Номер справи 220/564/24
Номер провадження 3/220/325/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2024 року Великоновосілківський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Якішиної О.М.

за участю секретаря Беспалова В.П.

захисника адвоката Гармаша М.Ю.

розглянувши матеріали, що надійшли з Відділення поліції №1 Волноваського районного відділу поліції ГУНП в Донецькій області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, військовослужбовця військової частина НОМЕР_2 72 бригада (водій-механік), який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №67758 від 21.03.2024 року, 21 березня 2024 р. о 10 год. 50 хв. водій ОСОБА_1 в с. Олексіївка, Волноваського району Донецької області по вул. Мисливська, біля буд.35, керував транспортним засобом автомобілем «ВАЗ 21061», державний номерний знак НОМЕР_3 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку із застосуванням технічного приладу алкотестер «Драгер-6810», результат якого після продуття склав 0,22 % проміле алкоголю. Від керування ОСОБА_1 був відсторонений. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.2.9а Правил дорожнього руху України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

До протоколу надано наступні докази:

- результат приладу алкотестера «Драгер-6810», тест № 1319 від 21.03.2024 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1 21.03.2024 р. о 10 год.53 хв. пройшов огляд на виявлення стану алкогольного сп`яніння, результат продуття 0,22% проміле. Зазначена роздруківка містить підпис ОСОБА_1 , що свідчить про його ознайомлення з результатом тестування;

- копію постанови від 21.03.2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП;

- направлення ОСОБА_1 до Добропільської міської лікарні на огляд з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 21.03.2024 р., в якому зафіксовані виявлені у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, згідно якого огляд в медичному закладі не проводився;

- акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 21.03.2024 р., з якого вбачається, що огляд ОСОБА_1 проведено в зв`язку з виявленням ознак алкогольного сп`яніння. Огляд проведено за допомогою алкотестера «Драгер-6810». Результат огляду на стан алкогольного сп`яніння позитивний 0,22% проміле алкоголю. Зазначений акт містить підпис ОСОБА_1 , що свідчить про його ознайомлення з результатом тестування. З результатом огляду ОСОБА_1 згоден, про що поставив свій підпис;

- довідку до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №677584 від 21.03.2024 р., з якої вбачається, що за обліком Національної автоматизовано-інформаційної системи МВС України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення передбаченого ст.130 КУпАП не притягувався.;

- відеозапис, який міститься в матеріалах справи, на якому зафіксований факт продуття ОСОБА_1 на місці зупинки транспортного засобу газоаналізатора алкотестер «Драгер», результат якого після продуття склав 0,22% проміле. Результат огляду ОСОБА_1 не оспорював.

24.04.2024 року захисником ОСОБА_2 подано письмове клопотання про закриття провадження у справі, в якому зазначено, що ОСОБА_1 не визнає своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення. Так, долучені до протоколу докази не містять беззаперечних відомостей про керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а тому дана обставина є недоведеною. Надані відеофайли не фіксують руху транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 та розпочинаються коли автомобіль стоїть на узбіччі в нерухомому стані. Також з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, а тому порядок його направлення та проведення огляду на стан сп`яніння визначений ст. 266-1 КУпАП, відповідно до якої огляд повинен проводитись посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів (ч.3 ст.266-1 КУпАП). Отже, направлення та проведення огляду на стан сп`яніння військовослужбовців не належить до повноважень працівників поліції. Окрім того, звертає увагу на те, що з відеозапису не вбачається наявності у ОСОБА_1 будь-яких ознак сп`яніння. Крім того, поліцейський роз`яснив ОСОБА_1 , що той може на місці продути прилад Драгер, або може проїхати до лікарні, а також може відмовитись, що не відповідає процедурі, визначеній ст.266 КУпАП. А після отримання результату працівниками поліції не встановлювалось чи згоден ОСОБА_1 з результатами. З приводу допустимості результатів огляду зазначив, що відповідно до інструкції з експлуатації приладу Драгер 6810 інтервал технічного обслуговування становить кожні 6 місяців. Разом з тим, відповідно до роздруківки результатів приладу «Драгер» вбачається, що дата останнього калібрування вказана не розбірливо, однак можливо припустити, що останнє калібрування приладу відбулося 27.07.2023 (більше ніж за 6 місяців до 21.03.2024). До того ж, результат приладу незначно перевищує допустимий показник 0,2, а тому не виходить за межі похибки, яка у свою чергу також перевищує стандартний показник (0,017) у зв`язку з несвоєчасністю калібрування приладу. Так, згідно з інструкцією експлуатації приладу Драгер 6810 для діапазону виміру до 1,00 проміле передбачено погрішність 0,017 проміле. Отже, за допомогою арифметичних розрахунків можливо дійти висновку , що з урахуванням погрішності результат не перевищує норму (0,22 - 0,017 = 0,203 - за загальновизнаними арифметичними правилами округлення до сотих показник становить 0,20). З принципу дії алкотестера «Драгер» слідує, що він фіксує вміст алкоголю не в крові (як зазначено в інструкції), а в парах етанолу, що видихаються в повітря. Враховуючи викладене, посилається на відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та просить закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу даного правопорушення.

ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, будучи повідомленим про день та час розгляду справи шляхом направлення смс-повідомлення на номер телефону зазначений у протоколі, яке ним було отримано.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Гармаш М.Ю., приймаючи участь в судовому засіданні в режимі відео конференції, просив закрити провадження по справі з підстав, викладених у письмовому клопотанні. Також зазначив, що оскільки ОСОБА_1 є військовослужбовцем, його дії можуть містити ознаки крайньої необхідності.

Суд, вислухавши захисника, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази у їх сукупності, дійшов наступних висновків.

Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п.2.9А Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, водію забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суд вважає безпідставним посилання захисника на недоведеність факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом. З відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 перебуває у автомобілі на місці водія і з моменту початку відео і до його закінчення не оспорює факту керування транспортним засобом. Крім того, ознайомився з протоколом, в якому зазначені обставини правопорушення, в тому числі факт керування ним транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, повідомлений по відсторонення його від керування автомобілем. Заперечень з цього приводу не висловив ані в усній, ані в письмовій формі.

Суд також зауважує, що на працівників поліції не покладено обов`язку з`ясовувати у водія чи згоден той з результатами огляду. В разі незгоди водія з результатами огляду водій не позбавлений можливості заявити про це у будь-якій формі. З дослідженого судом відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 на місці зупинки транспортного засобу пройшов огляд на виявлення стану алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора алкотестер «Драгер», результат якого після продуття склав 0,22% проміле. Після проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 був ознайомлений з результатами огляду, жодних зауважень щодо результату огляду не висловив. А тому суд не приймає до уваги доводи захисника в тій частині, що працівниками поліції не було з`ясовано у ОСОБА_1 чи згоден той з результатами огляду. Також, як вбачається з акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 21.03.2024 р., ОСОБА_1 з результатами огляду був згоден, що підтвердив своїм підписом.

Роз`яснення працівниками поліції можливості проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу, або у закладі охорони здоров`я, а також роз`яснення права відмовитись від огляду не суперечить Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. В свою чергу, Доник, будучи водієм, повинен знати і неухильно виконувати Правила дорожнього руху України, зокрема п. 2.5 ПДР. Крім того, на запитання ОСОБА_1 поліцейський роз`яснив наслідки відмови від огляду.

Не ґрунтуються на законі доводи захисника в частині огляду, що огляд на стан сп`яніння військовослужбовців не належить до повноважень працівників поліції з огляду на наступне. Посилання представника на ч. 3 ст. 266-1 КУпАП, зважаючи, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем ЗСУ, щодо порушення порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, котрий щодо військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях, повинен проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів є необґрунтованими. У даному випадку ОСОБА_1 не перебував у вказаних місцях, внаслідок чого, як водій транспортного засобу, повинен виконувати вимоги п. 2.9А ПДР. А тому в даному випадку підлягають застосуванню положення ст.266 КУпАП.

Відносно доводів захисника, що ОСОБА_1 міг діяти в умовах крайньої необхідності, суд зазначає наступне.

Поняття "Крайня необхідність" розкрито у ст. 18 КУпАП, згідно якої не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто, засобами не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам. Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте, визначальним має бути об`єктивний критерій.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Враховуючи вищевикладене, коли ОСОБА_1 керував транспортним засобом, він тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Всі дії, вчинені у період оголошення воєнного стану у Державі не можна вважати такими, які вчиненні у стані крайньої необхідності без конкретного обґрунтування необхідності вчинення кожної з них, з огляду на положення ст. 18 КУпАП та суд наголошує, що стан крайньої необхідності не є триваючим та невизначеним у часі, такий стан виникає раптово, внаслідок збігу конкретних обставин, а тому саму по собі військову службу не можна вважати такою, що постійно відбувається у стані крайньої необхідності. Введення воєнного стану, виконання наказів не може бути виправданням вчинення адміністративних правопорушень, зокрема, за винятком випадків, встановлених ст. 17 КУпАП, кожен з яких повинен мати певну доказову базу, перевірятися судом та якому повинна надаватися відповідна оцінка.

З огляду на вищевикладене, посилання сторони захисту на крайню необхідність є безпідставним та недоведеним належними доказами.

Разом з тим, суд вважає слушними доводи захисника в частині необхідності врахування похибки при проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора.

Так, відповідно до пп. 1.2.4 п. 1.2 Розділу 1 Інструкції з експлуатації газоаналізатора Алкотест 6810 (2013 р.) межі допустимої похибки аналізатора в залежності від температури зовнішнього повітря складають: абсолютна 0,05 мг/л, відносна 20% при температурі повітря від мінус 5,0 °С до 5,0 °С включно.

Отже, з врахуванням похибки газоаналізатора, рівень алкоголю в крові ОСОБА_3 є допустимим для керування транспортним засобом.

Згідно п.3.2 Розділу 3 Інструкції повірка аналізатора здійснюється 1 раз на рік, а тому доводи захисника в тій частині, що повірка проводиться раз на 6 місяців, не знайшли свого підтвердження. Надана захисником Інструкція датована 2006 р.

Таким чином, суд доходить висновку про відсутність в діях ОСОБА_3 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП України провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 33, 221, 247, 283, 130 ч.1 КпАП України, Законом України «Про судовий збір», суд

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП, відносно ОСОБА_1 закрити в зв`язку з відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Великоновосілківський районний суд Донецької області протягом десяти днів з дня її винесення.

Повний текст постанови складено 26.04.2024 р.

Суддя О.М. Якішина