Справа № 127/4447/24
Провадження № 33/801/485/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вохмінова О. С.
Доповідач: Сало Т. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд, суддя Сало Т.Б., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 30 квітня 2024 року в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 30 квітня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Не погодившись із вказаною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою провадження у справі закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

У скарзі зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту керування ним транспортним засобом. Законність зупинки в даному випадку не підтверджена жодними доказами. Йому не було роз`яснено його права, що унеможливило надання ним ґрунтованих пояснень. Належна фіксація освідування на стан сп`яніння відсутня. Йому не було запропоновано пройти огляд з використанням технічних засобів. Жодних відомостей про те, що Драгер відповідає вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність в матеріалах справи немає. В матеріалах справи відсутній акт огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння, а направлення йому не вручалося.

У судове засідання, призначене на 21 травня 2024 року об 11 год. 00 хв., ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений, що підтверджується телефонограмою та відстеженням з сайту Укрпошта (штриховий кодовий ідентифікатор 903).

Відповідно до положень ст. 294 КУпАП, неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Враховуючи строки розгляду апеляційної скарги, визначені ст. 294 КУпАП, а також те, що ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не подав, апеляційний суд дійшов висновку про розгляд справи у його відсутність.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

У ст. 280 КУпАП зазначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №709102, складеного поліцейським взводу 2 роти 2 БПП з обслуговування Хмільницького району УПП у Вінницькій області ДПП рядовим поліції Кубайчук О.В., 05 лютого 2024 року о 04 год. 05 хв. в м.Вінниці по вул. Данила Нечая, 149, водій ОСОБА_1 керував автомобілем Mersedes-Benz, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота; поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився на місці зупинки. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с.1).

У пункті 2.5 Правил дорожнього руху України зазначено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Частиною першою статті 130 КУпАП передбачено відповідальність, в тому числі, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції виходив з того, що його вина доведена матеріалами справи.

Під час розгляду справи суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.280 КУпАП з`ясував всі обставини, що підлягають доказуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Висновок суду першої інстанції про те, що у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України, а саме відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідно до ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає про те, що факт керування ним транспортним засобом не підтверджений матеріалами справи, однак, вказані доводи відхиляються апеляційним судом з наступних підстав.

Для притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП доведенню підлягають як факт керування особою транспортним засобом, так і факт її відмови від проходження огляду на стан сп`яніння.

У п. 27 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспортні» від 23.12.2005 № 14 судам роз`яснено, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Суд першої інстанції, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про доведеність як факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, так і факту його відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.

Вказаний висновок ОСОБА_1 в апеляційній скарзі жодним чином не спростований.

Апеляційний суд виходить з того, що в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №709102 від 05 лютого 2024 року зазначено суть адміністративного правопорушення та опис установлених обставин, зокрема зазначено, що водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом.

Будь-яких заперечень щодо керування транспортним засобом в протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не зазначив. Не додані такі заперечення (пояснення) і до протоколу.

З відеозапису з портативного відеореєстратора (нагрудної камери поліцейського) вбачається, як автомобіль розташований на краю проїзної частини, з увімкненим двигуном та ліхтарями. До автомобіля підійшов поліцейський, після чого ОСОБА_1 надав поліцейському документи для перевірки. Оглянувши документи поліцейський сказав ОСОБА_1 : «Відкрийте, перевіримо, що ви дійсно перевозите», на що останній будь-яких заперечень не висловив. На запитання поліцейського: «Куди саме їдете?» ОСОБА_1 відповів: «В Луку, грузитися хлібом». У зв`язку з виявленням в ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння йому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння як місці, так і в закладі охорони здоров`я. ОСОБА_1 спочатку погодився пройти огляд за допомогою спеціального технічного засобу, однак, пізніше все ж таки відмовився. При цьому, поліцейськими неодноразово було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд або на місці, або в закладі охорони здоров`я, та роз`яснено наслідки відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, а саме озвучено, що відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП, як на особу, яка керувала з ознаками алкогольного сп`яніння. При цьому, ОСОБА_1 визнав факт вживання напередодні ввечері алкогольних напоїв і на запитання поліцейського навіщо він сів за кермо ОСОБА_1 відповів, що йому треба було їхати на роботу.

Хоча на відеозаписі з портативного відеореєстратора і не зафіксовано самого моменту зупинки, однак, ОСОБА_1 не заперечував того факту, що він був зупинений працівниками поліції, керував транспортним засобом та їхав по роботі.

Відтак, апеляційний суд вважає, що факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом є доведеним.

З матеріалів справи також слідує, що ОСОБА_1 не заперечував факту керування транспортним засобом в суді першої інстанції, його захисник лише зазначав про те, на відео не було зафіксовано чіткої відмови від проходження медичного огляду.

Факт відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не заперечує.

Доводи апеляційної скарги з приводу не підтвердження законності зупинки транспортного засобу відхиляються апеляційним судом, оскільки це не впливає на наявність чи відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, так як у разі незгоди із підставами зупинки транспортного засобу він не позбавлений можливості оскаржити дії працівників поліції. І ця обставина, у разі її доведення, не може тягнути за собою незаконність подальших дій працівників поліції у разі доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Незрозумілими є доводи апеляційної скарги з приводу відсутності належної фіксації освідування ОСОБА_1 на стан сп`яніння, оскільки огляд на стан сп`яніння не проводився.

Акт огляду з використанням спеціальних технічних засобів, про який зазначає ОСОБА_1 , не повинен був складатися у даному випадку, оскільки у цьому документі зазначаються результати огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу, проведеного поліцейським. Однак, огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння у зв`язку з його відмовою від проходження огляду не проводився.

Необхідності вручати ОСОБА_1 направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції не було, оскільки направлення це документ, на підставі якого працівники медичного закладу проводять огляд особи.

Твердження ОСОБА_1 про те, що йому не було запропоновано пройти огляд з використанням технічних засобів є голослівними, оскільки спростовуються відеозаписом.

Відхиляються апеляційним судом доводи скаржника про відсутність в матеріалах справи відомостей про відповідність Драгера вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність, оскільки спеціальні технічні засоби за відсутності потреби поліцейським не використовувалися.

У п. 5 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України, МОЗ України 09.11.2015 №1452/735 зазначено, що перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Також ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначає, що йому не було роз`яснено його права, передбачені ст. 268 КУпАП, що унеможливило надання ним ґрунтованих пояснень.

З відеозапису встановлено, що ОСОБА_1 було запропоновано надати пояснення по суті порушення, однак, правом на надання пояснень він не скористався з незрозумілих причин.

Підсумовуючи апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги мають формальний характер та не є підставою для скасування оскаржуваної постанови.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції повно та об`єктивно з`ясовано фактичні обставини справи, вина ОСОБА_1 доведена повністю, а його дії правильно кваліфіковані за ч.1 ст.130 КУпАП.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, апеляційний суд вважає, що постанову суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 30 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Б. Сало