Справа № 559/705/24
Номер провадження 3/559/471/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2024 року місто Дубно Рівненська область

суддя Дубенського міськрайонного суду Рівненської області Ралець Р.В.,

за участі захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності адвоката Ходака С.К.

розглянувши матеріали, які надійшли з Дубенського районного відділу поліції Головного управління національної поліції у Рівненській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , жит. АДРЕСА_1 , ФОП,

за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в :

12.02.2024 о 16 год. 20 хв. у АДРЕСА_2 , гр. ОСОБА_1 , будучи фізичною особою суб`єктом господарювання, здійснювала провадження господарської діяльності без отриманої ліцензії на вид господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, відповідно до закону, а саме, здійснювала продаж алкогольних напоїв в кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 » без наявної ліцензії, чим порушила ч. 19 ст. 15 ЗУ «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового».

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася.

В судовому засіданні захисник просив провадження у справі закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, надавши пояснення згідно поданого письмового пояснення (а.с.28-30).

Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП слід закрити виходячи з наступного.

У відповідності до положення ст. 9 КУпАП - адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна(умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з вимогами ст.280 КУпАП суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати:чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст.245 КУпАП).

Для визнання діяння правопорушенням і, відповідно, застосування передбачених правовими нормами санкцій необхідно встановити наявність у діянні особи складу адміністративного правопорушення.

Кваліфікація того чи іншого правопорушення здійснюється шляхом встановлення його складу. Склад правопорушення - це сукупність передбачених законом ознак, які характеризують дане діяння як адміністративне правопорушення і відрізняють його від інших правопорушень. Іншими словами, склад правопорушення - це встановлена правом сукупність ознак, при наявності яких анти-суспільне діяння вважається адміністративним правопорушенням.

Склад адміністративного правопорушення включає: об`єкт, об`єктивну сторону, суб`єкт, суб`єктивну сторону.

Диспозиція ч. 1 ст. 164 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без подання повідомлення про початок здійснення господарської діяльності, якщо обов`язковість подання такого повідомлення передбачена законом, або без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, або у період зупинення дії ліцензії, у разі якщо законодавством не передбачені умови провадження ліцензійної діяльності у період зупинення дії ліцензії, або без одержання документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Згідно з ч.1 та ч.2 ст. 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

Відповідно до ст. 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Згідно зі ч.1 та ч.2 ст. 55 ГК України суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Суб`єктами господарювання є: господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Таким чином, посилання захисника на п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 25 квітня 2003 року Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини у сфері господарської діяльності, щодо необхідності доведення систематичності, в даному випадку є хибним, оскільки це стосується осіб не зареєстрованих як суб`єктів підприємництва, а ОСОБА_1 є фізичною особою підприємцем (а.с.15-16).

Абзацом 2 п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 25.04.2003 «Про практику застосування судами законодавства про відповідність за окремі злочини у сфері господарської діяльності» передбачено, що здійснення фізичною особою, не зареєстрованою як суб`єкт підприємництва, чи зареєстрованими юридичними особами та суб`єктами підприємництва - фізичними особами діяльності, що містить ознаки підприємницької та яка підлягає ліцензуванню, або здійснення без ліцензії видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, за умови, що отриманий доход не становить великого розміру складу злочину, передбаченого ст. 202 КК, не утворює, а є адміністративним правопорушенням, передбаченим відповідно ст. 164 чи статтями 160, 160-2, 164-3, 177-2 КУпАП або Декретом Кабінету Міністрів України «Про податок на промисел». Дані роз`яснення застосовуються судом під час розгляду даного адміністративного провадження.

Протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належними доказами по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

З урахуванням того, що такі докази мають випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто бути такими, що не залишать місце сумнівам, оскільки, наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування поза розумним сумнівом (рішення від 18 січня 1978 року у справі Ірландія проти Сполученого Королівства (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Так, як стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серія ВАВ №950123 від 12.02.2024 вбачається, що 12.02.2024 о 16 год. 20 хв. у АДРЕСА_2 , гр. ОСОБА_1 , будучи фізичною особою суб`єктом господарювання, здійснювала провадження господарської діяльності без отриманої ліцензії на вид господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, відповідно до закону, а саме, здійснювала продаж алкогольних напоїв в кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 » без наявної ліцензії, чим порушила ч. 19 ст. 15 ЗУ «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового»(а.с.2).

Однак, в матеріалах даної справи відсутні докази, в тому числі відеозаписи продажу та купівля алкогольних напоїв у кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », як відсутній фіскальний чек про продаж товару.

Окрему увагу суд звертає на те, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення та протоколу огляду та вилучення, було вилучено у ОСОБА_1 : вино 3 пляшки; горілка 12 пляшок; коньяк 5 пляшок; пиво 18 пляшок, однак матеріали справи не містять жодних доказів про їхній продаж.

Разом з цим, матеріали не містять жодної інформації кому було здійснено продаж алкогольних напоїв, сам протокол таких даних теж не містить.

Матеріали справи не містять доказів ініціативного характеру дій ОСОБА_1 , тобто здійснення ним такої діяльності, а також доказів отримання нею за надання послуг прибутку.

Оскільки, факт здійснення торгівлі алкогольними напоями без ліцензії не встановлений та не зафіксований, в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, тобто, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено поза розумним сумнівом, на підставі належних та допустимих доказів із дотриманням встановленої законом процедури.

Аналогічні положення Конституції України поширюються і на осіб, які обвинувачуються у вчиненні правопорушень, передбачених КУпАП.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року №25-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що у наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь.

Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

У відповідності до роз`яснень, які містяться в ч.2 п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визнання особи винуватою, може мати місце лише за умови доведеності її вини. Відповідно до ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку та обставини справи свідчить про те, що працівниками поліції не дотримано відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-р 2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості. Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям Європейського Суду з прав людини.

Так, у своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі «Аллене де Рібемон проти Франції», ССПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинуватості обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

За змістом ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних не законним шляхом, також на припущеннях. Всі сумніви щодо доведеності вини особи, яку притягують до адміністративної відповідальності, і якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь даної особи.

У відповідності до п.24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» неприпустимим є спрощений підхід до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників. При розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КУпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз.

Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Сам по собі протокол не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства») оскільки такі відомості не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Таким чином, враховуючи, що всі розбіжності та сумніви тлумачаться на користь особи, що притягується до адміністративної відповідальності, а відтак, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого їй діянні.

Аналізуючи викладене та відповідно до положень ст. 252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, вважаю, що у даному, конкретному випадку не доведено склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 164 КУпАП, оскільки вину обґрунтовано на недостатніх доказах, що є неприйнятим та суперечить, як нормам національного і міжнародного законодавства, а тому вважаю, що провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 164 КУпАП має бути закритим на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

У зв`язку із закриттям провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП, в силу положень ч.1 ст.265 КУпАП вилучені речі, перелік яких зазначено в протоколі огляду та вилучення від 12.02.2024(а.с.4), слід негайно повернути їх законному володільцю.

Керуючись ч. 1 ст. 164, п. 1 ч. 1 ст. 247, 251, 252, 283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя, -

п о с т а н о в и в:

Справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , за ч. 1 ст. 164 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Вилучені речі, перелік яких зазначено в протоколі огляду та вилучення від 12.02.2024, та які знаходяться у Дубенському РВП ГУНП в Рівненській області(згідно квитанції №12/2024), а саме:

вино «Dibi Lari», 750 мл. - 2 (дві) пляшки;

вино ігристе «Villa UA» 750 мл. 1(одна) пляшка;

горілка «Гетьман», 500 мл. 1(одна) пляшка;

горілка «Президент», 500 мл. 1(одна) пляшка;

горілка «Грін Дей Ультра Софт», 500 мл. 1(одна) пляшка;

горілка «Грін Дей», 500 мл. 3(три) пляшки;

горілка «Хлібна Сльоза», 500 мл. 3 (три) пляшки;

горілка «Медофф», 500 мл. 3(три) пляшки;

коньяк «Klinkov», 500 мл. 1 (одна) пляшка;

коньяк «Адам`ян», 500 мл. 1 (одна) пляшка;

коньяк «Жан Жак», 500 мл. 2 (дві) пляшки;

коньяк «Наполеон», 500 мл. 1(одна) пляшка;

пиво «Гараж», 440 мл. 5(п`ять) пляшок;

пиво «Гараж», 900 мл. 1(одна) пляшка;

пиво «Львівське Лев темне», 500 мл. 1(одна) пляшка;

пиво «Львівське Різдв`яне», 500 мл. 1 (одна) пляшка;

пиво «Львівське біле», 500 мл. 2 (дві) пляшки;

пиво «Львівське світле», 500 мл. 3(три) пляшки;

пиво «Арсенал міцне», 1 л. 2 (дві) пляшки;

пиво «Львівське 1715», 500 мл. 3 (три) пляшки,

повернути ОСОБА_1 .

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови до Рівненського апеляційного суду.

Суддя Р.В.Ралець