КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Мєлєшак О.В.
Апеляційне провадження № 33/824/1176/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Мережко М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою Осики Сергія Валентиновича на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 16 січня 2024 року щодо притягнення ОСОБА_2 , заступника директора-розпорядника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, до адміністративної відповідальності на підставі ч. 9 ст. 212-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 16 січня 2024 року провадження по справі відносно ОСОБА_2 закрито у зв`язку з відсутністю із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення.

На вказану постанову адвокат Осика С.В. подав апеляційну скаргу. У апеляційній скарзі просить постанову скасувати та прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 9 ст. 212-3 КУпАП.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що закриваючи провадження у справі у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП і не встановлюючи вину особи та інші обставини, передбачені у ст. 280 КУпАП, суд першої інстанції фактично не виконав свою основну функцію здійснення правосуддя, оскільки закриття провадження у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення можливо виключно у разі встановлення винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, тобто суд першої інстанції не виконав свій обов`язок щодо з`ясування обставин вчинення адміністративного правопорушення та встановлення вини ОСОБА_2 .

В судове засідання до Київського апеляційного суду з`явились адвокат Осика С.В., який підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити із викладених підстав. Також у судовому засіданні взяв участь захисник ОСОБА_2 - адвокат Мартян О.В., який заперечував проти доводів апеляційної скарги, вказував, що у діях ОСОБА_2 не було складу правопорушення, тому постанова суду першої інстанції є законною та не підлягає скасуванню.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши учасників справи та вивчивши доводи апеляційної скарги Осики С.В. , пояснення адвоката Мартяна О.В., вважаю апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатський запит - це письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правничої допомоги клієнту.

Орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов`язані не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом.

Відмова в наданні інформації на адвокатський запит, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання інформації, що не відповідає дійсності, тягнуть за собою відповідальність, встановлену законом, крім випадків відмови в наданні інформації з обмеженим доступом.

Так, частиною 5 ст. 212-3 КУпАП встановлено відповідальність за неправомірну відмову в наданні інформації, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання інформації, що не відповідає дійсності, у відповідь на адвокатський запит, запит кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, її палати або члена відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Частиною 9 ст. 212-3 КУпАП передбачена повторність протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частинами першою - восьмою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню.

Як вбачається з матеріалів справи, адвокат Осика С.В. надає правову допомогу ОСОБА_3 та у порядку ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» звернувся до директора -розпорядника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб із адвокатським запитом №1006-1 від 19 вересня 2023 року.

У вказаному адвокатському запиті адвокат Осика С.В., вказав, що ОСОБА_3 , інтереси якої він представляє, визнаний потерпілим у кримінальному провадженні №0000639 відносно ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 382 КК України, у зв`язку з чим просив надати інформацію у вигляді фотокопій документів:

1. Фотокопії рішень виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб: №2 від 05 січня 2016 року;

2. Фотокопії рішень виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб: 457 від 31 березня 2016 року;

3. Фотокопії рішень виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб: 2837 від 05 липня 2017 року;

4. Фотокопії рішень виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб: 963 від 18 квітня 2019 року;

5. Фотокопії рішень виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб: 247 від 03 лютого 2020 року.

У відповідь на вказаний адвокатський запит заступник директора-розпорядника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_2. надіслав лист - відповідь № 60-11443/23 від 27 вересня 2023 року.

Так, зі змісту зазначеного листа вбачається, що адвокату Осиці С.В. відмовлено у наданні запитуваної інформації у зв`язку із тим, що ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатський запит може персоніфіковано адресуватися виключно посадовим та службовим особами органу державної влади, органу місцевого самоврядування. В усіх інших випадках адвокатський запит надсилається, підприємству, установі, організації, громадському об`єднанню. Фонд не є ані органом державної влади, ані органом місцевого самоврядування. Фонд не є бюджетною установою і на діяльність Фонду не поширюються положення Закону України «Про державну службу». Таким чином, у адвоката відсутнє право на звернення з адвокатським запитом безпосередньо до посадової чи службової особи Фонду та його органів управління.

Разом з цим, відповідно до ст. 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб - це установа, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) зобов`язані з`ясувати зокрема, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні.

Пункт 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП передбачає, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Орган (посадова особа) при розгляді справ про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, як це визначено ст. 252 КУпАП.

З врахуванням положень ст. 251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є доказом у справі про адміністративне правопорушення, на підставі якого встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належне оформлення протоколу впливає на правильність вирішення справи і забезпечення прав учасників правовідносин.

Протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ і до нього висуваються певні вимоги.

Відповідно до ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Враховуючи зазначене, суд приходить до переконання, що ОСОБА_2 як посадовою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, при наданні адвокату Осиці С.В. відповіді на адвокатський запит №1006-1 від 19 вересня 2023 року, зроблено помилковий висновок, що у адвоката відсутнє право на звернення з адвокатським запитом безпосередньо до посадової чи службової особи Фонду та його органів управління, а відтак неправомірно позбавлено права на отримання інформації адвоката Осику С.В.

Таким чином, зважаючи на вказані обставини, суд доходить висновку, що ОСОБА_2 було порушено вимоги ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а відтак про доведеність його вини у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 9 ст. 212-3 КУпАП у повному обсязі зібраними по справі доказами у їх сукупності.

Також, судом встановлено, що ОСОБА_2 протягом року було вже притягнуто до адміністративної відповідальності передбачених ч. 5 ст. 212-3 КУпАП.

Отже, ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 9 ст. 212-3 КУпАП.

Разом з тим, визначення на законодавчому рівні у статті 38 КУпАП тривалості строків накладення адміністративного стягнення безпосередньо пов`язано з можливістю реального впливу адміністративної відповідальності на суспільні відносини, поведінку суб`єктів, їхню правосвідомість тощо, тобто з можливістю реалізації функцій адміністративної відповідальності, яка втрачається з плином часу.

При вирішенні питання щодо закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із закінченням на момент розгляду такої справи строків накладення адміністративного стягнення, визначених статтею 38 КУпАП, необхідно враховувати положення статті 6 Конституції України, згідно з якою органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України.

Отже, суди при здійсненні правосуддя повинні діяти у встановлених Конституцією України межах і відповідно до законів України, не втручаючись у діяльність інших гілок державної влади, зокрема діяльність адміністративних органів.

Пункт 7 частини першої статті 247 КУпАП не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративні правопорушення.

Крім того, логічне тлумачення абзацу першого статті 247 КУпАП дозволяє дійти висновку, що встановлення зазначених у цій статті юридичних фактів є єдиною необхідною підставою для припинення будь-яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь-яких інших обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення (стаття 280 КУпАП), у тому числі й вини особи у його вчиненні.

Таким чином, поєднання закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями, і прийняття таких двох взаємовиключних рішень в одній постанові про закриття справи свідчить про порушення права людини на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. За правилами статті 284 КУпАП рішенням, що доводить вину особи, є постанова про накладення адміністративного стягнення або застосування заходів впливу, умовою якої є визначення вини.

Отже, наявність або відсутність вини встановлюється саме під час здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, вина осіб, що притягуються до адміністративної відповідальності, не встановлюється у справах, у яких провадження закривається.

Між тим, відповідно до ч. 2 ст. 38 КУпАП, якщо справа про адміністративне правопорушення підвідомча суду, стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення.

Даних, які б свідчили про те, що правопорушення є триваючим і, як наслідок, строк притягнення особи до адміністративної відповідальності слід рахувати з дня його виявлення, в матеріалах справи немає.

При розгляді справ, які віднесені до компетенції суду, точкою відліку строку давності притягнення до адміністративної відповідальності є день вчинення правопорушення, а саме - 27 вересня 2023 року.

Враховуючи, що станом на день розгляду справи закінчився строк накладення адміністративного стягнення, передбачений ст. 38 КУпАП, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про закриття провадження у справі на цій підставі.

За таких обставин суд доходить висновку, що апеляційну скаргу адвоката Осики С.В. слід частково задовольнити, постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 16 січня 2024 року - змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Осики Сергія Валентиновича - задовольнити частково.

Постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 16 січня 2024 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 16 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду М.В. Мережко