справа № 208/2191/24
провадження № 3/208/1250/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2024 р. м. Кам`янське

Суддя Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області Івченко Т.П., розглянувши матеріали об`єднаної справи про адміністративні правопорушення відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки

України, не працюючої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт громадянки України серії НОМЕР_1 , виданий 04.08.2004 р. Заводським РВ, 29.07.2023 року була притягнута до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП,

за скоєння адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.173-2, ч.1 ст.184 КУпАП, протоколи про адміністративні правопорушення серії ВАВ №831015 від 08.03.2024 року, серії ВАД №056844 від 20.03.2024 року та серії ВАД №056902 від 22.03.2024 року, -

встановив:

26.03.2024 року в провадження Заводського районного суду м. Дніпродзержинська надійшли матеріали відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за скоєння адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.173-2, ч.1 ст.184 КУпАП.

08.03.2024 року о 08:20 год. гр. ОСОБА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за місцем мешкання, а саме АДРЕСА_1 , вчинила насильство в сім`ї відносно своєї матері гр. ОСОБА_2 , ображала нецензурною лайкою та погрожувала фізичною розправою. 14.03.2024 року гр. ОСОБА_1 , знаходячись за місцем мешкання ухилилась від виконання батьківських обов`язків відносно свого м/л сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що виразилось у тому що остання не створила належних умов для розвитку та навчання свого сина, чим порушила чинне законодавство. 22.03.2024 року о 15:34 год. гр. ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою АДРЕСА_1 , вчинила домашнє насильство завдавши фізичного болю своїй матері гр. ОСОБА_2 , чим вчинила адміністративні правопорушення, передбачені ч.2 ст.173-2, ч.1 ст.184 КУпАП.

Потерпіла ОСОБА_2 будучи повідомлена про час, місце та дату розгляду справи в судове засідання не з`явилась, обставини своєї відсутності суду не повідомила.

ОСОБА_1 в судовому засіданні надала письмові пояснення, з яких слідує, що 08.03.2024 року вони разом з матір`ю вживали алкоголь, трохи перепили та почали сваритись, матір кидалась тарелками та розбила їй лоб, працівники поліції склали протоколи у відношенні обох. 22.03.2024 року мати, перебуваючи в стані сп`яніння, почала чиплятись до неї та викликала поліцію. З приводу протоколу по дитині пояснює що в той день син прийшов зі школм, зробив уроки та вийшов гуляти з друзями. Вона перебувала дома, вживала алкогольні напої, настав вечір, син додому не повернувся, на дзвінки не відповідав, викликали поліцію. Як з`ясувалось згодом сина забрав її брат ОСОБА_4 та пішов з ним в магазин за пивом, їх не було близько 1 години. На теперешній час вона з сином мешкає за іншою адресою з батьком дитини.

Вивчивши матеріали адміністративної справи, дослідивши письмові пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілої, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Положення ч.ч.1, 2 ст.7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

У відповідності до вимог ч.1 ст.9 КУпАП адміністративне правопорушення (проступок) - це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свобод громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст.10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Приписами ст.173-2 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статті, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Частиною 2 ст.173-2 КУпАП передбачена відповідальність за ті самі дії, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Згідно з п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 визначено, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Частиною 1 статті 184 КУпАП передбачена відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей

Права, обов`язки та відповідальність батьків за виховання та розвиток дитини встановлено статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року, №2402-III, статтями 150, 180 Сімейного кодексу України.

Частиною 1 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, №789 встановлено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (ч.2 ст.27 Конвенції ООН).

Обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини закріплений у ст.150 Сімейного кодексу України. До кола обов`язків батьків входить турбота про здоров`я, фізичний, психічний і моральний розвиток дитини. У розумінні положень ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини.

Відповідно до ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно з ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних, історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Таким чином, ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей, передбачає бездіяльність, внаслідок якої обов`язки по вихованню виконуються неякісно та не в повному обсязі. Таке ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням необхідних умов життя, належного виховання, навчання неповнолітніх дітей: залишення впродовж тривалого строку дитини без будь-якого нагляду, ухилення від виховання дітей (у тому числі незабезпечення відвідування ними школи, контролю за дозвіллям), незабезпечення безпечних умов перебування за місцем проживання чи в іншому місці, невжиття заходів щодо їх лікування, безпідставне обмеження в харчуванні, одязі, інших предметах першої необхідності, штучне створення незадовільних побутових умов, тощо.

Статтею 150 Сімейного кодексу України визначено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини: Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

При цьому у п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Як експлуатацію дитини слід розглядати залучення її до непосильної праці, до заняття проституцією, злочинною діяльністю або примушування до жебракування.

Завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і інтересів підприємств, установ та організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі, гідності інших громадян, правил співжиття, виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до вимог ст.251 КУпАП доказами є будь-які фактичні данні, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення та винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та іншими доказами, свідченнями та документами, які також повинні бути відносними і допустимими.

Протоколи про адміністративне правопорушення, складено правомочною на те посадовою особою, у відповідності до положень ч.1 ст.256 Кодексу України про адміністративні правопорушення, містить обов`язкові дані, передбачені вказаною статтею та є основним джерелом доказової інформації про подію правопорушення та особу порушника.

За встановлених фактичних обставин справи, судом беззаперечно встановлено, що

ОСОБА_1 , вчинила адміністративні правопорушення, передбачені ч.2 ст.173-2, ч.1 ст.184 КУпАП, оскільки вищезазначені факти її вини є переконливими, достатніми, в повному обсязі відповідають фактичним обставинам справи та знайшли своє підтвердження в доказах, які містяться в матеріалах справи, що були повно та всебічно досліджені під час розгляду адміністративного матеріалу, а саме:

- даних, які містяться в протоколах про адміністративні правопорушення, серії ВАВ №831015 від 08.03.2024 року, серії ВАД №056844 від 20.03.2024 року та серії ВАД №056902 від 22.03.2024

року, в яких зафіксовано суть та обставини вчинення правопорушень;

- в письмових поясненнях ОСОБА_5 від 08.03.2024 р., в яких вона вказує, що у неї з донькою ОСОБА_1 систематично виникають сварки, так 08.03.2024 року після вживання алкоголю між ними трапилась сварка, в ході якої донька хапала її руками за шию та ображала нецензурною лайкою;

- в письмових поясненнях ОСОБА_5 від 22.03.2024 р., в яких вона вказує, що 21.03.2024 року святкували день народження сина, , після чого в неї з донької виник конфлікт, донька вдарила її табуретом по нозі, причинивши фізичній біль;

- в рапорті поліцейського ВРПП Кам`янського РУП ст..сержанта поліції Ковальова М., в якому він доповідає що під час несення служби в складі екіпажу КЛЕН-401 близько 08:20 год. отримано виклик «Домашнє насильство» за адресою АДРЕСА_1 , по прибутті встановлено що матір ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_1 розпивали спиртні напої, після чого між ними виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_1 хапала матір за шию та висловлювалась грубою не цензурною лайкою;

- в копії постанови № 208/7705/23 від 26.10.2023 року про притягнення до відповідальності ОСОБА_1 , за вчинене нею 29.07.2023 року правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу;

- в рапорті інспектора СЮР ВП Кам`янського РУП лейтенанта поліції Криваль А., в якому вона доповідає, що 14.03.2024 о 18:21 до Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області надійшло повідомлення від ОСОБА_2 , щодо зникнення дитини. У ході проведення перевірки встановлено, що 14.03.2024 року гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешкає разом з онуком, неповнолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , донькою, гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сином гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_2 . Перебуваючи за місцем мешкання гр. ОСОБА_2 , гр. ОСОБА_1 , гр. ОСОБА_4 вживали алкогольні напої. ОСОБА_4 вирішив разом з племінником піти до магазину, попередивши про це гр. ОСОБА_2 , але остання перебувала в стані алкогольного сп`яніння та здійснила завідомо не правдивий виклик поліції, у зв`язку з чим у відношенні гр. ОСОБА_2 було винесено постанову про адміністративне правопорушення за ст.183 КУпАП. У ході проведення подальшої перевірки встановлено, що за місцем мешкання даної родини не створено належних умов для розвитку та виховання неповнолітнього гр. ОСОБА_3 , а саме безлад, таргани, бруд, дорослі постійно вживають алкогольні напої, через що постійно сваряться в присутності дитини, що негативно впливає на емоційний стан дитини. Також у неповнолітнього відсутнє місце для навчання, виконання домашнього завдання, що порушує його право на здобування освіти;

- в письмових поясненнях самої ОСОБА_2 , наданих під час складання протоколу, в яких вона вказує, що вдома не створені належні умови для виховання і проживання дитини, бо в неї не має постійного місця роботи, вона забезпечує дитину їжею та одягом, але іноді вживає алкоголь.

При цьому, обставин, які б спростовували дані, що містяться в матеріалах адміністративної справи, з урахуванням наявних у справі належних доказів, судом не встановлено.

Не визнання вини ОСОБА_1 муд розцінює критично, як спосіб захисту, обраний особою, з метою уникнення адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.1998 року, п.54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.173-2 КУпАП, - вчинення домашнього насильства в сім`ї, тобто умисне вчинення дій фізичного та психологічного характеру, які могли спричинити шкоду психологічному чи фізичному здоров`ю потерпілій, особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті, та ч.1 ст.184 КУпАП як ухилення батьків від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Відповідно до ч.2 ст.36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Відповідно до статті 24 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до статті 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

При накладенні адміністративного стягнення, відповідно до ст.ст.33-35 КУпАП, враховуючи характер вчинених правопорушень, особистість правопорушниці, яка протягом притягалась до адміністративної відповідальності, ступінь її вини - умисні дії, майновий стан, відсутність обстави, що пом`якшують та обтяжують відповідальність за адміністративні правопорушення, вважаю, що адміністративним стягненням, необхідним для виховання ОСОБА_1 у дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття та запобіганню вчиненню нею нових правопорушень повинна бути міра відповідальності в межах санкцій статей ч.2 ст.173-2, ч.1 ст.184 КУпАП, а саме:

- ч.2 ст.173-2 КУпАП, у виді громадських робіт, строком на 40 годин;

- ч.1 ст.184 КУпАП у виді попередження,

із застосуванням норми ст.36 КУпАП.

Так, відповідно до ч.1 ст.36 КУпАП при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень, адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо.

Відповідно до вимог ст.40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Згідно з ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з правопорушника стягується судовий збір 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки ОСОБА_1 визнано винною у скоєнні адміністративних правопорушень та притягнуто до адміністративної відповідальності, вважаю необхідним стягнути з неї на користь держави судовий збір у розмірі 605(шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Керуючись ст.30-1, ст.36, ч.2 ст.173-2, ч.1 ст.184 КУпАП, ст.ст. 268, 283, 284 КУпАП, суддя -

постановив:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянкуУкраїни - визнати винною у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ч.2 ст.173-2, ч.1 ст.184 КУпАП та накласти адміністративне стягнення:

- ч.2 ст.173-2 КУпАП, у виді громадських робіт, строком на 40 (сорок) годин;

- ч.1 ст.184 КУпАП у виді попередження.

За сукупністю адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.173-2 та ч.1 ст.184 КУпАП з врахуванням ч.2 ст.36 КУпАП, остаточно накласти на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, адміністративне стягнення у виді громадських робіт, строком на 40 (сорок) годин.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

громадянки України, не працюючої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт громадянки України серії НОМЕР_1 , виданий 04.08.2004 р. Заводським РВ, на користь держави - судовий збір, у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Роз`яснити, що на підставі ч.1 ст.307 КУпАП штраф має бути сплачений не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення правопорушнику постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

На підставі ст.308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений ч.1 ст.307 КУпАП, постанова буде направлена до відділу державної виконавчої служби для примусового виконання.

Згідно до ч. 4 ст.307 КУпАП, документ, що підтверджує його сплату, або його копія не пізніше трьох робочих днів після закінчення строку, передбаченого частиною першою цієї статті, надсилається правопорушником до органу (посадовій особі), який виніс постанову про накладення цього штрафу.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя Т.П. Івченко