18.04.2024 227/881/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2024 року м. Добропілля

Суддя Добропільського міськрайонного суду Донецької області Притуляк С.А., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов з Відділу поліції № 1 Покровського РУП ГУНП України в Донецькій області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого, адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 156 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

До Добропільського міськрайонного суду Донецької області надійшов адміністративний матеріал для вирішення питання про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 156 КУпАП ОСОБА_1 .

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 367877 від 14.03.2024 року, 14.03.2024 року о 12:25 годині під час дії правового режиму воєнного стану ОСОБА_1 здійснив продаж горілки «Українська» за адресою: с. Мирне, вул. Миру, 28А, чим порушив вимоги ст. 15. ЗУ № 481/35-ВР від 19.12.1995 року. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив правопорушення передбачене ч. 3 ст. 156 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 заперечував проти обставин викладених в протоколі про адміністративне правопорушення. Пояснив суду, що він колишній військовослужбовець, та 14.03.2024 року до нього додому прийшов чоловік у військовій формі, у якого із ОСОБА_1 зав`язався розмова. Під час розмови чоловік спитав ОСОБА_1 про наявність алкогольних напоїв у домі, та можливість їх придбати. У ОСОБА_1 в будинку дійсно були алкогольні напої, але для власного споживання, а тому він вирішив пригостити чоловіка у військовій формі. Після того як ОСОБА_1 приніс пляшку із алкогольним напоєм, інший чоловік зателефонував невідомому, та сказав, що можна заходити так як у будинку усе є. Після цього до ОСОБА_1 зайшли працівники поліції та склали на нього протокол про адміністративне правопорушення. При цьому ОСОБА_1 зауважив, що грошей за пляшку не просив та не отримував. Він на прохання військового пригостив останнього безкорисно.

Частиною 3 ст. 156 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за торгівлю пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, тютюновими виробами, електронними сигаретами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пристроями для споживання тютюнових виробів без їх згоряння з рук, з лотків, у приміщеннях або на територіях, заборонених законом, що тягне за собою накладення штрафу від чотирьохсот до восьмисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією предметів торгівлі та виручки, одержаної від продажу предметів торгівлі.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» забороняється продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових, тютюнових виробів, електронних сигарет, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пристроїв для споживання тютюнових виробів без їх згоряння, з рук.

Аналізуючи частину 3 статті 156 КУпАП, за якою кваліфіковано дії особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та зміст протоколу про адміністративне правопорушення, суд звертає увагу на наступне.

Адміністративне правопорушення це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об`єктивну сторону, об`єкт, суб`єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб`єкт. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 156 КУпАП, полягає в торгівлі пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями або тютюновими виробами з рук.

Однак у протоколі про адміністративне правопорушення не викладена в повній мірі об`єктивна сторона правопорушення, а саме: не зазначено точних обставин вчинення адміністративного правопорушення, оскільки не зафіксовано факту продажу та одержання грошей (виручки).

Крім цього, до матеріалів справи не долучено документів про вилучення уповноваженою особою коштів, отриманих внаслідок продажу алкогольних напоїв, які відповідно до санкції ч. 3 ст. 156 КУпАП повинні бути конфісковані у разі визнання особи винною у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення.

Наведене виключає можливість зробити беззаперечний висновок про наявність вини у діях особи, відносно якої складено протокол, складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 156 КУпАП.

Приписами ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» передбачено, що роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами, або рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю.

Аналізуючи матеріали справи та пояснення ОСОБА_1 , суд приходить до висновку, що з боку працівників поліції мала місце провокація адміністративного правопорушення.

Так поясненням ОСОБА_1 вказують на те, що дії працівників поліції були направленні виключно на спонукання до вчинення адміністративного правопорушення, що в свою чергу підтверджується матеріалами даної справи. Працівники поліції зашли до будинку та почали складати протокол про адміністративне правопорушення вже після телефонного дзвінка, особи, яка просила у ОСОБА_1 алкогольні напої.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що в даному випадку працівниками поліції було свідомо вчинено провокаційні дії задля здобуття наявності складу адміністративного правопорушення.

Стає очевидно, що це був алгоритм дій працівників поліції, які фактично спонукали ОСОБА_1 до продажу алкогольних напоїв.

Розглядаючи питання про наявність в діях поліцейських підбурювання до вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, суд виходить з наступного.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) провадження у справах про адміністративні правопорушення, є кримінальним для цілей застосування Конвенції (рішення у справах «Лучанінова проти України» (заява № 16347/02 від 09.06.2011 р.); «Плахтєєв та Плахтєєва проти України» (заява N 20347/03)від 12.03.2009 р.).

У випадку, коли захист заявляє про провокацію злочину з боку правоохоронців, головне питання полягає у тому, чи був би злочин вчинений без втручання правоохоронців. Характер тиску або інших способів підштовхнути особу до вчинення злочину, є лише одним з факторів, який слід приймати до уваги при вирішенні питання про наявність провокації, але на цьому проблема не вичерпується. Для вирішення цього питання має прийматися більш широкий контекст, ніж безпосередня поведінка учасників під час події, яку захист вважає провокацією, а обвинувачення допустимим методом розслідування.

Відповідно до сформованої позиції Європейського суду з прав людини, наявність державного інтересу не можна використовувати в якості обґрунтування щодо використання доказів, отриманих в результаті поліцейської провокації, оскільки застосування таких доказів наражає обвинуваченого на ризик остаточно позбавитись справедливого судового розгляду із самого початку; внутрішньодержавне законодавство не повинно дозволяти використання доказів, отриманих в результаті підбурювання з боку державних агентів. В іншому випадку таке законодавство не відповідає принципу «справедливого судочинства». (Рішення ЄСПЛ у справах «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 9 червня 1998 року, «Худобін проти Російської Федерації» від 26 жовтня 2006 року, «Ваньян проти Російської Федерації» від 15 грудня 2005 року, «Раманаускас проти Литви» від 5 лютого 2008 року.)

Європейським судом вироблена концепція провокації, яка порушує пункт 1 статті 6 Конвенції, і є відмінною від застосування законних оперативних методів попереднього розслідування. Ним встановлено, що, тоді як застосування спеціальних методів розслідування, зокрема негласних, не може саме по собі порушувати право на справедливий судовий розгляд, небезпека поліцейської провокації в результаті таких заходів передбачає, що їх застосування повинно бути обмежене зрозумілими рамками (рішення ЄСПЛ від 5 лютого 2008 року у справі «Раманаускас проти Литви»).

Згідно з практикою ЄСПЛ для відмежування провокації від допустимої поведінки правоохоронних органів є ряд критеріїв. Під змістовним критерієм розуміється наявність/відсутність суттєвих змістовних ознак, притаманних провокації правоохоронних органів, а під процесуальним критерієм - наявність у суду можливостей перевірити відомості про ймовірну провокацію під час судового засідання з дотриманням вимог рівності та змагальності сторін. Підбурювання з боку поліції має місце тоді, коли відповідні працівники правоохоронних органів або особи, які діють за їхніми вказівками, не обмежуються пасивним розслідуванням, а з метою встановлення злочину, тобто отримання доказів і порушення кримінальної справи, впливають на суб`єкта, схиляючи його до вчинення злочину, який в іншому випадку не був би вчинений (Рішення ЄСПЛ у справі «Раманаускас проти Литви» від 5 лютого 2008 року).

Що стосується ролі співробітників правоохоронних органів в скоєнні злочину, то ЄСПЛ розглядає момент початку здійснення ними відповідного заходу, щоб визначити, чи «приєдналися» вони до злочину, який особа вже розпочала здійснювати без будь-якої участі з їхнього боку.

Таким чином, потрібно в даній ситуації взяти до уваги наступні обставини:

- підставу для виявлення правопорушення;

- поведінку працівників поліції;

- реалізація;

- дії особи, які пов`язані із реалізаціє алкогольних напоїв.

Досліджуючи докази, надані сторонами адміністративного провадження, суд вважає встановленими наступні фактичні обставини події, яка мала місце 14.03.2024 року, а саме: до ОСОБА_1 додому прийшов чоловік у військовій формі, у якого із ОСОБА_1 зав`язався розговор. Під час розмови чоловік спитав ОСОБА_1 про наявність алкогольних напоїв у домі, та можливість їх придбати. У ОСОБА_1 в будинку дійсно були алкогольні напої, але для власного споживання, а тому він вирішив пригостити чоловіка у військовій формі. Після того як ОСОБА_1 приніс пляшку із алкогольним напоєм, інший чоловік зателефонував невідомому, та сказав, що можна заходити так як у будинку усе є. Після цього до ОСОБА_1 зайшли працівники поліції та склали на нього протокол про адміністративне правопорушення. Таким чином суд вбачає в діях працівників поліції спонукання ОСОБА_1 до вчинення адміністративного правопорушення, що є неприпустимим.

Також суд зазначає, що в матеріалах справи міститься рапорт старшого інспектора УПД, з якого вбачається, що під час здійснення 14.03.2024 року заходів щодо виконання наказу № 16 від 09.07.2022 року, було перевірено інформацію щодо продажу алкогольних напоїв за адресою АДРЕСА_1 . Так під час перевірки, чоловік на ім`я ОСОБА_2 за зазначеною адресою реалізував інспектору УПД дві пляшки об`ємом 0,5л. алкогольних напоїв на суму 350 грн.

Аналізуючи зазначений рапорт та матеріали справи, суд вбачає в діях працівників поліції ознаки неправомірних дій, оскільки через їх дії ОСОБА_1 виніс їм пляшку із алкогольним напоєм, після чого на нього склали протокол про адміністративне правопорушення.

Крім того, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень.

Суд при встановлених у судовому засіданні усіх обставинах даної справи про адміністративне правопорушення у їх сукупності дійшов висновку, що матеріали про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 156 КУпАП та їх аргументація у цілому не підтверджують у її діях, складу наведеного адміністративного правопорушення та є сумнівними.

У свою чергу, наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», про котрий наголошує Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 18 січня 1978 року в справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» («Ireland v. The United Kingdom», заява № 5310/71) та котрий застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту», на чому, власне, наголошується Європейським Судом з прав людини у його рішенні від 21 липня 2011 року в справі «Коробов проти України» («Korobov v.Ukraine», заява № 39598/03). Окрім того, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.02.2019 в справі № 1-р/2019 вказав, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип indubioproreo, згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Суд, враховуючи усе вищезазначене, відповідно до положень статей 251-252 КУпАП, з урахуванням також положень статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», оцінивши зібрані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин цієї справи в їх сукупності, вважає, що в діях ОСОБА_1 , відсутній склад інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 156 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 265 КУпАП, вилучені у ОСОБА_1 під час складання протоколу про адміністративне правопорушення алкогольні напої підлягають поверненню.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 156, 247, 251, 283, 284 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 3 ст. 156 КУпАП закрити у зв`язку відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Вилучене майно відповідно до протоколу огляду та вилучення від 14.03.2024 року, а саме: горілку у кількості 28 пляшок об`ємом 0,5л. кожна, вино у кількості 6 пляшок об`ємом 1л. кожна повернути ОСОБА_1 .

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Добропільський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги.

Суддя Добропільського міськрайонного суду

Донецької області С.А. Притуляк