Справа № 333/2806/24
Провадження № 3/333/1490/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

29 квітня 2024 року м. Запоріжжя

Суддя Комунарського районного суду міста Запоріжжя Дмитрієва М.М., розглянувши в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, у відкритому судовому засіданні, справу про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Осівці Тернопільської області, громадянина України, військовослужбовця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

До Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшов адміністративний матеріал відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Так, у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 645986 від 16 березня 2024 року вказано, що 16 березня 2024 року, о 3 годині 42 хвилини, у м. Запоріжжі, по вул. Очаківській, 1в, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Mitsubishi Pajero», державний номерний знак НОМЕР_1 НОМЕР_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законодавством порядку у медичному закладі у лікаря нарколога, що підтверджується висновком медичного закладу № 2688 від 16.03.2024 3 год. 15 хв, чим порушив п. 2.9а Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Від керування транспортним засобом відсторонений, про повторність попереджений.

Права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП ОСОБА_1 роз`яснені, про що зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення та зрозумілі, що встановлено у судовому засіданні.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вказав, що вину не визнає. Зазначив, що приблизно о 1-й годині 16.03.2024 року він, як військовослужбовець, отримав від командування певну задачу і наказ терміново виїхати в м. Запоріжжя. По дорозі він пройшов перевірку на двох блокпостах і ознак алкогольного сп`яніння у нього не було виявлено. На третьому блокпості, після тривалого спілкування з поліцейськими, останні запропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. На цю пропозицію ОСОБА_1 , не маючи довіри до поліцейських, заявив, що буде проходити огляд лише у лікаря у спеціалізованому закладі. Алкогольних напоїв він не вживає, адже страждає на важке хронічне захворювання шлунка, а поведінка його була дещо млявою через те, що він був дуже виснаженим внаслідок того, що не спав другу добу і виконував завдання в зоні бойових дій. Під час проходження огляду лікар проводив процедури, але не всі вони були зафіксовані на відеозапис, зокрема процедура, під час якої він із закритими очима мав дістати вказівними пальцями обох рук до кінчика носа (він цю процедуру пройшов успішно, що відображено в акті огляду). Заміри пульсу лікар не проводив і на відеозапису вони відсутні. Потім лікар застосовував алкотестер: під час першого вимірювання лікар спочатку подув у трубку сам, а потім, не показуючи ОСОБА_1 показників на екрані, наказав ОСОБА_1 дути у трубку, після чого показав йому екран на такий короткий проміжок часу, що ОСОБА_1 не встиг роздивитися результат. Після цього лікар запропонував ОСОБА_1 здати аналіз сечі і залишити біоматеріал в туалеті, після чого туди зайшла медсестра і потім заявила, що він нібито розбавив біоматеріал водою, на що ОСОБА_1 заперечив і запропонував здати аналіз повторно, однак лікар відмовився. Після цього, вимірювання за допомогою алкотестера відбулося повторно, однак не через 20 хвилин, як цього вимагає інструкція, а вже через 3 хвилини 44 секунд, що видно на відеозаписі. Вважає, що результат такого огляду є недопустимим через грубе порушення вимог інструкції. Вказує, що вся процедура огляду зайняла лише 10 хвилин, і цього часу явно недостатньо для того, щоб об`єктивно оцінити стан пацієнта і провести його повноцінне обстеження. Із висновком щодо результатів медичного огляду він не погодився і від підписання цього висновку відмовився. Його спілкування весь час було спокійним, координація рухів впевненою, хоч і не зовсім бадьорою, мова була чітка і виразна, реакція на обстановку повністю логічна і твереза; лікар не побачив ознак хиткої ходьби, на ногах він тримався твердо і впевнено, що відображено в акті. Тому твердження про наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння є лише припущенням, а в матеріалах справи відсутні беззаперечні і достатні докази, які б доводили його вину. Заявив клопотання про закриття провадження по справі у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи, в тому числі докази, надані особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, оглянувши відеозапис, повно і всебічно встановивши обставини справи, суддя приходить до наступного висновку.

Частиною 1 ст. 130 КУпАП передбаченого адміністративну відповідальність, зокрема, за керування транспортним засобом особами в стані алкогольного сп`яніння.

Особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп`яніння, підлягають оглядові на стан алкогольного сп`яніння (ч. 1 ст. 266 КУпАП).

У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я (ч. 3 ст. 266 КУпАП).

Направлення особи для огляду на стан алкогольного сп`яніння і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 266 КУпАП).

Огляд особи на стан алкогольного сп`яніння, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним (ч. 5 ст. 266 КУпАП).

Поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав (п. 7 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103).

Зі змісту Додатку 3 до Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 № 1452/735 (далі Інструкція) вбачається, що обстеження із використанням технічних засобів для визначення наявності або вимірювання вмісту етилового спирту у видихуваному повітрі повинно в обов`язковому порядку проводитися двічі з інтервалом у 20 хвилин.

В свою чергу, зі змісту висновку щодо результатів медичного огляду (пункт 7) вбачається, що точним часом огляду є 16.03.2024 року, о 3 годині 05 хвилин, а зі змісту акту медичного огляду вбачається, що його було заповнено 16.03.2024 року, о 3 годині 15 хвилин. З відеозапису вбачається, що вперше обстеження із використанням технічних засобів для визначення наявності або вимірювання вмісту етилового спирту у видихуваному повітрі проведено о 3 годині 10 хвилин 06 секунд, а вдруге о 3 годині 13 хвилин 50 секунд, тобто інтервал між двома обстеженнями становив значно менше ніж 20 хвилин, що є суттєвим порушенням вимог Інструкції.

Висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними (п. 22 Інструкції).

Суд констатує, що на відеозаписі не видно показників, виявлених в результаті обстеження із використанням технічних засобів. До того ж, значна частина тексту в акті медичного огляду заповнена нерозбірливо.

Згідно із практикою ЄСПЛ, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом (п.43 рішення від 14 лютого 2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно з вказаною правовою позицією ЄСПЛ, розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

При цьому суддя зазначає, що відповідно до ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Версія подій, яка зазначена в протоколі про адміністративне правопорушення, не знаходить свого достатнього доказового підтвердження. Сумнів у версії обвинувачення є обґрунтованим і таким, що не був спростований матеріалами справи. Є цілком логічним пояснення ОСОБА_1 про те, що він не вживає алкогольних напоїв через те, що тривалий час страждає на хворобу Барретта (захворювання шлунка), про що свідчить також довідка, наявна в матеріалах справи. Логічним є також і пояснення ОСОБА_1 про те, що він як військовослужбовець, який виконував завдання командування, успішно пройшов ретельну перевірку на двох блокпостах, проте лише на останньому блокпості на в`їзді в м. Запоріжжі постало питання щодо імовірного стану алкогольного сп`яніння. Крім того, особливість поведінки ОСОБА_1 (а саме, певна млявість) могла бути викликана його виснаженням і втомою через особливості військової служби в зоні активних бойових дій, в сукупності з тривалою відсутністю сну з урахуванням 57-річного віку особи та стану здоров`я особи. Ці пояснення ОСОБА_1 є розумним сумнівом щодо правдивості версії обвинувачення, і цей розумний сумнів не був спростований в ході судового розгляду. Більше того, в ході судового розгляду було підтверджено порушення вимог нормативно-правових актів під час проведення огляду особи на стан сп`яніння, внаслідок чого результати такого огляду є недійсними та не можуть бути використані як доказ вчинення особою адміністративного правопорушення.

Отже, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у скоєному адміністративному правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 130 КУпАП не підтверджується матеріалами справи.

Враховуючи викладене, дослідивши усі докази по справі у сукупності, суддя приходить до висновку про те, що провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння слід закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 130, 245, 247, 251, 280 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови через Комунарський районний суд міста Запоріжжя.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя М.М. Дмитрієва