Провадження № 3-зв/761/2/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2024 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Чайка О.С., розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід судді Шевченківського районного суду міста Києва Пономаренко Н.В. від розгляду справи про адміністративне правопорушення № 761/35934/23,

установив:

У провадженні судді Шевченківського районного суду міста Києва Пономаренко Н.В. перебуває справа про притягнення гр. ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 9 ст. 212-3 КУпАП.

Потерпілим ОСОБА_1 подано заяву про відвід судді Пономаренко Н.В., у зв`язку з виникненням обставин, які на його думку, викликають сумніви в неупередженості судді, які він описав у своїй заяві.

У судове засідання заявник ОСОБА_1 та особа, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 не з`явилися, будучи повідомленими про місце, час і дату судового засідання. Причини неприбуття не повідомили.

Враховуючи, що учасники справи були повідомлені належним чином про розгляд заяви про відвід судді Пономаренко Н.В., з метою дотримання вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, а також з урахуванням положень ст. 268 КУпАП, суд вважає за можливе розглянути заяву без їх участі.

Суд, дослідивши заяву ОСОБА_1 про відвід судді Пономаренко Н.В., матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Згідно з ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з КУпАП та інших законів України.

Слід зазначити, що Кодекс України про адміністративні правопорушення не передбачає поняття «відвід судді» та не встановлено порядок його розгляду.

Водночас, відповідно до пункту 4 Рішення Ради суддів України від 8 червня 2017 року № 34, у разі необхідності врегулювання суддею конфлікту інтересів при розгляді матеріалів про адміністративне правопорушення відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, з огляду на відсутність норм, що визначають правила відводу (самовідводу), до внесення змін до чинного законодавства суддя, враховуючи засади судочинства, передбачені Конституцією України, та міжнародні стандарти щодо незалежності суддів, неупередженості та безсторонності судочинства може застосовувати чинні процесуальні норми за аналогією.

Враховуючи зазначене, при вирішенні заяви про відвід суддя застосовує аналогію закону та застосовує положення КПК України, якими визначено підстави для відводу та врегульовано порядок його вирішення.

Згідно статті 75 КПК України, слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи. У складі суду, що здійснює судове провадження, не можуть бути особи, які є родичами між собою.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади» визначено, що відповідно до закону суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він заінтересований у результаті розгляду справи або є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.

У відповідності до практики Європейського суду з прав людини, при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект. Так у справі «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі.

У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Мироненко і Мартиненко проти України»). Зазначену позицію Європейського суду підтримав і Верховний Суд України у справі № 5-15п12 (ухвала Верховного Суду України від 01.03.2012 у справі № 5-15п12).

Таким чином, заява ОСОБА_1 не містить відомостей про наявність обставин, які викликають обґрунтовані сумніви в безсторонності та неупередженості судді, та які б виключали участь судді при розгляді даної справи. Також не встановлено будь-яких інших обставин, передбачених діючим законодавством, які б могли бути підставою для відводу судді, а тому заявлений відвід задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 268, 283, 285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

постановив:

Заяву ОСОБА_1 про відвід судді Шевченківського районного суду міста Києва Пономаренко Н.В. від розгляду справи про адміністративне правопорушення № 761/35934/23, - залишити без задоволення.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Олена ЧАЙКА