Справа № 135/314/24
Провадження № 33/801/525/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Борейко О. Г.
Доповідач: Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

07 червня 2024 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Стадник І.М., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тростянецького районного суду Вінницької області від 08 травня 2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 172-6 КпАП України,

ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

встановив:

Постановою Тростянецького районного суду Вінницької області від 08 травня 2024 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн. 00 коп. та стягнуто судовий збір у розмірі 605 грн. 00 коп.

Згідно з постановою суду, ОСОБА_1 перебуваючи на посаді секретаря судового засідання Ладижинського міського суду Вінницької області, будучи згідно з пп. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, будучи звільненою із займаної посади 13.10.2023 в порушення вимог ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» несвоєчасно без поважних причин лише 07.01.2024 подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за період неохоплений раніше поданими деклараціями (при звільненні), чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною 1 ст. 172-6 КпАП України.

В апеляційній скарзі адвокат Таран Ю.С. росить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КпАП України.

Апелянт зазначає, що суд не надав належної оцінки поважності причин несвоєчасного подання щорічної декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування

Вказує, що в її діях відсутня суб`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення у формі умислу або необережності.

В судовому засідання апелянт ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримала на умовах викладених в ній. Пояснила, що вона обізнана з правилами декларування, проте не могла своєчасно подати декларацію через помилкові дії роботодавця: під час її звільнення з роботи з нею не було проведено повний розрахунок по компенсації за невикористані дні відпустки, а також невірно відображено її роботу впродовж жовтня 2023 року (вона звільнилася 13 жовтня, тоді як за табелем нібито продовжувала працювати). Лише 28 грудня 2023 року з нею було проведено остаточний розрахунок, при якому ні вона, ні роботодавець не мали боргів один перед одним. Лише після цього, 07 січня 2024 року, вона змогла подати декларацію.

Апеляційний суд, згідно з вимогами статті 294 КпАП України, переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, що досліджувалися судом першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду без змін з таких підстав.

Відповідно до статті 245 КпАП України завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у повній відповідності із законом.

Статтею 280 КпАП України передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Вказані вимоги закону при розгляді справи суддею суду першої інстанції дотримано повністю.

Як встановлено судом, відповідно до наказу керівника апарату Ладижинського міського суду Вінницької області №21-С від 05.05.2023 ОСОБА_1 тимчасово призначено на посаду секретаря судового засідання Ладижинського міського суду Вінницької області з 08.05.2023 на підставі заяви ОСОБА_1 від 05.05.2023 .

Згідно з посадовою інструкцією секретаря судового засідання дана посада відноситься до категорії посад «В» державної служби, з якою була ознайомлена ОСОБА_1 08.05.2023.

Наказом керівника апарату Ладижинського міського суду Вінницької області №47-С від 13.10.2023 ОСОБА_1 було звільнено з посади секретаря судового засідання Ладижинського міського суду Вінницької області з 13.10.2023 за власним бажанням на підставі заяви ОСОБА_1 від 09.10.2023 та погодження в установленому порядку.

Таким чином, у розумінні підпункту «в» п.1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», ОСОБА_1 є суб`єктом декларування та зобов`язана подавати декларацію відповідно до встановленого Законом порядку.

Згідно з вимогами ч.1 ст.45 Закону України Про запобігання корупції, особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а", "в-г" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Водночас ОСОБА_1 перебуваючи на посаді секретаря судового засідання Ладижинського міського суду Вінницької області, будучи звільненою із займаної посади 13.10.2023 в порушення вимог ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» несвоєчасно без поважних причин лише 07.01.2024 подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за період неохоплений раніше поданими деклараціями (при звільненні).

Підпунктом 1 пункту 2 розділу II Порядку заповнення та подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого наказом Національного агентства з питань запобігання корупції № 449/21 від 23.07.2021 (далі - Порядок), щорічна декларація - декларація, яка подається відповідно до частини першої статті 45 Закону у період з 00 годин 00 хвилин 01 січня до 00 годин 00 хвилин 01 квітня, та охоплює звітний рік (період з 01 січня до 31 грудня включно), що передує року, в якому подається декларація, та містить інформацію станом на 31 грудня звітного року.

Пунктом 2-7 розділу XIII «Прикінцеві положення» Закону України «Про запобігання корупції» передбачено, що особи, які у 2022-2023 роках не подали декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до статті 45 цього Закону, і кінцевий строк для подання яких настав до дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану», подають такі декларації не пізніше 31 січня 2024 року.

Закон України «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану» №3384 прийнятий 20.09.2023, набрав чинності 12.10.2023.

Особи які звільнені у період з 12.10.2023 до 31.12.2023 подають декларацію з позначкою «при звільненні» за період, не охоплений раніше поданими деклараціями протягом 30 днів з дня припинення перебування на посаді/в статусі, що визначені ст. 3 Закону.

За таких обставин у ОСОБА_1 виник обов`язок подати декларацію перед звільненням упродовж періоду з 00:00 год. 14.10.2023 по 23:59 год. 13.11.2023.

Частиною 1 статті 172-6 КУпАП встановлена відповідальність за несвоєчасне подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

За встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення є доведеною, а її дії вірно кваліфіковано за ч. 1 ст. 172-6 КпАП України .

Твердження апелянта про відсутність умислу щодо несвоєчасного подання декларації є безпідставними, оскільки адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 176-2 КпАП України є правопорушенням з формальним складом, для встановлення наявності якого в діях особи настання суспільно-небезпечних наслідків не вимагається, i суб`єктивна сторона якого може виявлятися як в умисній, так i в необережній формі вини.

Доводи апеляційної скарги щодо поважності причин несвоєчасного подання е-декаларації є невмотивованими, виходячи з наступного.

Конструктивною ознакою правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КпАП України є несвоєчасне подання декларації без поважних на те причин. Тобто за наявності останніх відповідальність за даною статтею виключається.

Під поважними причинами слід розуміти неможливість особи подати вчасно декларацію у зв`язку з хворобою, перебуванням особи на лікуванні, внаслідок стихійного лиха (повені, пожежі, землетрусу), технічних збоїв офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції, витребуванням відомостей, необхідних для внесення в декларацію, перебуванням (триманням) під вартою.

Відомості про обставини, які об`єктивно могли завадити ОСОБА_1 , в поданні декларації у встановлений законом строк, в матеріалах справи відсутні та в апеляційній скарзі апелянтом не наведені.

Зазначені апелянтом причини пропуску встановленого строку, зокрема у зв`язку із несвоєчасним поданням наказу про звільнення в ТУ ДСА у Вінницькій області, і як наслідок відсутністю достовірних відомостей необхідних для заповнення декларації, суд правильно оцінив критично, вказавши, що такі обставини як наявність непогашених розрахунків із ОСОБА_1 чи помилкові надходження заробітної плати на її рахунок, через неподання до ТУ ДСА у Вінницькій області наказу про звільнення, не впливають на початок перебігу строку встановленого чинним законодавством України для подання відповідної декларації, натомість доводи ОСОБА_1 випливають з приватно-правових відносин і не можуть розцінюватися, як поважні причини несвоєчасного подання декларації при звільненні.

Згідно з роз`ясненнями Національного агентства з питань запобігання корупції щодо декларування заробітної плати Під заробітною платою слід розуміти посадовий оклад та інші виплати (премії, надбавки тощо), які виплачуються (надаються) у зв`язку з трудовими відносинами, крім коштів для відшкодування або покриття витрат на відрядження (додатково див. відповіді на запитання 143 та 144-1 цих Роз`яснень).

Кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом (ч. 1 ст. 67 Конституції України).

Доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку на доходи фізичних осіб відповідно до умов трудового договору (контракту), належать до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, який є базою оподаткування (п. 164.1, пп. 164.2.1 п. 164.2 ст. 164 ПК України).

Податковий агент, який нараховує, виплачує або надає оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок на доходи фізичних осіб (пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 ПК України).

Податковим агентом щодо податку на доходи фізичних осіб є, зокрема, юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), яка незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язана нараховувати, утримувати та сплачувати податок на доходи фізичних осіб до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи (пп. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Роботодавець при кожній виплаті заробітної плати зобов`язаний повідомити працівника про дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці, до яких належать загальна сума заробітної плати із розшифровкою за видами виплат, розміри і підстави відрахувань із заробітної плати, сума заробітної плати, що належить до виплати (ч. 1 ст. 30 Закону України «Про оплату праці»).

Тобто із загальної суми заробітної плати фактично й відбуваються відрахування, у тому числі нараховується, утримується та сплачується податок на доходи фізичних осіб.

Отже, у декларації зазначаються відомості про отриману заробітну плату, включно з податками і зборами.

Разом з тим, відомості про нараховану, але не виплачену у звітному періоді заробітну плату (інші платежі) зазначаються у декларації наступного звітного періоду (в якому вона була фактично виплачена).

Тобто ОСОБА_1 належало звернутися до роботодавця за довідкою про отриману заробітну плату, включно з податками і зборами станом на день звільнення з роботи, й відобразити відповідні відомості у поданій декларації після звільнення.

ОСОБА_1 не надано суду доказів на підтвердження будь-яких її дій, спрямованих на виконання вимог закону, наприклад збереження чернетки у персональному кабінеті для заповнення декларації при звільненні в межах 30-ти строку починаючи з 14.10.2023, що могло б свідчити про поважність причин несвоєчасного подання декларації, у зв`язку із очікуванням на додаткові відомості, потрібні для заповнення декларації (остаточного розрахунку ТУ ДСА у Вінницькій області, суми компенсації за невикористану відпустку тощо), як про це стверджує ОСОБА_1 .

Апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 легковажно поставилася до виконання покладеного на неї обов`язку щодо подання декларації та визнає, що вказані нею причини несвоєчасної подачі декларації не є поважними і не звільняють її від відповідальності за порушення вимог фінансового контролю.

За таких обставин, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування та закриття провадження, як про це просить апелянт, немає.

На підставі наведеного, керуючись ст. 294 КпАП України, ЗУ «Про запобігання корупції»,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Тростянецького районного суду Вінницької області від 08 травня 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І.М. Стадник