ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 33/818/749/24 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2024 року м.Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К.,

за участю секретаря - Вакули Н.С.,

захисника - Ладуренко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою захисника Ладуренко А.О. на постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

У задоволенні клопотання захисника відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.

Постановою встановлено, що 05.12.2023, о 04:13 год., м. Харків, вул. Університетська, 16, водій ОСОБА_1 керував тз ЗАЗ 1102, днз НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд правопорушення на місці зупинки т/з за допомогою газоаналізатора Драгер, що підтверджується тестом № 511 результат огляду становить 1,44 % проміле.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9аПравил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1ст. 130 КУпАП.

В своїй апеляційній скарзі захисник Ладуренко А.О. просить скасувати постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.02.2024 року, прийнявши нову постанову, якою зупинити апеляційне провадження по справі №638/20078/23 стосовно ОСОБА_1 до звільнення останнього з військової служби.

Свої апеляційні вимоги захисник обґрунтовує тим, що судовий розгляд в суді першої інстанції у цій справі було проведено з порушенням вимог, передбачених ст.268 КУпАП, оскільки стороною захисту було подано клопотання про відкладення судового засідання від 20.02.2024 року та зупинення провадження по справу з тієї підстави, що ОСОБА_1 є віськовослужбовцем та наразі проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , що підтверджується відомостями наданих копій письмових доказів.

Крім того, апелянт зазначає, що судом першої інстанції безпідставно накладено на ОСОБА_1 стягнення у виді позбавлення права керуванням транспортними засобами на строк 1 рік, оскільки останній не отримував посвідчення водія.

Апелянт також вказує на те, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання захисника про зупинення провадження по справі, оскільки суд, з урахуванням усталеної практики, повинен був застосувати за аналогією закону норми КПК України.

Окрім цього, захисник Ладуренко А.О. заявила клопотання про зупинення апеляційного провадження у справі стосовно ОСОБА_1 на період проходження останнім військової служби. Вказане клопотання захисник обґрунтовувала тим, що ОСОБА_1 мобілізований до лав ЗСУ та проходить військову службу, що унеможливлює його прибуття для участі в судове засідання та підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_3 , довідками військової частини НОМЕР_2 №307 від 12.01.2023 року та №235 від 20.01.2024 року.

В судове засідання в суд апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце розгляду апеляційної скарги був особисто повідомлений телефонограмою 13.05.2024 року за номером мобільного телефону, що зазначив захисник в апеляційній скарзі.

Крім того, судом апеляційної інстанції засобами поштового зв`язку направлялися судові повістки ОСОБА_1 за адресою, яка містяться в матеріалах цієї справи, але ця повістка не була вручена останньому.

Разом з цим, відповідно до Порядку надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасників судового процесу, затвердженого наказом ДСА України від 23.01.2023 року №28, ОСОБА_1 повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги його захисника, що підтверджується відомостями довідки про те, що 29.04.2024 року об 11 год. 37 хв. він отримав судову повістку сформовану в електронному вигляді на номери мобільного телефону, який зазначений захисником в її апеляційній скарзі.

При цьому, ОСОБА_1 не повідомив суду причини своєї неявки та не подавав будь-яких клопотань про відкладення апеляційного розгляду.

17.05.2024 року до початку апеляційного розгляду захисник ОСОБА_2 повідомила, що її підзахисний наразі проходить військову службу в лавах ЗСУ та не може прийняти участь в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, але вважала за можливе проводити апеляційний розгляд за відсутності ОСОБА_1 .

Разом з цим, належить врахувати, що саме захисник ОСОБА_2 є ініціатором апеляційного перегляду постанови судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.02.2024 року.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

Також, згідно з усталеною практикою Суду, учасники справи в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження; процесуальна бездіяльність скаржника не може ставити під сумнів здійснення судочинства судом апеляційної інстанції відповідно до вимог процесуального закону.

У цьому контексті суд також звертає увагу, що апеляційний перегляд здійснюється за апеляційною скаргою особи, яка її подала, а вона в першу чергу мала б цікавитися питаннями призначення судових засідань у справі.

Слід також зазначити, що у відповідності до ст.11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» інформація про кожне судове засідання, оприлюднювалася на офіційному веб-порталі Судової влади України та ОСОБА_1 не був позбавлений об`єктивної можливості дізнатися про дати судових засідань, користуючись відкритим безоплатним цілодобовим доступом до вказаного сайту.

Відповідно до матеріалів справи ОСОБА_1 не цікавився станом розгляду апеляційної скарги його захисника. Будь-яких клопотань через канцелярію суду, в тому числі, про відкладення розгляду справи, не подавав.

За таких обставин, враховуючи вимоги ст. ст. 268, 294 КУпАП, а також думку захисника ОСОБА_2 щодо можливості проведення апеляційного розгляду за відсутності її підзахисного, апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_1 , виходячи з відомостей, що є наявні в матеріалах цього провадження, та доводів поданої апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши доводи захисника ОСОБА_2 , яка підтримала апеляційну скаргу сторони захисту в повному обсязі та просила зупинити апеляційне провадження у цій справі, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні клопотання захисника про зупинення апеляційного провадження та залишення поданої апеляційної скарги без задоволення, з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні Правил дорожнього руху , передбачених п. 2.9 (а).

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови встановлено, що апелянтами в своїй скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Переглядаючи оскаржувану судову постанову за доводами поданої апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для її задоволення.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 ЄСПЛ постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

В пункті 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до вимог пункту 2.9 «а» ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідальність за порушення вимог пункту 2.9 «а» ПДР України передбачена статтею 130 КУпАП.

Вина ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підтверджується доказами, які суд першої інстанції безпосередньо дослідив під час судового розгляду та дав їм обґрунтовану оцінку в оскаржуваному судовому рішенні, а саме відомостям, що містяться у:

- протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 642673 від 05.12.2023 року, в якому зазначено факт керування 05.12.2023 року о 04 год. 13 хв. по вул. Університетська, 16, в м. Харкові водієм ОСОБА_1 транспортним засобом та порушення ним вимог пункту 2.9 «а» ПДР України, а саме керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння (а.с.1);

- на відеозаписі, долученого до матеріалів справи, з якого вбачається (файли «export-16lgc», «export-184cn», «аад 642673»), рух автомобіля ЗАЗ 1102, днз НОМЕР_1 , момент зупинки цього транспортного засобу під час дії комендантської години. Крім того, під час спілкування працівники поліції виявили у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння та запропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці його зупинки з використанням газоаналізатора Драгер. ОСОБА_1 погодився пройти огляд на стан сп`яніння та результат цього огляду виявився позитивним 1,44 проміле. З таким результатом ОСОБА_1 був згоден, будь-яких заперечень або незгод щодо проведеного огляду працівникам поліції не повідомляв (а.с.2);

- роздруківки газоаналізатору Драгер, вміст алкоголю у видихаємому ОСОБА_1 повітрі складав 1,44 проміле. З відомостями проведеного огляду, які зазначені у цій роздруківці, ОСОБА_1 був ознайомлений, про що свідчить його власноручний підпис у цій роздруківці (арк. 4);

- акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, в якому ОСОБА_1 особисто засвідчив, що він згоден з результатом проведеного огляду з використанням спеціальних технічних засобів у графі «з результатами згоден» (арк. 5);

- направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакці, в якому зазначені виявлені ознаки алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 : запах алкоголю з порожнини роту; поведінка, що не відповідає обстановці; порушення мови. Огляд в медичному закладі не проводився (арк.6).

Аналізуючи докази у справі, апеляційний суд дійшов висновку, що вони узгоджуються між собою та беззаперечно свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Більш того, матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 та його захисник Ладуренко А.О. скористалися своїм процесуальним правом та вони подавали заяву до правоохоронних органів щодо фальсифікації цих матеріалів справи або про перевищення працівниками поліції своїх повноважень при виконанні ними своїх службових обов`язків при складанні адміністративного матеріалу щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП у порядку, передбаченому КПК України.

Також, належить взяти до уваги те, що протокол про адміністративне правопорушення та інші процесуальні документи складені уповноваженою державою особою і дії посадової особи що їх складала, в порядку передбаченому чинним законодавством ОСОБА_1 та захисником ОСОБА_2 не оскаржувалися, тобто останні не зверталися із скаргами на дії працівника поліції до його безпосереднього керівництва з метою ініціювання службової перевірки або притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Також стороною захисту не надано відомостей про, що останні зверталися до суду в порядку КАСУ на дії керівництва патрульної поліції, пов`язаних із перевіркою скарг щодо незаконних дій працівників поліції, при складанні ними адміністративного матеріалу у цій справі.

Цих відомостей не надано суду і під час апеляційного розгляду.

Отже, враховуючи відсутність будь-яких скарг та заяв сторони захисту щодо дій працівників поліції під час зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , а також складення ними протоколу та інших процесуальних документів, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в письмових доказах, що долучені до матеріалів справи, відповідають дійсності, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом будь-яких доводів щодо незаконності дій працівників поліції.

Аналізуючи досліджені докази, оцінюючи їх у сукупності, апеляційний суд доходить до переконання, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, повністю доведена, є встановленою згідно з критерієм її доведеності «поза розумним сумнівом».

Так, стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява № 10705/12) ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою». Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» не виключає будь-який сумнів взагалі, оскільки завжди можна припустити можливість існування навіть дуже маловірогідних обставин чи їх збігів. Проте, цей стандарт доказування означає, що особу необхідно виправдати не при наявності будь-якої «тіні» сумнівів, а при наявності лише «розумного сумніву». При цьому розумним є сумнів, який має під собою причину та здоровий глузд і випливає зі справедливого та розумного розгляду всіх доказів у справі або з відсутності доказів у справі. Цей сумнів не є ні смутним, ні гіпотетичним чи уявним або надуманим. А саме таким, який ґрунтується на конкретних обставинах або інших вагомих причинах, які б змусили розумну людину вагатися вдатися до певних дій у питаннях, що мають значення для неї.

Отже, доказів, які б спростовували правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання захисника на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Щодо доводів апеляційної скарги та клопотання захисника Ладуренко А.О. про необхідності зупинення судового провадження у справі стосовно ОСОБА_1 до його звільнення з військової служби, апеляційний суд зазначає наступне.

Так, відповідно до ч.8 ст.294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

При цьому, нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення не врегульовано порядок зупинення провадження у справі, за виключенням справ про адміністративні правопорушення, пов`язаних з корупцією.

Так, особи, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення, розпоряджаються своїми правами на власний розсуд, однак користуватися ними повинні сумлінно в межах процесуального закону відповідно до їх призначення і тією мірою і в тих формах, які необхідні для досягнення мети провадження у справі.

Як вбачається з положень п. 7 ч. 2 ст. 129 Конституції України, однією з основних конституційних засад судочинства є розумність строків розгляду справи судом. Розгляд справи протягом розумного строку гарантовано і ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно ч.1 ст.268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 268 КУпАП України, справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст.130 КУпАП, не входять до переліку справ, розгляд яких здійснюються за обов`язкової присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Неявка правопорушника в судове засідання не перешкоджає апеляційному розгляду.

Також, суд звертає увагу, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не позбавлена можливості подавати свої письмові пояснення щодо обставин справи.

Крім того, ОСОБА_1 має захисника - адвоката Ладуренко А.О., яка представляє його інтереси під час розгляду справи, а тому він не позбавлений можливості забезпечити належним чином свій судовий захист.

Апеляційний суд також враховує, що апеляційна скарга подана захисником ОСОБА_1 адвокатом Ладуренко А.О. , а тому процесуальних порушень, зокрема порушення права на захист та права на доступ до правосуддя, апеляційний суд не вбачає, оскільки суд вправі розглянути справу за відсутністю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, відповідно до вимог ст. 268 КУпАП.

Отже, посилання захисника на положення ч. 1 ст. 335 КПК України є безпідставними, оскільки цим Кодексом регулюються зовсім інші правовідносини. Чинний Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить приписів про обов`язок суду зупинити провадження у справі про адміністративне правопорушення до моменту звільнення учасника провадження з лав Збройних Сил України. Застосування норм КПК при розгляді справи про адміністративні правопорушення, суперечить основним засадам законодавства про адмімнстративні правопорушення.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також її захисник повинні добросовісно використовувати надані їм процесуальні права, не зловживати ними та демонструвати готовність брати участь у судовому розгляді і утримуватися від використання методів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби, передбачені законом для прискорення процедури слухання.

Неможливість брати участь у судовому засіданні під час судового провадження має бути пов`язана з незалежними від волі особи, яка притягується до відповідальності, обставинами.

При цьому з наданих захисником документів не вбачається неможливості прибуття ОСОБА_1 до суду як першої, так і апеляційної інстанції.

Відтак, з метою дотримання необхідного балансу між забезпеченням права особи на участь у розгляді справи та самим розглядом справи з дотриманням як строків розгляду справи судом, так і строків, передбачених ст. 38 КУпАП та з огляду на те, що ОСОБА_1 та його захисник були обізнані про розгляд справи у суді першої інстанції, суд без будь-яких порушень законодавства розглянув дану справу за їх відсутності.

За таких підстав, враховуючи, що положеннями КУпАП не передбачено процедуру зупинення провадження за наведених захисником обставин, вважаю необхідним відмовити у задоволенні поданого клопотання та апеляційної скарги в цій частині.

Також враховуючи, що захист інтересів ОСОБА_1 здійснюється професійним адвокатом Ладуренко А.О. , яка є фахівцем в галузі права, а також відсутності будь-яких клопотань від ОСОБА_1 щодо його обов`язкової участі в апеляційному суді та неможливістю прибути до Харківського апеляційного суду через призов його за мобілізацією до лав Збройних Сил України, підстав для зупинення апеляційного провадження не вбачається.

Твердження захисника про те, що суд першої інстанції порушив процесуальне право ОСОБА_1 на захист, оскільки провів судовий розгляд за відсутності сторони захисту, на думку колегії суддів, є суб`єктивними та безпідставними, оскільки матеріали цієї справи не містять будь-яких клопотань ОСОБА_1 про відкладення судового розгляду в суді першої інстанції.

При цьому, захисник Ладуренко А.О. дійсно зверталася 20.02.2024 року з письмовим клопотанням про відкладення розгляду справи та зупинення провадження у справі до звільнення ОСОБА_1 з військової служби (арк.17-22). Разом з цим, захисником не наведено в своєму клопотанні об`єктивних підстав, які могли завадити останній прийняти участь в судовому засіданні від 20.02.2024 року, за наслідками якого прийнято оскаржувану постанову.

Крім того, судом апеляційної інстанції прийнято до розгляду апеляційну скаргу захисника Ладуренко А.О. на постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.02.2024 року та остання безпосередньо приймала участь під час апеляційного розгляду, а тому стороні захисту надана процесуальна можливість на надання суду своїх доказів на підтвердження їх версії щодо незаконності та необґрунтованості оскаржуваної постанови, у зв`язку з чим апеляційна скарга в цій частині також є необґрунтованою та безпідставною.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі захисника не підлягає.

Разом з тим, суд першої інстанції, накладаючи на ОСОБА_1 стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк один рік, не взято до уваги відомості довідки інспектора ВАП УПП в Харківській області ДПП Гриненка І. про те, що ОСОБА_1 , згідно облікових даних ІПНП, посвідчення водія не отримувала.

Відповідно до санкції ч. 1 ст.130 КУпАП передбачена відповідальність на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 28 абз. 3 постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» позбавлення права керувати транспортними засобами можна застосовувати тільки як основне адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 121, ч. 4 ст. 122,

ст. 122-2, ч. 3 ст. 123, статтями 124 і 130 КпАП. Можливості накладати на винну особу таке стягнення як додаткове цей Кодекс не надає. Суди не вправі застосовувати його й тоді, коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не

мала.

В суді апеляційної інстанції з`ясовано, що ОСОБА_1 не отримував посвідчення водія, про що складено відповідну довідку за підписом інспектора ВАП УПП в Харківській області ДПП Гриненка І. (арк.3).

За таких обставин, постанову суду належить змінити, виключивши з постанови посилання суду про застосування щодо ОСОБА_1 стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк один рік, у зв`язку з чим подана апеляційна скарга захисника ОСОБА_2 задовольняється частково.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Відмовити у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_2 про зупинення провадження по справі.

Апеляційну скаргу захисника Ладуренко А.О. задовольнити частково.

Постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - змінити, виключивши з мотивувальної та резолютивної частини постанови рішення та вказівку суду щодо накладення на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

В решті постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2024 року стосовно ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков