ПОСТАНОВА

Іменем України

27.05.2024 року м. Бар Вінницька область

Суддя Барського районного суду Вінницької області Хитрук В.М., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення про притягнення до відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- за ст. 185, ч. 5 ст. 126 КпАП України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , повторно протягом року, 29.02.2024 року о 22 год. 30 хв. в м. Бар по вул. Героїв Майдану, Жмеринського району Вінницької області, керував транспортним засобом автомобілем «Ford B-MAX» державний номерний знак НОМЕР_1 , не маючи права керування таким транспортним засобом, а саме посвідчення водія відповідної категорії.

Крім того, ОСОБА_1 29.02.2024 року о 22 год. 33 хв. в м. Бар на вул. Героїв Майдану Жмеринського району Вінницької області, не виконав законну вимогу працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків, а саме пред`явити документи, які посвідчують особу та документи на право керування таким транспортним засобом.

У судовому засіданні ОСОБА_1 проти обвинувачення заперечив, вину не визнав.

Захисник адвокат Жунку Д.С. та ОСОБА_1 клопотали про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 5 ст. 126 КУПАП на підставі п. 4 ст. 247 КУПАП, у зв`язку із вчиненням дій особи в стані крайньої необхідності; про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 185 КУПАП у зв`язку з відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення.

У судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що 29.02.2024 року о 22 год. 30 хв. він вимушений був в стані крайньої необхідності керувати автомобілем «Ford B-MAX» державний номерний знак НОМЕР_1 по вул. Героїв Майдану у м. Бар Жмеринського району Вінницької області. Необхідно було придбати та доставити ліки хворому батькові ОСОБА_2 . Батько звертався по допомогу до «швидкої», однак там порадили прийняти ліки і повідомили що не приїдуть. Усвідомлюючи, що здоров`ю і життю його батька загрожує небезпека, ОСОБА_1 прийняв рішення самостійно відвезти батька до лікарні. Здійснюючи на перехресті рух ліворуч він увімкнув покажчик лівого повороту. Коли поліцейські подали сигнал про зупинку транспортного засобу, він увімкнув покажчик правого повороту, щоб прийняти вправо та зупинитися, а потім увімкнув аварійний сигнал. Був безпідставно зупинений працівниками поліції.

Відмовився надати поліцейським на їх вимогу документи, які посвідчують особу та інші документи на автомобіль, оскільки вважав дії працівників поліції незаконними. Адже, вони здійснили безпричинну зупинку автомобіля.

Свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснила, що вона є матір`ю ОСОБА_1 . Підтвердила, що її чоловік ОСОБА_2 є військовослужбовцем, направлений на стаціонарне лікування. 29.02.2024 року ввечері його самопочуття погіршилося. Вони звернулися по допомогу до «швидкої», однак там порадили прийняти ліки і повідомили що не приїдуть. Після цього, зателефонували сину ОСОБА_1 та повідомили про необхідність придбати ліки. Він почав шукати знайомих та друзів, які мають автомобілі та можуть керувати, однак не знайшов. Тому вирішив сам придбати та привезти ліки батьку, та завезти його до лікарні. Пізніше син повідомив, що його затримали працівники поліції.

Поліцейський ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснив, що він разом з поліцейським ОСОБА_5 29.02.2024 року здійснювали патрулювання у місті Бар. Попереду рухався автомобіль «Ford B-MAX» державний номерний знак НОМЕР_1 , водій якого увімкнув покажчик лівого повороту, потім покажчик правого повороту, а потім увімкнув аварійний сигнал. Такими діями водій заважав руху та створював перешкоди. Було прийнято рішення про зупинку транспортного засобу. ОСОБА_1 на законну вимогу працівників поліції відмовився надати документи, які посвідчують особу його та інші необхідні документи на право керування транспортним засобом та на автомобіль. Після затримання ОСОБА_1 до відділення поліції прийшли його мати та батько. Стан здоров`я батька, на думку поліцейського, був задовільний.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, які визначені статтею 245 КУпАП, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч. 5 ст. 126 КУпАП, адміністративна відповідальність настає за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, тобто за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.

ОСОБА_1 притягувався до адміністративної відповідальності 04.10.2023 року за ч. 2 ст. 126 КУПАП (постанова серії ЕАТ №7872225). Отже, мав усвідомлювати протиправний характер своєї дії, передбачити шкідливі наслідки і не бажати їх настання.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ №084272, постановою серії ЕАТ №7872225, відеозаписами. З дослідженого судом відеозапису з DVD-R диску встановлено, що ОСОБА_1 керував 29.02.2024 року о 22 год. 30 хв. в м. Бар по вул. Героїв Майдану, Жмеринського району Вінницької області, транспортним засобом автомобілем «Ford B-MAX» державний номерний знак НОМЕР_1 та був зупинений працівниками поліції.

ОСОБА_1 керував автомобілем не маючи при собі відповідних документів на право керування таким транспортним засобом, а саме посвідчення водія відповідної категорії.

Відповідно до ст. 17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Згідно зі ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Крайня необхідність - це випадок зіткнення двох інтересів, які рівною мірою охороняються законом, і при якій заради збереження більш важливого інтересу, заподіюється шкода меншому інтересові.

Крайню необхідність можна визнати правомірною лише при наступних обставинах (ознаках): небезпека не може бути усунена іншим шляхом, окрім як заподіяння шкоди, тобто крайня необхідність є єдиним засобом захисту від небезпечних дій; при крайній необхідності шкода завдається не джерелу небезпеки, а інтересам третіх осіб; шкода, яка заподіюється при крайній необхідності, повинна бути меншою, ніж та, яка попереджена.

Вчинення протиправного діяння в стані крайньої необхідності представляє собою дії правопорушника спрямовані на усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, встановленому порядку управління, але за умов, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунена іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена.

Відповідно даних довідки КНП «Барська міська лікарня» № 5 від 01.03.2024 ОСОБА_2 звертався за допомогою у відділення екстреної медичної допомоги 29.02.2024 в 23.00 год.

Згідно даних протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №084272 ОСОБА_1 керував автомобілем та був зупинений працівниками поліції 29.02.2024 в 22.30 год. , тобто до звернення ОСОБА_2 до швидкої допомоги.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує».

За досліджених судом обставин клопотання захисника адвоката Жунку Д.С. та ОСОБА_1 про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 5 ст. 126 КУПАП на підставі п. 4 ст. 247 КУПАП, у зв`язку із вчиненням дій особи в стані крайньої необхідності, задоволенню не підлягає з огляду на відсутність в діях ОСОБА_1 стану крайньої необхідності.

Дослідивши матеріали справи, вважаю необхідним закрити провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, виходячи з наступного.

Диспозиція ст. 185 КУпАП передбачає злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях складу адміністративного правопорушення. Склад адміністративного правопорушення - це сукупність встановлених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак, що характеризують діяння як адміністративне правопорушення (проступок). До складу адміністративного правопорушення входять ознаки, які характеризують об`єкт, об`єктивну і суб`єктивну сторони та суб`єкта правопорушення.

Об`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП виступають суспільні відносини у сфері забезпечення громадського порядку та суспільної безпеки, також у сфері державного управління.

Об`єктивна сторона правопорушення полягає у злісній непокорі законному розпорядженню або вимозі працівника поліції (або члена громадського формування з охорони громадського порядку чи державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку) при виконанні ним службових обов`язків.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого умислу.

У протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що законна вимога працівника поліції полягала в пред`явленні водієм документів.

Невиконання водієм такої вимоги тобто порушення вимог п. 24 ПДР України, слід розцінювати як керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, тобто вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Разом з цим, зміст статті 185 КУпАП обов`язково передбачає наявність законної вимоги поліцейського. Вимоги поліцейського та їх розпорядження акт, юридично рівнозначний наказу, що виражений у категоричній формі, мають бути законодавчо обґрунтовані.

Доказів законної зупинки транспортного засобу, агресивної чи зухвалої поведінки особи, що притягується до відповідальності, матеріали справи не містять. Враховуючи викладене, вважаю що в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки складу адміністративного правопорушення у відповідності до змісту диспозиції статті 185 КУпАП.

В ст. 7 КУпАП зазначено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Вирішуючи питання щодо належності, допустимості та достатності доказів на підтвердження факту скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема позицію суду у справах "Малофєєва проти Росії" ("Malofeyevav. Russia", рішення від 30.05.2013 p., заява N 36673/04) та "Карелін проти Росії" ("Karelin v. Russia", заява N 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що "...суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)". Таким чином, суд має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчинення адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено перед судом. Суд також не має права самостійно вишукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином перебиратиме на себе функції обвинувача, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, суд дійшов висновку, що до ОСОБА_1 необхідно застосувати адміністративне стягнення в межах санкції ч. 5 ст. 126 КУПАП у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами без оплатного вилучення транспортного засобу.

При накладенні адміністративного стягнення на ОСОБА_1 враховується його особа, ступінь вини, характер вчиненого правопорушення, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Керуючись ст. 185, ч. 5 ст. 126, 247 КУпАП суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП України та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 (сорок тисяч вісімсот гривень 00 копійок) з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років без оплатного вилучення транспортного засобу.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 185 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 0,2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605,60 грн.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності до Вінницького апеляційного суду через Барський районний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Повний текст постанови складено 28.05.2024

Суддя: