Справа № 157/2214/23 Провадження №33/802/313/24 Головуючий у 1 інстанції:Гамула Б. С.
Доповідач: Подолюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2024 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Подолюк В.А., з участю особи, щодо якої складено протоколи ОСОБА_1 (в режимі відеоконфеоенції), розглянувши апеляційну скаргу особи, щодо якої складено протоколи ОСОБА_1 на постанову судді Камінь Каширського районного суду Волинської області від 26 березня 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

Вказаною постановою судді ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, пенсіонера, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122-2, ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Так, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 18 листопада 2023 року в 13 год. 16 хв., на автодорозі сполученням с. Клітицьк та с. Гута-Камінська Камінь-Каширського району Волинської області, керуючи власним автомобілем марки «ВАЗ-2106», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не виконав законну вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу, подану за допомогою проблискових маячків синього і червоного кольорів та гучномовця, чим порушив пункти 2.4, 8.9б Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122-2 КУпАП.

Він же, 18 листопада 2023 року в 13 год. 16 хв., на автодорозі сполученням с. Клітицьк та с. Гута-Камінська Камінь-Каширського району Волинської області, керуючи власним автомобілем марки «ВАЗ-2106», реєстраційний номер НОМЕР_1 , маючи ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, на законну вимогу поліцейського відмовився пройти відповідно до встановленого порядку огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись із постановою судді першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, а провадження у справі закрити. Вказує, що суд першої інстанції, надавши центру з безоплатної правової допомоги доручення призначити йому адвоката для здійснення захисту, забезпечити його прибуття у зазначені у постанові час і місце для участі у розгляді, провів такий без участі захисника не з`ясувавши причин невиконання постанови про доручення призначити адвоката.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який апеляційну скаргу підтримав з викладених у ній мотивів та просив її задовольнити, доходжу висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.8 ст.294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Згідно до вимог ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Частиною 1 статті 122-2 КУпАП передбачена відповідальність за невиконання водіями вимог поліцейського, а водіями військових транспортних засобів - вимог посадової особи військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України про зупинку транспортного засобу.

Згідно п. 2.4 ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також:

а) пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1;

б) дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність транспортного засобу;

в) дати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) перевірку технічного стану транспортних засобів, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому технічному контролю.

Відповідно до п. 8.9б ПДР України, вимога про зупинку транспортного засобу подається поліцейським за допомогою увімкненого проблискового маячка синього і червоного або лише червоного кольору та (або) спеціального звукового сигналу. Водій повинен зупинити транспортний засіб у вказаному місці з дотриманням правил зупинки.

Згідно до диспозиції ст.130 КУпАП відповідальність за даною нормою настає також у разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

За правилами частин 2-5 ст. 266 КУпАП, огляд особи, яка керувала транспортним засобом на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних засобів поліцейським із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом з його результатом огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частиною першою статті 130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об`єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно до вимог ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_1 у невиконанні ним як водієм вимог поліцейського про зупинку транспортного засобу та відмову в проходженні огляду на стан алкогольного сп`яніння, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 1 ст. 122-2, ч.1 ст. 130 КУпАП за обставин, встановлених у постанові суду, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений наявними в матеріалах справи доказами.

Так, з протоколів по адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №230674 та ДПР 18 №230673 від 18 листопада 2023 року вбачається, що 18 листопада 2023 року в 13 год. 16 хв. на автодорозі сполученням с. Клітицьк та с. Гута-Камінська Камінь-Каширського району Волинської області, водій ОСОБА_1 , керуючи власним автомобілем марки «ВАЗ-2106», реєстраційний номер НОМЕР_1 , всупереч вимог п.2.4, 8.9б ПДР України, не виконав законну вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу, подану за допомогою проблискових маячків синього і червоного кольорів та гучномовця; крім того, 18 листопада 2023 року в 13 год. 16 хв. на автодорозі сполученням с. Клітицьк та с. Гута-Камінська Камінь-Каширського району Волинської області, водій ОСОБА_1 керував власним автомобілем марки «ВАЗ-2106», реєстраційний номер НОМЕР_1 , маючи ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, на законну вимогу поліцейського відмовився пройти відповідно до встановленого порядку огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України.

Апеляційний суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_1 у порушенні п.п.2.4, 8.9б, 2.5 Правил дорожнього руху України підтверджується наявними у справі доказами, а саме, даними, які містяться: в протоколах про адміністративне правопорушення; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 18.11.2023; довідкою перевірки на повторність; а також наявними в матеріалах справи відеозаписами обставин події з нагрудної камери працівника поліції та відеореєстратора із службового транспортного засобу працівників поліції.

Матеріали справи не містять доказів того, щодо ОСОБА_1 зі сторони працівників поліції було необ`єктивне ставлення. Ніяких доказів про порушення законодавства працівниками поліції (висновок службового розслідування, оскарження дій, рішення суду, тощо) апелянтом не надано.

Вказані протоколи відповідають вимогам ст. 256 КУпАП, оформлені компетентним органом в межах повноважень наданих особі, яка їх склала, в яких чітко викладено як суть правопорушення так і інші відомості, необхідні для правильного вирішення даної справи.

Також, вказані обставини підтверджуються відеозаписами з місця події, відеофіксація яких велась на нагрудну бодікамеру працівника поліції та відеореєстратора із службового транспортного засобу працівників поліції.

На відеозаписах зафіксовано, факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а також не виконання ним законної вимоги поліцейського про зупинку транспортного засобу, відмова останнього на вимогу поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та відмова ОСОБА_1 проходити вказаний огляд в медичному закладі.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відеозаписи з нагрудної бодікамери працівника поліції та відеореєстратора службового транспортного засобу працівників поліції є належними, допустимими та переконливими, оскільки відеозаписи містить усі необхідні складові для визнання їх даних доказами, зібраними в установленому законом порядку.

Ставити під сумнів дані докази у суду немає підстав, оскільки вони отримані у відповідності до вимог закону.

Таким чином, як встановлено під час апеляційного розгляду, суддя місцевого суду дав належну оцінку всім доказам у справі, проаналізував їх у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами, та дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 122-2, ч.1ст.130 КУпАП.

Відповідно до ч.1 ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, крім іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, висновком експерта та показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а згідно ч.2 цієї статті обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.

Згідно до вимог ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З огляду на викладене, аналізуючи зазначені вище положення процесуального закону та оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження в справі про адміністративне правопорушення, не вбачає будь-яких законних підстав не довіряти вказаним доказам.

Відповідно до п. 2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Оскільки водій ОСОБА_1 за наявності ознак алкогольного сп`яніння, як особа яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, тому в його діях вбачається склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст.130 КУпАП.

В своєму рішенні від 29.06.2007 по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02) ЄСПЛ наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі», а тому водій ОСОБА_1 зобов`язаний був на вимогу працівників поліції не тільки пройти огляд на стан сп`яніння, але й виключно у передбачені законом порядок і спосіб.

При цьому, апеляційний суд також враховує, що адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, є небезпечним як для самого правопорушника, так і для інших учасників дорожнього руху.

Невизнання ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні правопорушень, передбачених ч.1 ст. 122-2, ч.1 ст. 130 КУпАП, апеляційним судом розцінюється як лінія захисту з метою уникнення адміністративної відповідальності.

Доводи ОСОБА_1 про відсутність свідків під час його огляду, як підстави для скасування постанови, апеляційний суд вважає необґрунтованими, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи працівником поліції застосовувались технічні засоби відеозапису під час огляду ОСОБА_1 , інформація якого на цифровому носії (DVD - R диску) долучена до матеріалів справи, а відтак присутність свідків не вимагається.

Що стосується доводів ОСОБА_1 про порушення його права на захист, а саме того, що суд першої інстанції провів розгляд справи без участі захисника, не з`ясувавши причин невиконання постанови про доручення Західному регіональному центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги призначити йому захисника, то апеляційний суд вважає їх безпідставними з огляду на наступне.

Так, 19 лютого 2024 року місцевим судом було задоволено клопотання ОСОБА_1 та доручено Західному регіональному центру з надання безоплатної вторинної правничої допомоги призначити йому захисника в справі про адміністративне правопорушення про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122-2, ч.1 ст. 130 КУпАП.

20 лютого 2024 року від Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги надійшов лист на адресу суду першої інстанції в якому зокрема зазначалось про те, що громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як особа, що притягується до адміністративної відповідальності, може реалізувати своє право на отримання безоплатної вторинної правничої допомоги на загальних підставах, звернувшись до сектору «Камінь Каширського бюро правничої допомоги» Ковельського відділу надання безоплатної правничої допомоги Північно Західного управління надання безоплатної правничої допомоги Західного міжрегіонального центру, за адресою: вул. Шевченка, 8, м. Камінь Каширський, Волинської області, телефон 0800-213-103, або телефон +380(33) 572-23-03, та подати необхідні документи, які ідентифікують його особу та підтверджують належність до однієї з передбачених статтею 14 Закону України « Про безоплатну правничу допомогу» категорії громадян.

Однак, ОСОБА_1 таким своїм правом на отримання безоплатної вторинної правничої допомоги не скористався та до сектору «Камінь Каширського бюро правничої допомоги» Ковельського відділу надання безоплатної правничої допомоги Північно Західного управління надання безоплатної правничої допомоги Західного міжрегіонального центру, маючи для цього достатньо часу з відповідними документами не звернувся.

Більше того, як вбачається з матеріалів справи, інтереси ОСОБА_1 у суді першої інстанції представляв захисник - адвокат Федчик С.В., який 18.12.2023 року ознайомився з матеріалами справи, та отримав їх фотокопії, а також відеозапис, про що свідчить його особистий підпис на поданому ним клопотанні.

Разом з тим, захисник Федчик С.В. був присутній у судових засіданнях 02.01.2024 року разом із ОСОБА_1 та 05.01.2024 року в ході якого заявляв клопотання про приєднання до матеріалів справи та дослідження в ході судового розгляду доказів.

З огляду на вищевикладене апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції вживалися усі необхідні заходи для забезпечення прав ОСОБА_1 , в тому числі права на захист.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, будь-яких вагомих доказів та доводів на спростування правильності висновків суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122-2, ч.1 ст.130 КУпАП, не надано.

Враховуючи наведене, проходжу до висновку про те, що при розгляді даної справи суддя місцевого суду повною мірою дотримався вимог ст. ст.245, 251, 252, 278, 280, 283 КУпАП, правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122-2, ч.1 ст.130 КУпАП.

При накладенні адміністративного стягнення суд першої інстанції врахував характер вчинених проступків, дані про особу порушника, ступінь його вини, конкретні обставини справи та обґрунтовано на підставі ч.2 ст.36 КУпАП, визначив безальтернативне стягнення у виді штрафу в межах санкції ч.1 ст.130 КпАП України, яке повністю відповідає положенням ст.ст.23, 33 КУпАП

Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, та не спростовуються доводами апеляційної скарги.

За таких обставин, постанова суду першої інстанції відповідає вимогам закону, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для її зміни чи скасування.

У зв`язку з цим, апеляційну скаргу особи, щодо якої складено протоколи ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову судді щодо нього, без змін.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, щодо якої складено протоколи ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Камінь Каширського районного суду Волинської області від 26 березня 2024 року, щодо нього, без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського

апеляційного суду В.А. Подолюк