Справа № 161/5530/24
Провадження № 3/0158/283/24
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 червня 2024 року м. Ківерці
Суддя Ківерцівського районного суду Волинської області Сіліч Ю.Л., розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого,-
за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -
В С Т А Н О В И В
09.03.2024 року о 14 год. 04 хв. ОСОБА_2 в с. Кульчин по вул. Заводській, в порушення вимог п. 2.9а ПДР, керував автомобілем марки «CHEVROLET CAPTIVA» д.н.з. « НОМЕР_1 », перебуваючи при цьому в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння, зі згоди водія, у встановленому порядку проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Alcotest Drager 6820», тест № 706, результат тесту позитивний 2.07 ‰.
ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився. До суду подав заяву про розгляд справи у його відсутності та визнання вини. Разом з тим, посилаючись важке матеріальне становище, просить розстрочити суму штрафу на 6 місяців.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, підлягають з`ясуванню усі обставини справи, в тому числі чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясування інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
ОСОБА_1 інкримінується вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, об`єктивна сторона якого, відповідно до диспозиції цієї норми закону, серед іншого, полягає у керування особою транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння.
Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язанні знати і неухильно дотримуватися вимог цього закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Згідно з п. 2.9а ПДР - водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, повністю стверджується доказами, які містяться у матеріалах справи в їх сукупності, які належним чином оцінені судом з точки зору їх належності та допустимості.
Зокрема, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 002530 від 09.03.2024 року, цього ж числа о 14 год. 04 хв. ОСОБА_2 в с. Кульчин по вул. Заводській, в порушення вимог п. 2.9а ПДР, керував автомобілем марки «CHEVROLET CAPTIVA» д.н.з. « НОМЕР_1 », перебуваючи при цьому в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння, зі згоди водія, у встановленому порядку проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Alcotest Drager 6820», тест № 706, результат тесту позитивний 2.07 ‰. (а.с.1).
Вказані обставини підтверджуються роздруківкою приладу «Драгер Алкотест 6820» від 09.03.2024 року, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням технічних засобів, відповідно до яких зафіксовано стан алкогольного сп`яніння, направленням водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного-наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів від 09.03.2024 року та відеозаписом із бодікамери поліцейського, згідно якого відслідковуються події 09.03.2024 року із фіксацією проведення огляду на виявлення стану алкогольного сп`яніння (а.с. 3, 4, 5, 6).
Суд вважає вказані докази належними та допустимими, бере їх до уваги при ухваленні рішення щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.130 КУпАП.
Зазначені вище докази винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є такими, що доповнюють одне одного, є повними, безсумнівними, належними та допустимими, оскільки у відповідності до ст. ст. 251, 252 КУпАП, прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у справі про адміністративне правопорушення, а також є такими, що зібрані в порядку, встановленому законом та не викликають сумніву у суду.
Статтею 33 КУпАП передбачено, що стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.
Правопорушення, за вчинення якого притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 відноситься до Глави 10 «Адміністративні правопорушення на транспорті, в галузі шляхового господарства і зв`язку» у зв`язку з чим, при прийнятті рішення суд не бере до уваги особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
З врахування наведеного, вважаю за необхідне піддати ОСОБА_1 адміністративному стягненню у виді адміністративного штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.
Відповідно до ст. 40-1 КпАП України, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.
Згідно п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення підлягає сплаті судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Даних про те, що ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору, суду не надано.
Враховуючи вищенаведене, вважаю за доцільне стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.
Щодо заяви ОСОБА_1 про розстрочення суми штрафу, суд зазначає наступне.
У відповідності до ст. 304 КУпАП, питання, пов`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадою особою), який виніс постанову.
Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить положення, що регулює питання розстрочення штрафу. Водночас, подібну можливість надає засудженим Кримінальний кодекс України. Так, згідно ч. 4 ст. 53 КК України з урахуванням майнового стану особи суд може призначити штраф із розстрочкою виплати певними частинами строком до одного року.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, під дію кримінального аспекту ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод підпадають порушення Правил дорожнього руху, у відношенні яких передбачено накладення штрафу чи обмеження у праві керування автомобілем, («Лутц проти Німеччини» (Lutz v. Germany), п.182).
Враховуючи, що санкцією ч. 2 ст. 130 КУпАП передбачено покарання у виді штрафу розміром 34 000 (тридцять чотири тисячі) гривень, вказана справа про адміністративне правопорушення підпадає під дію кримінального аспекту ст. 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод. Таким чином, становище правопорушника не може бути гіршим, ніж засудженого, бо інакше право на справедливий суд для людини забезпечити неможливо.
Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України "Про виконавче провадження" за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.
Враховуючи майнове становище ОСОБА_1 , яке є нестабільним, розмір штрафу, який призначається судом як адміністративне стягнення, та, який, в свою чергу, є достатньо великим у порівнянні з встановленим в Україні мінімальним прожитковим мінімумом, суд вважає, що сплата ОСОБА_1 штрафу в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень одним платежем становитиме для нього надмірний тягар, а тому, керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ч. 4 ст. 53 КК України, приходить до висновку, що заява про розстрочку виконання постанови суду в частині сплати штрафу підлягає до задоволення та вважає за можливе призначити штраф із розстрочкою виплати певними частинами на шість місяців.
Керуючись ст. ст. 283, 284, 304 КУпАП, суд -
ПО С Т А Н О В И В
В разі не сплати штрафу протягом 15 днів з дня вручення постанови про накладення стягнення, штраф стягнути у подвійному розмірі.
Стягнути із ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.
Розстрочити ОСОБА_1 виплату суми штрафу у розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень на строк 6 (шість) місяців з внесенням оплати штрафу по 2833 (дві тисячі вісімсот тридцять три) грн. 34 коп. щомісячно, починаючи з дня набрання постановою законної сили.
Зобов`язати ОСОБА_1 повідомляти суд про сплату відповідної частини штрафу, шляхом пред`явлення відповідного документу (квитанції).
Перебіг строку давності виконання постанови в частині адміністративного стягнення у вигляді штрафу та судового збору зупинити до закінчення строку відстрочки.
Після сплину строку, на який відстрочено виконання постанови, у разі не сплати штрафу особою, яка притягнута до адміністративної відповідальності, постанову звернути до примусового виконання у загальному порядку.
Постанова може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Ківерцівського районного суду Ю.Л. Сіліч