Справа № 638/7872/24
Провадження № 3/638/3774/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2024 року м. Харкова

Суддя Дзержинського районного суду м. Харкова Штих Т.В., за участі секретаря судового засідання Кассіч Н.А.,

розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов від керівника Апарату Верховної ради України про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, Харківського міського голови, адреса 61003 м. Харків майдан Конституції 7, про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 188-19 КУпАП,

встановив:

30 квітня 2024 року з Апарату Верховної Ради України до Дзержинського районного суду м. Харкова надійшов матеріал про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 188-19 КУпАП.

Згідно з Протоколом № 4 - сп. 11 -2024 від 08 березня 2024 року ОСОБА_1 , як Харківський міський голова вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 188-19 КУпАП, а саме недотримався встановлених законом строків надання відповіді на звернення народного депутата України.

Частина 1 ст.188-19 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за недодержання встановлених законом строків надання відповіді на звернення народного депутата України, ненадання, надання неправдивої або неповної інформації на таке звернення.

Відповідно до вимог ст. 278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує, зокрема, питання чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, повідомлявся своєчасно та належним чином.

Захисник ОСОБА_1 - адвокат Бабич Ю.В. у судовому засіданні просив суд закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ч.1 ст.188-19 КУпАП.

Представник ОСОБА_2 у судовому засіданні просив закрити провадження та скасувати протокол про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності.

Дослідивши надані суду матеріали справи у їх сукупності, вислухавли думки учасників судового розгляду, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до положення ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

При цьому, на підставі задекларованого принципу, що міститься в ст.7 КУпАП, кожній особі щодо якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності гарантовано, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження в справі про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що необхідною умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є встановлення на підставі належних та допустимих доказів факту вчинення певного діяння такою особою та наявність в діянні цієї особи, що є суб`єктом правопорушення, всіх обов`язкових ознак складу певного адміністративного правопорушення.

Так, на підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч.1 ст.188-19 КУпАП Апаратом Верховної Ради України до адміністративного матеріалу додано: протокол № 4 - сп. 11 -2024 від 08 березня 2024 року про адміністративне правопорушення; копію звернення народного депутата України ОСОБА_2 № 171Х-03/026-24; копію звернення народного депутата України ОСОБА_2 від 07 березня 2024 року № 372д9/3-2024/52567; копію картки документа 1488271; копію розпорядження Керівника Апарату Верховної Ради України від 25 листопада 2022 року № 139; копія посадової інструкції головного консультанта Відділу контролю Апарату Верховної Ради України, затвердженої розпорядженням Керівника Апарату Верховної Ради України від 23 грудня 2021 року № 2259-к; копію листа Відділу контролю Апарату Верховної Ради України від 28.03.2024 № 11/5-2024/68569; копію картки документа № 1524934, докази надсилання та отримання адресатом листа Відділу контролю Апарату Верховної Ради України від 28.03.2024 № 11/5-2024/68569.

Адміністративне обвинувачення є наслідком будь-яких діянь особи протиправного характеру проти суспільства, громадського порядку, власності, прав і свобод громадян, встановленого порядку управління.

Адміністративне обвинувачення має бути доведено державою, в особі уповноважених на те посадових осіб, а тому особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не зобов`язана доводити свою невинуватість, винність особи у вчиненні адміністративного правопорушення (проступку) зобов`язані (ст. 251 КУпАП) доводити посадові особи, які мають право складати протокол та мають повноваження притягати до адміністративної відповідальності.

Так, суд, проаналізувавши надані Апаратом Верховної Ради України документи та копії документів, дійшов висновку, що в адміністративному матеріалі відсутні належні докази, які б свідчили, що в діях ОСОБА_1 є ознаки проступку у вигляді ненадання інформації на звернення народного депутата України, за який законом встановлено адміністративну відповідальність за ч.1 ст.188-19 КУпАП. Натомість за адміністративними матеріалами, навпаки, вбачаються обставини, що свідчать про повну відсутність такого проступку, тобто відсутність його події та складу.

Фактично єдиним документом який містить твердження уповноважених посадових осіб про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч.1 ст.188-19 КУпАП є протокол №4 - сп. 11 -2024 від 08 березня 2024 року про адміністративне правопорушення.

Однак, суд зазначає, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення оскільки являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Разом з тим, наявний у матеріалах протокол №4 - сп.11 -2024 від 08 березня 2024 року про адміністративне правопорушення має змістовну невідповідність вимогам до протоколу, що закріплені положеннями ст. 256 КУпАП.

Так, ч.1 ст.256 КУпАП визначено, що протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Всупереч зазначеним положенням КУпАП протокол №4 - сп.11 -2024 від 08 березня 2024 року про адміністративне правопорушення не містить: достатніх відомостей про особу порушника (місце проживання, засоби і способи зв`язку, реєстраційного номеру облікової картки платника податків); викладення суті адміністративного правопорушення з урахуванням обставин наявності/відсутності запитуваної інформації та її джерел; інших відомостей, необхідних для вирішення справи, зокрема відомостей, що характеризують особу порушника, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, тощо. При цьому, адміністративний матеріал також не містить окремих документів в яких відображено такі відомості чи інформацію.

Крім того в протоколі №4 - сп.11 -2024 від 08 березня 2024 року потерпілою особою зазначено ОСОБА_2 , з огляду на це, суд наголошує, що згідно з ч. 1 ст. 269 КУпАП потерпілим є особа, якій адміністративним правопорушенням заподіяно моральну, фізичну або майнову шкоду.

Частиною 1 ст. 188-19 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за недодержання встановлених законом строків надання відповіді на звернення народного депутата України, надання неправдивої або неповної інформації на таке звернення.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері конституційного ладу та парламентської діяльності.

ОСОБА_2 є особою, яка виконує функції з представництва українського народу у Верховній Раді України. Тобто як депутат Верховної Ради є її членом і здійснює свою парламентську діяльність не від свого імені, а в межах наділених повноважень депутатської діяльності. А тому не є потерпілою від вказаного адміністративного правопорушення, а отже не є стороною у даній справі.

Додатково суд зауважує, що зі змісту звернення народного депутата неможливо однозначно встановити, зокрема, інформацію про перелік закупівель яких саме структурних підрозділів виконавчого комітету Харківської міської ради та комунальних підприємств запитує ОСОБА_2 , при цьому змістовне наповнення депутатського звернення не повинно містити прогалин, допускати можливості різностороннього тракутвання та має бути сформульовано максимально чітко, з дотриманням принципу правової визначеності.

До того ж рішенням Конституційного Суду України № 5-рп/2003 (справа №1-6/2003) від 05.03.2003 визначено, що в разі надходження запитів або звернень, зміст яких не відповідає Закону або виходить за межі компетенції адресата, останній не зобов`язаний задовольняти вимоги запиту або прийняти пропозицію, яка міститься у зверненні. Це випливає з положень частини другої статті 19 Конституції України - органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України "Про статус народного депутата України" передбачено право народного депутата України на депутатське звернення до органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, керівників підприємств, установ і організацій, незалежно від форм власності та підпорядкування, об`єднань громадян з питань, пов`язаних з депутатською діяльністю, та право брати участь у розгляді порушених ним питань.

Депутатське звернення - викладена в письмовій формі пропозиція народного депутата, звернена до органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, керівників підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян здійснити певні дії, дати офіційне роз`яснення або викласти свою позицію з питань, віднесених до їхньої компетенції.

Відповідно до ч.2 ст.16 Закону України "Про статус народного депутата України", орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові особи, керівники підприємств, установ і організацій, об`єднань громадян, яким адресовано депутатське звернення, зобов`язані протягом 10 днів з моменту його одержання, розглянути і дати письмову відповідь. У разі неможливості розгляду звернення народного депутата у визначений строк, його повідомляють про це офіційним листом з викладенням причин продовження строку розгляду. Строк розгляду депутатського звернення з урахуванням продовження, не може перевищувати 30 днів з моменту його одержання.

Відповідно до ч.4 ст.16 Закону України "Про статус народного депутата України", вмотивована відповідь на депутатське звернення повинна бути надіслана народному депутату не пізніш як на другий день після розгляду звернення. Відповідь надається в обов`язковому порядку і безпосередньо тим органом державної влади чи органом місцевого самоврядування, до якого було направлено звернення, за підписом його керівника чи посадової особи, керівником підприємства, установи та організації, об`єднання громадян, крім випадків установлених цим Законом.

В статті 15 Закону України "Про статус народного депутата України" визначено поняття депутатського запиту. Так депутатський запит це вимога народного депутата до Президента України, до органів Верховної Ради України, до Кабінету Міністрів України, до керівників інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також до керівників підприємств, установ і організацій, розташованих на території України, незалежно від їх підпорядкування і форм власності, дати офіційну відповідь з питань, віднесених до їх компетенції.

Тобто, на відміну від запиту звернення - це викладена у письмовій формі пропозиція народного депутата України зазначеним вище адресатам здійснити певні дії, дати офіційне роз`яснення чи викласти позицію з питань, віднесених до їх компетенції.

За своїм змістом депутатське звернення не має імперативного характеру і заявляється народними депутатами України самостійно. Такі звернення можуть бути зумовлені скаргами та заявами виборців, а також стосуватися інших питань депутатської діяльності, які ініціюються народним депутатом України.

Зі змісту наведеного вище депутатського звернення від 26 січня 2024 року № 171Х-03/026-24 вбачається, що воно не є пропозицією вчинити певні дії, надати офіційне роз`яснення чи викласти позицію, а є вимогою надати запитувану інформацію.

Статтею 15 Закону України "Про статус народного депутата України" визначено певний порядок звернення депутата із запитом. Так, народний депутат має право на сесії Верховної Ради України звернутися із запитом до Президента України, до органів Верховної Ради України, до Кабінету Міністрів України, до керівників інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також до керівників підприємств, установ та організацій, розташованих на території України, незалежно від їх підпорядкування і форм власності.

Верховна Рада України приймає рішення про направлення депутатського запиту до Президента України більшістю від конституційного складу Верховної Ради України.

Тобто, звернення народного депутата України від 26 січня 2024 року № 171Х-03/026-24 фактично є депутатським запитом, поданим з порушенням визначеної законом процедури.

Разом з тим, зі звернення народного депутата України ОСОБА_2 вбачається, що останнє за своїм змістом не є фактично пропозицією надати офіційне роз`яснення чи викласти позицію, а є вимогою надати розгорнуту інформацію, тобто за своєю суттю є депутатським запитом, для звернення з яким встановлений певний порядок.

На підставі викладеного, в діях ОСОБА_1 , немає ознак правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 188-19 КУпАП.

Інших документів, або доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.188-19 КУпАП адміністративний матеріал не містить.

Суд позбавлений можливості змінити фабулу адміністративного правопорушення та не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.

З урахуванням положень ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» («Malafeyevaу Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява №36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelinу.Russia») заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, і так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа мас захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Відповідно до ст.251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

З огляду на зазначене, ЄСПЛ дійшов висновку, що суд не вправі на шкоду особі самостійно змінювати фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді, а також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23 рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст.62 Конституції України презумпції невинуватості.

Така позиція КСУ відповідає і правовій позиції ЄСПЛ, який у своєму рішенні Маліге проти Франції від 23.09.1998 визнав кримінально - правовий зміст адміністративного правопорушення, за яке передбачена санкція у виді позбавлення права керування транспортним засобом, що вимагає додержання процедурних гарантій, визначених Конвенцією і викладених у Рекомендації No R (91), зокрема: забезпечення права особи на захист, в тому числі: знати про можливість застосування адміністративної санкції та про факти, які ставляться їй у провину; мати достатньо часу для підготовки свого захисту; отримати інформацію про характер доказів, зібраних проти неї; обов`язок адміністративного органу нести тягар доказування є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Таким чином, провадження за ч.1 ст.188-19 КУпАП у відношенні ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП - у зв`язку із відсутністю події та складу в діях ОСОБА_1 правопорушення передбаченого ч.1 ст.188-19 КУпАП.

Керуючись пунктом 1 статті 247, статей 249, 251, 252, 283, 284 КУпАП, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 за ч.1 ст.188-19 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її ухвалення. Апеляційна скарга подаються до Харківського апеляційного суду.

Повний текст постанови виготовлено 06 травня 2024 року.

Суддя: Т. В. ШТИХ.