Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/3340/23
Провадження № 3/376/20/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" січня 2024 р. суддя Сквирського районного суду Київської області Батовріна І. Г. , розглянувши матеріали, які надійшли від ВП №1 Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за скоєння правопорушення, ст. 124 КУпАП, -

ВСТАНОВИЛА:

30.10.2023 до Сквирського районного суду Київської області надійшов адміністративний протокол серії ААБ № 231849 від 19.10.2023 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП.

Згідно з протоколу про адміністративне правопорушення 19.10.2023 року о 18 год. 00 хв. у с. Великі Єрчики по вул. Коноплястого, 7, керуючи автомобілем марки КАМАЗ державний номерний знак НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не здійснив зупинку перед залізничним переїздом, не надав перевагу в русі локомотиву, здійснив з ним зіткнення. Внаслідок чого автомобіль та локомотив отримали механічні пошкодження та завдано матеріальної шкоди, чим водій порушив вимоги п.п.20.3 Правил дорожнього руху України (далі ПДР).

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину не визнав, зазначив, що 19.10.2023р., він дійсно керував транспортним засобом КАМАЗ на якому перевозив зерно, під`їжджаючи до залізничного переїзду попереду нього їхала машина, яка зупинилась перед переїздом, він також здійснив зупинку, машина яка була попереду поїхала, він також почав рухатись після чого відбулось зіткнення. Жодного знаку, ні світлофора, ні шлагбауму, ні стоп лінії не було.

Вислухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з врахуванням всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, доходжу до такого висновку.

З положень ст. 251 КУпАП вбачається, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, а також іншими документами.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинені, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

Відповідно до ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Закони України про адміністративні правопорушення до включення їх у встановленому порядку до цього Кодексу застосовуються безпосередньо.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Відповідно до п.п.1.3-1.5 ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Відповідно до п 2.3 б ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Статтею 124 КУпАП передбачено відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів.

Відповідно до вимог п. 26 Постанови Пленуму ВСУ№14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, може бути будь-яка особа, яка бере безпосередню участь у процесі руху на дорозі, як пішохід, водій, пасажир, погонич тварин. При цьому пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна має бути наслідком порушення Правил дорожнього руху.

Диспозиція зазначеного закону є бланкетною, оскільки відсилає до інших норм (правил). Тому є обов`язковим посилання в протоколі, як на певний вид порушення, так і на конкретні норми (правила), які порушені.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 231849 19.10.2023 р. ОСОБА_1 обвинувачується в порушенні вимог п.п.20.3 ПДР, а саме в тому, що керуючи транспортним засобом, не вибрав безпечної швидкості руху, не здійснив зупинку перед залізничним переїздом, не надав перевагу в русі локомотиву, здійснив з ним зіткнення (а.с. 2).

Даний протокол підписаний працівником поліції та водієм ОСОБА_1 .

До протоколу за ст.124 КУпАП додано схему місця ДТП, яка сталася 19.10.2023 о 18:00 годині на залізничному переїзді поблизу с. Великі Єрчики. З неї вбачається розташування транспортного засобу марки КАМАЗ державний номерний знак НОМЕР_1 після ДТП, розміщення дорожніх знаків, місце зіткнення, а також характер та локалізацію отриманих пошкоджень транспортного засобу марки КАМАЗ державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с. 6).

З рапорту Інспектора СРПП ВП №1 Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області Хомича О.О. вбачається, що під час несення служби 19.10.2023 о 18:14 год. надійшло повідомлення зі зслужби 102 про те, що 19.10.2023 о 18:03 за адресою: Попільнянський район смт Попільня, вулиця Залізниця, чергова по станції повідомила, що щойно на 25 км на ділянці Попільня Сквира, водій тепловоза ЧМЕ34665 на переїзді здійснив наїзд на КАМАЗ НОМЕР_1 (а.с. 5).

З матеріалів справи встановлено, що водієві транспортного засобу марки КАМАЗ, д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 було запропоновано пройти тест на вживання алкоголю на місці за допомогою приладу «Драгер», на що він погодився. За результатами тесту ОСОБА_1 не перебував в стані алкогольного сп`яніння, результат тесту 0,00 проміле (а.с. 4).

З письмових пояснень ОСОБА_1 встановлено, що він 19.10.2023 року керував транспортним засобом марки КАМАЗ державний номерний знак НОМЕР_1 . Під`їжджаючи до залізничного переїзду попереду нього їхала машина яка зупинилась перед переїздом, він також здійснив зупинку, машина яка була попереду поїхала, він також почав рухатись після чого відбулось зіткнення. Жодного знаку, ні світлофора, ні шлагбауму, ні стоп лінії не було. Внаслідок чого сталася ДТП (а.с. 7).

Відповідно до наданих ОСОБА_1 фотокарток(виготовлених 20.10.2023, ділянка дороги, де відбулось ДТП має насадження, біля переїзду працюють робітники в спец.формі, Відображено розташування дорожніх знаків та інших об`єктів, а також стан автомобіля КАМАЗ державний номерний знак НОМЕР_1 із пошкодженнями.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 , зазначив, що коли приїхав на місце ДТП, то бачив, що Камаз стоїть з поїздом, а хлопці не могли пояснити що сталось. Коли наступного дня приїхали забирати зерно, то вже вирізали насадження і почепили знак «STOP», так як його не було.

Свідок ОСОБА_3 , пояснив, що з ОСОБА_4 , пили каву дізнавшись про ДТП поїхали в с.Великі Єрчики, де побачили ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , та водія ОСОБА_1 , які не знали, що робити, нічого не могли розказати. На місці пригоди були працівники поліції, складали протокол. Даний переїзд нічим не обладнано, дорожніх знаків не було.

Свідок ОСОБА_5 , пояснив, що він був пасажиром та їхав разом з ОСОБА_1 , який був водієм Камазу, з с.Вербівка до с.Лисовці, при під`їзді до залізничного переїзду побачив поїзд який рухався без світла, та жодного звукового сигналу не подавав, ми почали гальмувати, був удар в праву сторону нас розвернуло.

Свідок ОСОБА_4 , пояснив що вони їхали на автомобілі, перед переїздом здійснили зупинку +/- 10 метрів, попереду них був автомобіль який почав рухатись, вони поїхали за ним після чого з`явився потяг якого вони не могли побачити так як залізнична колія була вся в зарослях, після чого вони відчули удар в праву сторону.

Представник ОСОБА_1 адвокат Остапчук І.В., заявив в судовому засіданні клопотання, яким просить закрити провадження в справі, адже його підзахисний не порушував правил дорожнього руху, а дорожньо-транспортна пригода сталася не з його вини, а саме: керуючи транспортним засобом при наближенні до залізничного переїзду, попереду автомобіля під керуванням ОСОБА_1 рухався легковий автомобіль іноземного виробництва темного кольору, наближаючись до переїзду вказаний легковий автомобіль зупинився приблизно за 10-15 метрів до переїзду, після чого продовжив безперешкодний рух через нерегульований залізничний переїзд. Рухаючись позаду легкового автомобіля ОСОБА_1 виконуючи п.20.3 Правил дорожнього руху, а також маючи попереду перешкоду для подальшого руху у вигляді легкового автомобіля, зупинився перед залізничним переїздом, після чого продовжив рух позаду легкового автомобіля. До залізничного переїзду ОСОБА_1 наближався на дуже малій швидкості, по тій причині, що видимість переїзду була обмежена густими зарослями та деревами по праву та ліву сторону від залізничного переїзду. Наближаючись безпосередньо до залізничних колій ОСОБА_1 та пасажири, що знаходилися в автомобілі помітили потяг, який наближався на великій швидкості з правої сторони. ОСОБА_1 , застосував екстрене гальмування, але зіткнення з потягом уникнути не вдалося з результаті чого автомобіль та потяг отримали механічні пошкодження.Вважає, що вказана ДТП сталася з причин неналежного утримання залізничного переїзду. З моменту виявлення потягу, що наближався на великій швидкості до залізничного переїзду, для водія ОСОБА_1 виникла небезпека для руху і застосувавши екстрене гальмування, ОСОБА_1 не мав технічної можливості уникнути зіткнення з потягом, а тому в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення.

Аналізуючи дорожню обстановку, суд доходить до висновку, що в умовах даної дорожньо-транспортної ситуації водій транспортним засобом марки КАМАЗ державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_1 повинен був керуватись вимогами пунктів 20.3,10.1ПДР України, зміст яких полягає в наступному:

Пункт 20.3 ПДР - для пропуску поїзда, що наближається, і в інших випадках, коли рух через залізничний переїзд заборонено, водій повинен зупинитися перед дорожньою розміткою1.12(стоп-лінією), дорожнім знаком2.2«Стоп», шлагбаумом чи світлофором так, щоб бачити сигнали, а якщо засоби організації дорожнього руху відсутні не ближче 10 м до найближчої рейки.

Пункт 10.1 ПДР України перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Отже, враховуючи вищенаведене в ситуації, яка склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортної пригодою водій транспортним засобом марки КАМАЗ ОСОБА_1 , у відповідності до вимог вказаних пунктів ПДР України повинен був під`їжджаючи до залізничного переїзду, перед його перетином, виконати вимоги дорожніх знаків і розмітки, після чого переконається в тому, що не наближається поїзд (локомотив, дрезина), а у випадку його наявності, надати йому перевагу в русі.

Залізничний переїзд вважається ділянкою підвищеної небезпеки та вимагає виконання всіх правил перетину.

У даній дорожньо-транспортній ситуації умовою настання дорожньо-транспортної пригоди могли стати обставини, які пов`язані з тим, що водій транспортним засобом марки КАМАЗ ОСОБА_1 , рухаючись проїзною частиною, під час перетину нерегульованого залізничного переїзду, у наслідок відсутності працюючого світлофора, дорожнього знаку 2.2. (STOP) відсутній на схемі місця ДТП, поганої видимості, спричиненої не належним утриманням залізничного переїзду, сутінками та відсутністю звукового сигналу про наближення локомотиву, не зміг належним чином переконався в тому, що наближається поїзд та не надав йому дорогу, чим створив перешкоду або небезпеку іншим учасникам дорожнього руху, зокрема локомотиву, в наслідок чого відбулось зіткнення транспортних засобів, від якого транспортним засобом марки КАМАЗ зазнав механічних пошкоджень.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 12 Закону України «Про дорожній рух» посадові особи, які відповідають за будівництво, реконструкцію, ремонт, експлуатацію та облаштування автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, мостів, шляхопроводів, інших споруд, зобов`язані: забезпечувати утримання їх у стані, що відповідає встановленим вимогам щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Згідно з ч. 5, 11 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правила користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 1994 року № 198 власники дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи, користувачі дорожніх об`єктів та спеціалізовані служби організації дорожнього руху зобов`язані забезпечувати зручні і безпечні умови руху, сприяти збільшенню пропускної спроможності дорожніх об`єктів, запобігати травмуванню учасників дорожнього руху, пошкодженню транспортних засобів і дорожніх об`єктів, забрудненню навколишнього середовища.

Власники дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи, підприємства та організації, що забезпечують ремонт та утримання дорожніх об`єктів, зобов`язані: своєчасно і якісно виконувати роботи з ремонту та утримання дорожніх об`єктів відповідно до Технічних правил ремонту і утримання вулиць та доріг населених пунктів, затверджених наказом Мінрегіону від 14 лютого 2012 р. № 54, ДСТУ 3587:22 Безпека дорожнього руху. Автомобільні дороги. Вимоги до експлуатаційного стану, ДСТУ 8749:2017 Безпека дорожнього руху. Огородження та організація дорожнього руху в місцях проведення дорожніх робіт; постійно контролювати експлуатаційний стан усіх елементів дорожніх об`єктів та негайно усувати виявлені пошкодження чи інші перешкоди в дорожньому русі, а за неможливості це зробити - невідкладно позначити їх дорожніми знаками, сигнальними, огороджувальними і направляючими пристроями відповідно до діючих нормативів або припинити (обмежити) рух; контролювати якість робіт, що виконуються підрядними організаціями.

У свою чергу у порушення зазначених приписів, як встановлено матеріалами справи, залізничний переїзд утримувався в неналежному стані, що стало причиною ДТП.

Відповідно до положень статті 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Презумпція невинуватості - є конституційною гарантією, яка закріплена статтею 62 Основного закону України та передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Положеннями ч. 1 ст. 11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948 та ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950, ратифікованою Україною 17.07.1997, передбачено, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Правова природа адміністративної відповідальності також ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях.

Так, згідно п. 4.1. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) зазначено, що Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто особа не повинна доказувати свою невинуватість і його поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотнє.

У Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малиге проти Франції від 23 вересня 1998 року», «Озтюрк проти Германії» ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії статті 6 Конвенції.

Крім того, у п. 21 свого рішення у справі «Надточий проти України від 15 травня 2008 року» ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення - це документ, який офіційно засвідчує факт вчинення особою неправомірних дій і є одним із первісних джерел доказів та підставою подальшого провадження у справі, а тому протокол про адміністративне правопорушення має бути складений у строгій відповідності із вимогами Закону.

Протокол про адміністративне правопорушення є формою викладу адміністративного звинувачення, де може бути зазначений перелік можливих доказів вини правопорушника.

Суть адміністративного правопорушення зазначається в протоколі про адміністративне правопорушення, що прямо передбачено ст. 256 КУпАП.

Розгляд справи відбувається в межах протоколу про адміністративне правопорушення відносно конкретної особи.

Посадовою особою, що складає протокол, ставиться у вину особі вчинення таких конкретних протиправних діянь, що містять в собі ознаки того чи іншого адміністративного правопорушення, що відображається у протоколі. Суддя, розглядаючи справу, повинен переконатись у наявності чи відсутності підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності за конкретні дії.

Частиною 2 ст. 251 КУпАП встановлено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Оцінюючи показання свідків, суд дійшов до переконання, що пояснення свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 суд вважає достовірними і такими, що відповідають дійсним обставин даного адміністративного правопорушення, об`єктивно узгоджуються між собою та підтверджують обставини дорожньо-транспортної пригоди.

Підстави ставити під сумнів пояснення цих свідків відсутні, оскільки їх пояснення є послідовними і повністю узгоджуються із відомостями, які містяться в матеріалах справи.

У свою чергу, суду не надано беззаперечних та переконливих доказів порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху, передбачених п.20.3 ПДР України, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а не підтвердження здійснення водієм правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності. Аналогічна права позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №536/1703/17, адміністративне провадження №К/9901/3839/17.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приймаючи до уваги, що всі сумніви щодо доведеності вини правопорушника слід тлумачити на його користь, за відсутності у протоколі про адміністративне правопорушення суті адміністративного правопорушення відповідно до обставин події, та переконливих та об`єктивних доказів вини ОСОБА_1 в межах пред`явленого обвинувачення, доходжу висновку, що при розгляді справи не доведено наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а тому провадження в справі слід закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 1, 2, 124, 221, 245, 247, 251, 252, 256, 275- 280, 283-287 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИЛА:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП, закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

На постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути подано апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду через Сквирський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя І. Г. Батовріна