Справа №766/814/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2024 року м. Херсон

Суддя Херсонського міського суду Херсонської області Дорошинська В.Е., розглянувши матеріали, які надійшли з ХРУП ГУНП в Херсонській області ДПП про адміністративні правопорушення, передбачені ст.ст. 124, 122-4, Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП), відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,-

встановив:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №192817 ОСОБА_1 13.01.2024 (в місяці містяться виправлення) о 12:15 годині в м.Херсон с.Токарівка, вул.Молодіжна, 1, водій автомобіля CKCFDB-ПС, реєстраційний номер НОМЕР_2 , при зміні руху не переконався у безпеці та скоїв зіткнення з автомобілем ВАЗ 21061, реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_2 , який рухався у попутному напрямку. В результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Своїми діями ОСОБА_1 , порушив п.п. 10.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. №1306.

Дії ОСОБА_1 особою, уповноваженою на складання протоколу, кваліфіковано за ч. 2 ст. 129 КУпАП, потім виправлено на ст.124, як порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Крім того, відносно ОСОБА_1 13.01.2024,складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №248055, за змістом якого він, 13.01.2024 о 12:15 годині в м.Херсон с.Токарівка, вул.Молодіжна, 1, водій автомобіля CKCFDB-ПС, реєстраційний номер НОМЕР_2 , скоївши ДТП, а саме здійснив наїзд на автомобіль ВАЗ 21061, реєстраційний номер НОМЕР_3 , що рухався, після цього місце ДТП залишив.

Своїми діями ОСОБА_1 , порушив п.п. 2.10 «А» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. №1306.

Дії ОСОБА_1 , особою, уповноваженою на складання протоколу, кваліфіковано за ст.122-4 КУпАП, як залишення водіями транспортних засобів, на порушення встановлених правил місця ДТП, до якої вони причетні.

Постановою суду, провадження про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за ст.ст.122-4, 124 КУпАП, об`єднані в одне провадження.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Судом встановлено, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 268 КУпАП немає перешкод для розгляду адміністративної справи, а тому вважає за можливе надати оцінку фактам, викладеним у протоколі про адміністративне правопорушення за відсутності останнього.

Під час судового розгляду захисник Тиквенко В.В., пояснив, що ОСОБА_1 свою вину у вчинених правопорушеннях не визнає в повному обсязі, заявив клопотання про закриття провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу та події адміністративного правопорушення передбаченого ст.122-4 КУпАП та складу адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП, заперечив проти складених щодо ОСОБА_1 протоколів про адміністративне правопорушення.

Обґрунтовуючи свою позицію, долучену в письмовому вигляді, зазначив, що до протоколу за ст. 122-4 КУпАП не долучено жодного доказу правопорушення, а саме не надано доказів факту умислу залишити місце ДТП, оскільки ОСОБА_1 лише від`їхав на невелику відстань, задля надання можливості проїхати військовому транспорту і необхідності прямувати в укриття, у зв`язку із повітряною тривогою, не залишаючи перешкод на дорозі.

Обґрунтовуючи свою позицію, долучену в письмовому вигляді, зазначив, що матеріали за ст. 124 КУпАП не містять складу правопорушення, а саме не вірно кваліфіковано дії та з виправленнями, також виправлена дата складання протоколу та не вірно кваліфіковано п. порушення ПДР. За викладених обставин, вважає, що поліцейськими протоколи складено безпідставно.

Від потерпілого надав заяву, відповідно якої, він жодних претензій до ОСОБА_1 не має.

Так вина ОСОБА_1 , особою уповноваженою на складання протоколу, обґрунтована наступними дослідженими та перевіреними судом доказами:

За ст. 124 КУпАП:

- протоколом серії ААД №192817 від 13.01.2024, в якому викладено дата, час, місце та обставини ДТП;

- схемою місця ДТП від 13.01.2024, що містить інформацію щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди (напрям руху транспортних засобів до моменту ДТП, розташування транспортних засобів після ДТП) та пошкоджень, отриманих автомобілями;

-відеофайлом з нагрудного відеореєстратора поліцейського

- письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 13.01.2024;

- письмовими поясненнями іншого учасника ДТП ОСОБА_3 від 13.01.2024;

-заявою на 102 про ДТП;

-світлиною;

-довідкою з інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» відповідно до якої ОСОБА_1 отримував посвідчення водія;

- рапортами поліцейського.

За ст. 122-4 КУпАП:

- протоколом серії ААБ №248075 від 13.01.2024, в якому викладено дата, час, місце та обставини;

- схемою місця ДТП від 13.01.2024, що містить інформацію щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди (напрям руху транспортних засобів до моменту ДТП, розташування транспортних засобів після ДТП) та пошкоджень, отриманих автомобілями;

-відеофайлом з нагрудного відеореєстратора поліцейського

- письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 13.01.2024;

- письмовими поясненнями іншого учасника ДТП ОСОБА_3 від 13.01.2024;

-світлиною;

-довідкою з інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» відповідно до якої ОСОБА_1 отримував посвідчення водія;

- рапортами поліцейського.

Інших доказів матеріали справи про адміністративні правопорушення не містять.

Заслухавши представника ОСОБА_1 , дослідивши докази в їх сукупності, можна зробити наступні висновки.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ч. 1 ст. 9 КУпАП).

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішенні її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинен з`ясувати чи винна дана особа у вчиненні адміністративного правопорушення, а також всі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Так, ст. 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Встановлення винуватості чи невинуватості особи здійснюється на підставі оцінки доказів, якими згідно із ст.251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновками експерта, речовими доказами та інші.

При цьому, беручи до уваги рішення Конституційного Суду України № 12 рп/2011 від 20 жовтня 2011 року про те, що визнаватися допустимими і використовуватися як докази в справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог законодавства, а перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в такому процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Системний аналіз змісту положень КУпАП в поєднанні з вказаною позицією КСУ та ЄСПЛ, що ураховується з огляду на норми ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", свідчить, що у такого роду провадженнях належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у справі передбачені ст. 280, та інших обставин, які мають значення для неї, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому КУпАП. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні рішення.

Сам обов`язок щодо збирання доказів відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП, покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

ЄСПЛ у своїх рішеннях указує, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Згідно з п.10.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (надалі ПДР або Правила дорожнього руху), Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Статтею 124 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна у виді накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Згідно з підпунктом «а» п. 2.10 Правил дорожнього руху, у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

Залишення місця дорожньо-транспортної пригоди - дії учасника дорожньо-транспортної пригоди, спрямовані на приховання факту такої пригоди або обставин її скоєння, які спричинили необхідність проведення поліцейськими заходів щодо встановлення (розшуку) цього учасника та (або) розшуку транспортного засобу (абз. 44 п. 1.10 ПДР).

Згідно зі ст.122-4КУпАП залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від одного до двох років, або адміністративний арешт на строк від десяти до п`ятнадцяти діб.

Проаналізувавши, у цьому провадженні наявні у ньому фактичні дані, які як докази були зібранні поліцією, суддя установив, що вина особи, що притягається до адміністративної відповідальності у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.122-4, 124 КУпАП не є дійсною та доведеною з дотриманням стандарту доказування «поза розумним сумнівом», у розрізі такого.

Щодо адміністративного правопорушення за ст.122-4 КУпАП, слід зазначити наступне.

Надані поліцією докази в цій справі за ст.122-4 КУпАП вказаним вище критеріям не відповідають, з огляду на таке.

Згідно п. 2.10а ПДР України, порушення якого інкримінується ОСОБА_1 , водієві забороняється залишати місце дорожньо-транспортної пригоди, як зокрема за викладеними у протоколі співробітниками поліції обставинами, тобто порушення передбачене ст. 122-4 КУпАП.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, виражається у залишенні місця дорожньо-транспортної пригоди особами, до якої вони причетні (формальний склад).

Суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП характеризується наявністю вини у формі умислу. Тобто залишення місця пригоди умисною дією при якій особа має усвідомлювати свою причетність до пригоди.

В даному випадку ОСОБА_1 не вживав дій, спрямованих на приховання факту такої пригоди або обставин її скоєння, які спричинили необхідність проведення поліцейськими заходів щодо встановлення (розшуку) цього учасника та (або) розшуку транспортного засобу, що є залишенням місця ДТП у розумінні абз. 44 п. 10 ПДР. Такі докази у матеріалах справи відсутні. Навпаки, з матеріалів справи вбачається, що водієм самостійно було повідомлено поліцію, а транспортний засіб було переміщено з місця ДТП з метою усунення перешкод для інших учасників дорожнього руху, оскільки була оголошена повітря тривога і треба було прямувати в укриття.

За змістом ст.10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Виходячи з диспозиції ст. 122-4 КУпАП, для кваліфікації дій правопорушника за даною статтею, необхідною умовою є наявність факту дорожньо-транспортної пригоди, усвідомлення особою, що притягується до адміністративної відповідальності, причетності до неї та умисел вказаної особи на залишення дорожньо-транспортної пригоди. В той же час умислу на вчинення адміністративного правопорушення за ст. 122-4 КУпАП в діях ОСОБА_1 судом встановлено не було.

Оскільки, склад правопорушення - це наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням, то відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу загалом.

Оцінюючи докази, надані на підтвердження вини особи за ст.122-4 КУпАП, яка притягується до адміністративної відповідальності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд враховує, що для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Отже, суд звертає увагу на те, що проаналізувавши фактичні дані у цій справі, не установлено доведеність факту наявності у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП, у розрізі такого.

До матеріалів справи не долучено жодних доказів, передбачених ст. 251 КУпАП, на підтвердження обставин, викладених у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення за ст.122-4 КУпАП.

Отже, з наведеного суд робить висновок, що ОСОБА_1 порушення вимог п.2.10.а ПДР, в даній конкретній ситуації, не допускав.

Щодо адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП, слід зазначити наступне.

Надані поліцією докази в цій справі за ст.124 КУпАП вказаним вище критеріям не відповідають, з огляду на таке.

Об`єктом адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та у сфері власності. Об`єктивна сторона правопорушення виражається у порушенні учасниками дорожнього руху Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна (матеріальний склад). Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу або необережності.

Оцінюючи докази, надані на підтвердження вини особи за ст.124 КУпАП, яка притягується до адміністративної відповідальності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд враховує, що для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: у т.ч. місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

Аналіз цієї норми свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в протоколі трьох складників: фактичних обставин; правової кваліфікації; формулювання порушення.

При цьому під формулюванням порушення (суть) розуміється короткий виклад тексту диспозиції правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула звинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого діяння, а юридичне формулювання (формула та формулювання) - це правова модель діяння, вказівка на правові норми, порушення яких інкримінується особі.

У той же час, підставами застосування норми закону є скоєння діяння, фактичні обставини якого й зумовлюють її вибір. Коли фактичні обставини діяння й норма права, яка передбачає відповідальність за його скоєння, встановлені правильно, однак неправильно обрана форма закону - застосована не та частина статті закону, чи редакція статті, яка не була чинною на момент порушення, або ж не давала підстав для застосування її зворотної дії в часі, указівка на сам закон, то таке застосування закону про відповідальність є незаконним.

Адже, юридичну визначеність необхідно розуміти через такі її складові, як-то: чіткість, зрозумілість, однозначність норм права. Кожна особа відповідно до конкретних обставин має орієнтуватися в тому, яка саме норма права застосовується у певному випадку, та мати чітке розуміння щодо настання конкретних правових наслідків у відповідних правовідносинах з огляду на розумну та передбачувану стабільність норм права.

Уточнювати, відредактовувати протокол з цього питання Суд змоги не має, адже ЄСПЛ у справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Тим самим, такий недолік автоматично незалежно від доданих до справи матеріалів тягне за собою закриття провадження в останній на підставі п. 1) ст. 247 КУпАП.

Так, як Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у суду щодо винуватості особи після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості звинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати особу винною.

Неконкретність формулювання суті та кваліфікації адміністративного правопорушення позбавляє ОСОБА_1 права здійснювати предметний захист та порушує його процесуальні права.

Зі змісту протоколу серії ААД №192817 від 13.01.2024, який надійшов до суду, вбачається, що відносно ОСОБА_1 , складено протокол з виправленнями кваліфікації дій та дати складання протоколу.

Як наслідок на переконання суду дані відображенні поліцейським про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП є сумнівними з вищезазначених у судовому рішенні підстав, а наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту».

Стаття ж 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

За таких обставин, враховуючи вище викладене суд вважає, що у діях особи, що притягається до адміністративної відповідальності відсутній склад адміністративних правопорушень передбачених ст.ст.122-4, 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення, так як її вину не доведено належним чином, що є неприйнятим та суперечить, як нормам національного законодавства, так і міжнародного.

Згідно п. 1) ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

У зв`язку з чим, дане адміністративне провадження, з урахуванням вимог п. 1) ст. 247 КУпАП, підлягає закриттю, а судовий збір не підлягає стягненню з особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у зв`язку з встановленням обставин визначених п. 1) ст. 247 КУпАП.

При цьому, навіть сам факт визнання особою вини у вчиненні адміністративного правопорушення не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності. З`ясування обставин, за яких вчинено адміністративне правопорушення, яке поставлено за провину особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, буде неповним і поверховим, якщо не дослідити його в усіх тих аспектах, про які зазначено вище.

Отже в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.7, 33, 40-1, 122-4, 124, 245, п.1 ч.1 ст.247, 251, 252, 280, 283, 284 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Провадження в справі про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , за ст.ст.122-4, 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративних правопорушень.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Херсонського апеляційного суду через Херсонський міський суд Херсонської області особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її захисником, потерпілим, його представником протягом 10 (десяти) днів з дня винесення постанови.

У разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Постанова може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців.

СуддяВ. Е. Дорошинська