Справа № 517/611/24
Провадження № 3/517/498/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2024 року смт. Захарівка

Фрунзівський районний суд Одеської області в складі: головуючого судді Тростенюка В.А., секретаря Грабової І.Г., адвоката Кушнеренка І.В., розглянувши матеріали, які надійшли від відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_2 про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , не працюючого, мешканця АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

До Фрунзівського районного суду Одеської області надійшли матеріали про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ПдРУ № 255896 від 08 травня 2024 року встановлено, що 08 травня 2024 року біля 21 год. 35 хв. поблизу с-ща Затишшя Роздільнянського району Одеської області, на відстані до 20 000 метрів від лінії ДКУ було виявлено гр. України ОСОБА_1 , який в групі осіб, а саме із гр. України ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 намагався перетнути державний кордон України поза пунктами пропуску на вихід з України в Республіку Молдову, на напрямку с. Затишшя (Україна) с. Колосово (Республіка Молдова) в пішому порядку, з документами, що посвідчують особу, чим порушив вимоги ст. 9 ЗУ «Про державний кордон України». Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

21 травня 2024 року від представника ОСОБА_1 , адвоката Кушнеренка І.В. до суду надійшло клопотання про закриття адміністративного провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Клопотання мотивоване тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення не вказано, які саме дії вчинив ОСОБА_1 для такого перетину кордону (тобто як він намагався його перетнути). Вказаний протокол є неконкретизованим.

Обставина, що ОСОБА_1 був затриманий на відстані до 20 000 метрів від лінії державного кордону не свідчить про спробу перетнути державний кордон України поза пунктами пропуску.

Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумнівів у суду.

Також вказав, що рапорт вказаний в протоколі про адміністративне правопорушення як додаток, проте його складено на добу пізніше ніж датований сам протокол. Вказана обставина свідчить про те, що підстав вказувати як додаток до протоколу у уповноваженої особи не було.

Крім того, в абзаці другому цього рапорту зазначено, що виявлених громадян запрошено та доставлено до віпс Павлівка для з`ясування обставин правопорушення та складання документів про правопорушення. Однак, в матеріалах справи відсутні такі запрошення.

Схему місцевості виявлення правопорушення також складено 09.05.2024 року на добу пізніше протоколу. В даній схемі не вказано анкетні данні осіб, яких було виявлено, з вказаної схеми не можливо встановити чи відповідає вона дійсності, оскільки в ній відсутня будь-яка інформація про те, яким чином встановлено місце виявлення осіб, тобто що саме, показники яких вимірювальних приборів, GPS координати тощо підтверджують що вказаних осіб виявлено саме у вказаному місці, а не в іншому. При цьому, вказана схема складена та підписана інспектором прикордонної служби, який в будь-якому випадку є особою, яка певною мірою зацікавлена у складанні матеріалів справи (як мінімум через статистичні показники). Окрім того, з самої схеми неможливо встановити, яка ж таки відстань віл встановленої точки до ДКУ та незрозуміло, як встановлено напрямок руху осіб, які вчинили правопорушення.

Інформація про відстань від с. Затишшя до Державного кордону України, в напрямку с. Колосове (РМ) є більшою ніж 20 000 метрів, тому інформація викладена в протоколі про адміністративне правопорушення та в інших матеріалах справи про відстань, на якій затримано ОСОБА_1 , не відповідає дійсності.

Підписані ОСОБА_1 пояснення не відповідають дійсності, оскільки останній був вимушений їх підписати в наслідок незаконного затримання інспекторами прикордонної служби, тривалого утримання та застосування психологічного тиску.

Вказав, що ОСОБА_1 з м. Вінниця де фактично проживає поїхав по роботі до м. Одеси. Додому повертався потягом, придбавши квиток до станції Жмеринка. Під час пересування потягом вийшов з потягу на залізничній станції Затишшя, де одразу бкв затриманий військовослужбовцями ДПС України, які його та ще трьох осіб, яких раніше він ніколи не бачив та відвезли до невідомої адміністративної будівлі, де шляхом залякування та застосування заходів фізичного впливу примусили написати пояснення, заяву до суду та підписати протокол. При цьому вилучили мобільний телефон та особисті речі, які детально оглянуті військовослужбовцями ДПС України без залучення понятих та складання протоколу огляду. Протокол затримання складено не було, про затримання некому не повідомляли, утримували понад 3 години, а потім передали співробітникам ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Витяг з бази даних інформаційно-телекомунікаційної системи «Ризик» від 08.05.2024 року не є підтвердженням вчинення правопорушення, а є лише свідченням того, що раніше ОСОБА_1 не вчиняв спроб незаконного перетину кордону (що може свідчити на його користь).

Крім того, у вказаному витягу особа, яка його складала, зазначила, що його складено 08.05.2024 року (тобто у день складення протоколу про адміністративне правопорушення). Разом з тим, у верхній частині витягу вказано, що перевірка проводилась за період з 10.05.2023 року по 11.05.2024 року.

Вказане свідчить про те, що вказаний витяг аж ніяк не міг бути сформований та підписаний ОСОБА_5 08.05.2024 року, тобто він умисно вніс до вказаного витягу недостовірну інформацію про дату його формування та підписання. Метою його дій було створити уяву перед судом в тому, що вказаний витяг існував на момент складання протоколу про адміністративне правопорушення.

У доповідній записці про результати проведення перевірочних заходів із затриманим громадянином вказано, що 08.05.2024 року о 21:35 на відстані до 20 000 метрів від ДК на вихід з України виявлено 4 гр. України, які мали намір порушити ДК на вихід з України в Обхід встановлених ППр.

Анкетні данні вказаних осіб не дають жодних підстав вважати, що ОСОБА_1 був з ними раніше знайомий та підтримував будь-які стосунки, або хоча б теоретично міг бути знайомий.

У вказаній доповідній записці міститься посилання на пояснення ОСОБА_4 , який пояснив що мав намір незаконно перетнути кордон України разом із своїми товаришами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Разом з тим, там жодного слова немає про ОСОБА_1 .

Також вказав, що в матеріалах справи відсутній як протокол затримання, так і протокол огляду особистих речей затриманих осіб, в матеріалах справи відсутній відеозапис затримання, переміщення затриманих осіб, проведення огляду речей (який доречі проведено й за відсутності понятих), опитування, процедури складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Також зазначає, що серед особистих речей затриманих були й їхні мобільні телефони, оглядаючи їх офіцери ДПС чомусь так і не виявили в жодному з них зв`язок (повідомлення, вхідні чи вихідні) з контактом «паша», який зазначено у даній доповідній записці, або з іншими особами, які могли б підтвердити домисли офіцерів ДПС про наявність хоча б навіть спілкування стосовно незаконного перетину кордону.

Зазначає, що жоден із наявних у матеріалах справи документів не підтверджує той факт, що ОСОБА_1 дійсно вчиняв будь-які дії для незаконного перетину Державного кордону України. По своїй суті вказані документи підтверджують лише факт перебування ОСОБА_1 на території, яка перебуває в прикордонній зоні (і навіть відповідно до протоколу на відстані близько 20 км від кордону.

Вважає, що в матеріалах відсутнє підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 даного правопорушення, натомість міститься достатньо доказів порушення його прав, у тому числі права на захист затриманої особи, тому просить закрити справу про адміністративне правопорушення через відсутність події та складу адміністративного правопорушення.

Представник ОСОБА_6 , адвокат Кушнеренко І.В. у судовому засіданні надав аналогічні пояснення, які виклав у запереченні на протокол та просив суд, закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_6 у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Крім того, надіслав до суду клопотання в якому вказав, що ОСОБА_1 свою провину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнає.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, однак в матеріалах справи наявна заява від 08 травня 2024 року та довідка про доставку SMS, згідно яких останній повідомлений про розгляд справи у приміщенні Фрунзівського районного суду Одеської області. У вищевказаній заяві ОСОБА_1 вказує, що у разі неявки у судове засідання просить розглядати справу за його відсутності, вину визнає повністю, у скоєному щиро розкаюється.

Начальник відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_5 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) ОСОБА_7 , який складав протокол про адміністративне правопорушення у судовому засіданні пояснив, що 11 травня 2024 року приблизно о 19 год 30 хв. будучи в прикордонному наряді, на напрямку с. Майорське (Україна) с. Карманове (РМ) на відстані до 14000 м від лінії державного кордону України виявив 3 громадян України, а саме ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які мали намір здійснити незаконний перетин державного кордону України з Республікою Молдова на вихід з України поза пунктом пропуску, в пішому порядку, про що ними були написані відповідні пояснення. Вищевказаних громадян було доставлено до віпс «Павлівка» для складання протоколів про адміністративне правопорушення. Під час оформлення адміністративних матеріалів дані особи свою вину у спробі незаконно перетнути державний кордон, визнали повністю та написали відповідні письмові заяви, письмові пояснення та підписали протоколи про адміністративне правопорушення. Вказав, що до вказаних осіб працівниками прикордонної служби не застосовувалась ні фізична сила, ні психологічний тиск.

Також надав пояснення щодо схеми місцевості виявлення правопорушення та рапорту, які складені 09 травня 2024 року, на добу пізніше складання протоколу про адміністративне правопорушення вказавши, що вищевказані документи були виготовлені 08 травня 2024 року, а дата їх складання була вказана помилково через велике навантаження.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 , адвоката Кушнеренка І.В. у судовому засіданні, уповноваженої особи, яка складала протокол, дослідивши протокол про адміністративне правопорушення та матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

У відповідності до ст.1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно статті 9КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП настає за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, вчинене групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері охорони державного кордону. Об`єктивна сторона правопорушення виражається у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади (формальний склад).

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.ст. 245, 278, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її у точній відповідності з законом. При підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення суд має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, а при розгляді справи слід з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом ч. 1-3 ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, автомобільних і пішохідних шляхах, в аеропортах (аеродромах), морських і річкових портах, включаючи частину їх акваторії (захищена повністю або частково огороджувальними гідротехнічними спорудами чи об`єктами природного походження), з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, на якій здійснюються прикордонний, митний контроль, інші види контролю і пропуск через державний кордон України осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна. Положення про пункти пропуску через державний кордон України затверджується Кабінетом Міністрів України.

Статтею 12 Закону України «Про державний кордон України» встановлено, що пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України.

Згідно з абз. 1 п. 2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57, перетинання громадянами України державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю, якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну: 1) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; 2) дипломатичний паспорт; 3) службовий паспорт; 4) проїзний документ дитини (чинний протягом строку, на який він виданий); 5) посвідчення особи моряка; 6) посвідчення члена екіпажу.

Згідно Переліку міст і районів, на території яких установлюються контрольовані прикордонні райони, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 1998 року № 1199 (із подальшими змінами) «Про контрольовані прикордонні райони» в Одеській області таким, серед інших, є увесь Роздільнянський район, де запроваджений прикордонний режим.

Відповідно до Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» 24 лютого 2022 року на території Україні запроваджено воєнний стан.

Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»).

Окрім того, згідно Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 в Україні запроваджено загальну мобілізацію, що передбачає здійснення визначених Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходів, зокрема, обмеження виїзду чоловіків віком 18-60 років за кордон.

Суд зазначає, що ОСОБА_1 є особою призовного віку, який 08 травня 2024 року був виявлений поблизу с-ща Затишшя Роздільнянського району Одеської області на відстані до 20 000 м від лінії ДКУ, а проживає за адресою АДРЕСА_1 .

Отже, виявлення ОСОБА_1 неподалік від лінії державного кордону в сукупності з іншими дослідженими доказами дають підстави стверджувати, що ОСОБА_1 намагався незаконно перетнути державний кордон України поза пунктом пропуску, групою осіб.

Дослідивши матеріали справи, встановлюючи наявність чи відсутність адміністративного правопорушення в діях особи, щодо якої складено протокол та даючи оцінку фактичним даним, наявним в матеріалах справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що вина ОСОБА_1 , у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, повністю доведена матеріалами справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення ПдРУ № 255896 від 08 травня 2024 року, з якого вбачаються дані про особу, дату, час, місце та обставини скоєного ним правопорушення; рапортом начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_5 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) старшого лейтенанта ОСОБА_11 від 09 травня 2024 року; схемою місцевості виявлення правопорушення від 09 травня 2024 року; письмовим поясненням гр. ОСОБА_1 від 08 травня 2024 року; витягом з бази даних інформаційно-телекомунікаційної системи «Ризик» від 08 травня 2024 року; доповідною запискою про результати проведення перевірочних заходів та письмовою заявою гр. ОСОБА_1 від 08 травня 2024 року.

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та передбаченими способами. У судді відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.

Отже, докази перелічені вище, суд визнає належними й допустимими, зібраними відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні в ході розгляду справи судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП спроба незаконного перетину державного кордону України, вчиненого групою осіб.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Наведені висновки, що містяться в рішеннях ЄСПЛ є частиною національного законодавства, а тому суд вважає за необхідне їх застосувати при розгляді даної справи, вбачаючи на наявність таких самих випадків, про які йдеться у вищенаведених рішеннях суду міжнародної юрисдикції.

Оцінка доказів, у відповідності до ст. 252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Суд критично оцінює твердження захисника про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, та розцінює такі заперечення винуватості, як обраний спосіб захисту.

Спробою незаконного перетинання державного кордону України у складі групи осіб ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 204-1 ч. 2 КпАП України.

В зв`язку з вищевикладеним, суд, проаналізувавши наявні в справі матеріали в їх сукупності, приходить до переконання, що вищезазначені факти вини ОСОБА_1 є переконливими, достатніми, в повному обсязі відповідають фактичним обставинам справи та знайшли своє підтвердження в доказах, які містяться в матеріалах справи і були повно та всебічно досліджені під час судового засідання.

При дослідженні доказів по справі не встановлено, що вони отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Крім того, жоден із досліджених доказів, ні викладені в ньому обставини жодним чином не оспорені стороною захисту у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 23 КУпАП, адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно вимог ст.33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність ОСОБА_1 за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.204-1 КУпАП, під час розгляду справи не встановлено.

З урахуванням обставин справи, суд вважає доведену вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та піддає його адміністративному стягненню у виді штрафу, що на думку суду, буде відповідати завданням КУпАП та достатнє для виконання його мети: виховання особи, яка вчинила правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових адміністративних правопорушень.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Таким чином, з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в сумі 605, 60 грн., сплата якого передбачена п. 5 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись, ч. 2 ст. 204-1, ст.ст. 7, 9, 245, 251, 278, 283, 284, 285 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , не працюючого, мешканця АДРЕСА_1 , винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 500 (п`ятисот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень.

Реквізити для сплати штрафу: отримувач коштів ГУК в Од.обл./смт.Захарівка/21081100, код отримувача (за ЄДРПОУ) 37607526, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО) 899998, рахунок отримувача (стандарт IBAN) UA0015672, код класифікації доходів бюджету 21081100.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , не працюючого, мешканця АДРЕСА_1 , на користь держави судовий збір в сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Реквізити для сплати судового збору: отримувач коштів - ГУК в Од.обл./смт.Захарівка/22030101, код отримувача (за ЄДРПОУ) 37607526, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО) 899998, рахунок отримувача (стандарт IBAN) UA0015672, код класифікації доходів бюджету 22030101.

Згідно ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня винесення постанови, а в разі оскарження або опротестування такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги або протесту без задоволення.

У випадку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з порушника стягується подвійний розмір штрафу, накладеного на нього, тобто 17 000 грн., що передбачено ст. 308 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова може бути пред`явлена до виконання на протязі трьох місяців з дня її винесення.

Суддя: