспекту Свободи в м. Хмільник Вінницької області ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом Renault Duster, д.н.з. НОМЕР_2 та рухаючись заднім ходом, допустив зіткнення з автомобілем Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_3 , що призвело до механічного пошкодження транспортних засобів, чим порушив вимоги п. 10.9 ПДР України.

Таким чином, в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні вказаних правопорушень визнав та щиро розкаявся, повідомив суд, що дійсно напередодні вживав алкогольні напої та наступного дня був вимушений сісти за кермо, так як необхідно було довезти доньку з онукою до лікарні, оскільки в останньої була висока температура та більше не було кому відвезти.

Вирішуючи питання про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, суддя приходить до наступного.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ст. 9 КУпАП).

За змістом статей 10, 11 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Відповідно до статті 18 КУпАП, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в своїй постанові від 21.12.2018 у справі № 686/5225/17 зазначив, що у разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини. Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує». Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

В судовому засіданні було досліджено адміністративний матеріал (протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 290472 від 16.03.2024, роздруківка результату алкотестеруDrager ), з яких вбачається, що дійсно ОСОБА_1 керував 16.03.2024 о 10:50 год. транспортним засобом, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, результат 0,83 проміле.

Також в судовому засіданні було допитано в якості свідка доньку ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , яка будучи допитаною під присягою, повідомила суду, що дійсно в її доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 кілька днів після щеплення була висока температура, напередодні ввечері 15.03.2024 доньці стало дуже погано, тому вона попросила батька відвезти її з донькою до лікарні. По дорозі вранці вони заїхали взяти підгузники для дитини в магазині, та в цей час автомобіль під керуванням батька здійснив ДТП. Після цього їй було передано керування транспортним засобом.

ОСОБА_1 також надав суду письмові документи, які підтверджують, що чоловік його доньки - ОСОБА_4 на час вказаних подій перебував на роботі (провідника пасажирського вагону), тому не міг доставити джужину з дитиною до лікарні з с. Соколова до м. Хмільник.

Так, показання свідка повністю узгоджуються з показаннями ОСОБА_1 , наданими в судовому засіданні, а також з наявними письмовими матеріалами, зокрема свідок з дитиною зображені на фото з місця події.

Отже, на підставі викладеного та відповідно до наданих доказів, вбачається достатньо підстав вважати, що ОСОБА_1 хоча і керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння (ч. 1 ст. 130 КУпАП), однак діяв для усунення небезпеки для життя та здоров`я онуки, і дана небезпека не могла бути усунута іншим способом, тобто він діяв в стані крайньої необхідності.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП - провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони.

Тому, провадження у справі за ст. 130 ч. 1 КУпАП відносно ОСОБА_5 , слід закрити на підставі п.4 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з вчиненням ним дії в стані крайньої необхідності .

Вирішуючи питання про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, суддя приходить до висновку, що його винна в повному обсязі підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 290484 від 16.03.2024; схемою ДТП від 16.03.2024; показами свідка ОСОБА_2 ; поясненнями ОСОБА_1 , наданими в судовому засіданні та іншими матеріалами справи.

При накладенні адміністративного стягнення суд враховує, що ОСОБА_1 визнав вину та щиро розкаявся, його майновий стан, характер вчиненого правопорушення, з врахуванням приписів ст. 280 КУпАП, суддя дійшла висновку, що до ОСОБА_1 належить застосувати адміністративне стягнення у виді штрафу.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП, п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, з особи на яку накладено адміністративне стягнення, стягується судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Керуючись ст. ст. 33-35, 124, 221, 280, 283-284, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя,

П О С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень на користь держави.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 605,60 грн. відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір".

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити на підставі п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП - у зв`язку з вчиненням ним дії в стані крайньої необхідності.

Згідно ст. 307 ч.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу.

Згідно ст. 308 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду через Хмільницький міськрайонний суд протягом 10-ти днів з дня її винесення.

Суддя: Павлюк О. О.