ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 593/189/24Головуючий у 1-й інстанції Німко Н.П.
Провадження № 33/817/346/24 Доповідач - Ваврів І.З.
Категорія - ч.1 ст. 164 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2024 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З.

з участю: особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1

захисника ОСОБА_1 адвоката Горського О.І.

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Бережанського районного суду Тернопільської області від 29 березня 2024 року,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Бережанського районного суду Тернопільської області від 29 березня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним за ч.1 ст.164 КУпАП і застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу в користь держави в розмірі 17 000 грн.

Як визнав суд, ОСОБА_1 22 січня 2024 року о 17 год. 01 хв. по вул.Лепких в м.Бережани Тернопільської області, керуючи автомобілем марки Pegeout 308, номерний знак НОМЕР_1 , надав послуги із перевезення пасажира, тим самим здійснив провадження господарської діяльності без державної реєстрації як ФОП та без отримання ліцензії на даний вид діяльності відповідно до ЗУ «Про автомобільний транспорт», ЗУ «Про ліцензування виду транспортної діяльності».

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погоджується з постановою суду першої інстанції у зв`язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, а також у зв`язку з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог вказує на те, що важливими ознаками господарської діяльності є її систематичність (не менш ніж три рази протягом одного календарного року) та здійснення суб`єктом на власний ризик з метою одержання прибутку.

Вказує, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що ОСОБА_1 здійснювалась систематична діяльності із надання послуг з перевезення пасажирів, такі послуги мали цінову визначеність та мною одержувався прибуток від такої діяльності, тобто у суду не було підтав вважати, що він здійснює перевезення пасажирів, що його діяльність має ознаки господарської діяльності.

Апелянт зазначає, що письмові пояснення свідка ОСОБА_2 не можуть вважатись належним та допустимим доказом у справі, оскільки такий свідок не був безпосередньо допитаний в судовому засіданні та не проводився до присяги свідка.

Звертає увагу, що на його автомобілі не було встановлено жодних із наведених приладів та позначень, а тому підстав вважати, що це автомобіля таксі та стверджувати той факт, що ним надаються послуги із перевезення пасажирів, тобто здійснювати господарську діяльність, у працівників поліції не було.

Просить скасувати постанову Бережанського районного суду Тернопільської області від 29 березня 2024 року відносно ОСОБА_1 та закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП.

Одночасно апелянт ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження з мотивів пропуску цього строку з поважаних причин, так як розгляд справи відбувся без його участі, а копію оскаржуваної постанови ОСОБА_1 отримав лише 09.04.2024, засобами поштового зв`язку.

Заслухавши апелянта ОСОБА_1 який підтримав подану апеляційну скаргу і, з мотивів викладених у ній, просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі; розглянувши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку, що апелянту слід поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки він пропущений з поважних причин, а апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

За загальним правилом, визначеним ст.289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк, за заявою особи щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Відповідно до ч.2 ст.285 КУпАП копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_1 участь у розгляді справи судом першої інстанції не приймав; відомості про отримання ними копії судового рішення поштовим відправленням відсутні.

Апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції від 29 березня 2024 р. подано 12 квітня 2024 р.

За таких обставин, вважаю, що строк на апеляційне оскарження пропущено апелянтом з поважних причин і тому, відповідно до ст.289 КУпАП, його потрібно поновити.

Аналіз матеріалів справи та безпосередньо рішення місцевого суду, яке оскаржується апелянтом, дає підстави для висновку, що суд, розглядаючи дану справу, дотримався положень статей 245, 280 КУпАП, відповідно до яких провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи в учиненні адміністративного правопорушення.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

В оскаржуваній постанові зазначено, що винуватість ОСОБА_1 підтверджується сукупністю зібраних та досліджених доказів: відомостями, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАВ №547667 від 22 січня 2024 року; письмовими поясненнями ОСОБА_2 , із яких вбачається, що 22 січня 2024 року близько 16:50 год. він зателефонував на номер до незнайомого йому чоловіка та запитав чи надає він послуги таксі, на що отримав позитивну відповідь. Він попросив під`їхати на вул.Тернопільська, 10 та відвезти його до магазину «Три ведмеді», що по вул.Лепкого. Рухаючись вказаним маршрутом, він запитав водія скільки буде коштувати поїздка та отримав відповідь: «100 грн». Коли він віддавав гроші водію, їх зупинили працівники поліції.

-відеозаписами з місця події IMG_5975, IMG_5976, на яких зображено рух автомобіля Pegeout 308 (номерний знак НОМЕР_1 ) під керуванням ОСОБА_1 та перебування в автомобілі пасажира-свідка ОСОБА_2 .

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

При апеляційному розгляді встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №547667 від 22 січня 2024 року, ОСОБА_1 22 січня 2024 року о 17 год. 01 хв. по вул.Лепких в м.Бережани Тернопільської області, керуючи автомобілем марки Pegeout 308 (номерний знак НОМЕР_1 ), надав послуги із перевезення пасажира, тим самим здійснив провадження господарської діяльності без державної реєстрації як ФОП та без отримання ліцензії на даний вид діяльності відповідно до ЗУ «Про автомобільний транспорт», ЗУ «Про ліцензування виду транспортної діяльності».

Даний протокол відповідає вимогам ст. 256 КУпАП та містить виклад суті вчиненого правопорушення і є джерелом доказової інформації про події правопорушення і особу, яка його вчинила.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, крім іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, висновком експерта та показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а згідно ч. 2 цієї статті обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

За змістом ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Диспозицією ч. 1 ст. 164 КпАП України передбачена адміністративна відповідальність за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Відтак, диспозиція зазначеної статті містить 3 окремих форми вчинення даного адміністративного правопорушення, які, в тому числі, можуть бути пов`язані між собою, а саме:

- провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без подання повідомлення про початок здійснення господарської діяльності;

- провадження господарської діяльності без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, або у період зупинення дії ліцензії;

- провадження господарської діяльності без одержання документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Державна реєстрація суб`єктів підприємницької діяльності здійснюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань». Даний Закон поширюється на відносини, що виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності та підпорядкування, їхньої символіки (у випадках, передбачених законом), громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців.

Згідно з пунктом 24 частини першої статті 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» ліцензуванню підлягають такі види господарської діяльності, як перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів річковим, морським, автомобільним, залізничним та повітряним транспортом, міжнародні перевезення пасажирів та вантажів автомобільним транспортом. Водночас, ч. 3 ст. 9 Закону України "Про автомобільний транспорт" визначено, що ліцензія видається на господарську діяльність з надання послуг з перевезення пасажирів і небезпечних вантажів в тому числі на такий вид робіт як надання послуг з внутрішніх перевезень пасажирів на таксі.

Доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та такими що суперечать матеріалам справи виходячи з наступного.

Про легітимність здійснення підприємницької діяльності свідчить видане у встановленому порядку свідоцтво про державну реєстрацію встановленого зразка. Зайняття підприємницькою діяльністю особою, яка не отримала у встановленому порядку свідоцтво про державну реєстрацію або особою, свідоцтво про державну реєстрацію якої було скасовано у визначеному законодавством порядку, є об`єктивною стороною правопорушення.

Статтею 6 частиною 12 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України, підлягають державному контролю.

Згідно ст. 9 Закону України «Про автомобільний транспорт», встановлені зобов`язання, зокрема, ліцензування на автомобільному транспорті, спрямоване на визначення початкових і поточних умов надання послуг з перевезень пасажирів і небезпечних вантажів, а також найважливіших параметрів обслуговування споживачів.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник повинен виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів, тощо.

Тобто, з наведених вимог нормативно-правових актів та законів вбачається, що обов`язковою умовою належного перевезення пасажирів транспортним засобом є ліцензійний документ на право перевезення пасажирів, який ОСОБА_1 при проведенні перевірки наданий не був.

Посилання скаржника на те, що в матеріалах справи відсутні докази того, що ним здійснювалась систематична діяльність із надання послуг з перевезення пасажирів і такі послуги мали цінову визначеність, як обов`язкова ознака господарської діяльності, апеляційний суд вважає непереконливими.

Так, з пояснень свідка ОСОБА_2 суд встановив, що останній в телефонному режимі замовив послуги таксі і це замовлення виконувалось безпосередньо ОСОБА_1 , який транспортним засобом Pegeout 308, номерний знак НОМЕР_1 , перевозив пасажир за вказаною ним адресою. При цьому, ОСОБА_1 повідомив йому вартість таких послуг і отримав від нього кошти в сумі 100 грн.

Письмові пояснення свідка ОСОБА_2 повністю узгоджуються із відеозаписом події, зафіксованої з нагрудних камер працівника поліції відповідно до ст.40 Закону України Про національну поліцію та іншими доказами, наявними в матеріалах справи, а тому підстави ставити їх під сумнів, в суді апеляційного суду відсутні.

Наведені обставини, на переконання суду, дають підставу стверджувати як про систематичність надання послуг з перевезень пасажирів ОСОБА_1 , так і про оплатний характер таких послуг.

Тому, вданому випадку судом першої інстанції правильно встановлено факт вчинення особою адміністративного правопорушення щодо здійснення провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів без державної реєстрації, як суб`єкта господарювання та без одержання необхідної ліцензії на провадження цієї діяльності, становить склад правопорушення, за який передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 164 КУпАП.

Отже, висновки суду першої інстанції про доведеність вини та наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, є правильними та підтверджуються зібраними і перевіреними в ході розгляду справи доказами.

Посилання сторони захисту на постанови Тернопільського апеляційного суду, про які зазначається в апеляційній скарзі, суд до уваги не приймає, оскільки вони інші обставини щодо доказі, які були предметом дослідження місцевого та апеляційного судів.

Оцінюючи зібрані по справі докази, з урахуванням наведеного вище їх правового аналізу, апеляційний суд вважає, що вимоги КУпАП та інші нормативно-правові акти, при збиранні та фіксуванні таких, порушені не були.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували доводи апеляційної скарги щодо незаконності та необґрунтованості постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено та під час апеляційного перегляду справи не встановлено. Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність вини апелянта у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які б були також підставою для скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Вирішуючи питання про накладення на ОСОБА_1 , адміністративного стягнення, суд першої інстанції врахував характер та ступінь адміністративного правопорушення, особу останнього та обставини справи й призначив адміністративне стягнення у виді штрафу в межах санкції вищевказаної статті, яке є справедливим і таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

З урахуванням наведеного, приходжу до висновку, що постанова Бережанського районного суду Тернопільської області від 29 березня 2024 року відносно ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування, про що ставить питання апелянт, не вбачаю.

Керуючись ст.294 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Бережанського районного суду Тернопільської області від 29 березня 2024 року.

Апеляційну скаргу особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Бережанського районного суду Тернопільської області від 29 березня 2024 року щодо ОСОБА_1 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя