Справа № 759/3568/24
№ апеляційного провадження: 33/824/2003/2024
Головуючий у суді першої інстанції: Бабич Н.Д.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2024 року суддя Київського апеляційного суду Крижанівська Г.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника Зурнаджи Євгена Євгеновича, подану в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Святошинського районного суду м. Києва від 07 березня 2024 року, винесену за результатами розгляду матеріалів про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 07 березня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170,00 грн., в дохід держави.

Не погоджуючись із вказаною постановою захисник Зурнаджи Є.Є., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, просив скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження у справі в зв`язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення. Посилається на те, що при розгляді справи судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, суд не забезпечив всебічного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи. Зазначає, що судом першої інстанції було безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання про допит в якості свідка неповнолітньої доньки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , яка була очевидцем події, спровокованої ОСОБА_2 , та особисто висловила бажання надати суду свої свідчення з приводу обставин, що мали місце 27 січня 2024 року, а також тривалого конфлікту в сім`ї, проте, була позбавлена судом права бути почутою, що є порушенням вимог ст. 268 КУпАП. Крім того, в порушення вимог ч. 2 ст. 251 КУпАП судом першої інстанції незаконно збиралися докази щодо обставин події та характеристики особи ОСОБА_1 шляхом приєднання до матеріалів справи раніше винесених судом постанов щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП шляхом їх роздрукування з Автоматизованої системи документообігу Святошинського районного суду м. Києва. Наголошує на тому, що саме ОСОБА_2 спровокувала виниклий між нею та ОСОБА_1 конфлікт, на зауваження та вмовляння припинити необґрунтовано кричати на доньку не реагувала. В продовженні конфлікту ОСОБА_1 та ОСОБА_2 нецензурно висловлювалися один на одного. Проте, жодних тілесних ушкоджень ОСОБА_1 . ОСОБА_2 не наносив, а висловлені на її адресу погрози, пов`язані з бажанням її не бачити та носили лише вимогливий характер не створювати конфліктних ситуацій. Зазначає, що самі по собі нецензурні висловлювання в межах конфлікту за відсутності доказів на підтвердження завдання шкоди психічному здоров`ю потерпілої не охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки завдання шкоди в даному випадку є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони даного проступку. Вважає, що відеозапис з нагрудної камери працівника поліції не є фактичним відображенням обставин за яких ОСОБА_1 притягається до адміністративної відповідальності та не може слугувати беззаперечною передумовою визначення характеру дій ОСОБА_1 . Винесення працівниками поліції термінового заборонного припису строком на одну добу також не може впливати на оцінку судом законності складання протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та винесення термінового заборонного припису мають різну правову природу та є різними заходами впливу на запобігання домашньому насильству.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник Зурнаджи Є.Є. апеляційну скаргу підтримали, просили задовольнити з наведених у ній підстав.

ОСОБА_2 проти доводів апеляційної скарги заперечувала, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення з огляду на її безпідставність, а постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи, наведені в апеляційній скарзі, заслухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Приймаючи постанову про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи про адміністративне правопорушення містять достатньо фактичних даних, які свідчать про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Апеляційний суд вважає такий висновок суду законним і обґрунтованим з огляду на наступне.

Так, до суду був наданий протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ №234811 від 27 січня 2024 року, в якому зазначено, що ОСОБА_1 27 січня 2024 року близько о 22 год. 05 хв., за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_2 домашнє насильство фізичного та психологічного характеру, а саме штовхав ногою, нецензурно лаявся, ображав дружину, внаслідок чого могла бути завдана шкода її фізичному та психологічному здоров`ю, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене, ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (а.с. 1).

До протоколу було долучено копію термінового заборонного припису серії АА №312120 від 27 січня 2024 року, відповідно до якого ОСОБА_1 в зв`язку з вчиненням ним домашнього насильства відносно колишньої дружини ОСОБА_2 заборонено на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи, та в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою строком на 1 добу з 23:30 год. 27 січня 2024 року до 23:30 год. 28 січня 2024 року (а.с. 2).

Також до протоколу було долучено копію форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, письмові пояснення потерпілої ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , та їх спільної неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та СD-диск з відеозаписом із нагрудної камери працівника поліції (а.с. 3-4, 5, 6, 7, 8).

Частиною 1 ст. 173-2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, і такі діяння є умисними.

Як вбачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №234811 від 27 січня 2024 року, ОСОБА_1 27 січня 2024 року о 22:05 год., за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_2 домашнє насильство фізичного та психологічного характеру, а саме штовхав ногою, нецензурно лаявся, ображав дружину, внаслідок чого могла бути завдана шкода її фізичному та психологічному здоров`ю, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене, ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

При цьому, в графі «пояснення особи яка притягається до відповідальності, по суті порушення» вказаного протоколу про адміністративне правопорушення, та в письмових поясненнях, викладених на окремому аркуші, ОСОБА_1 жодних заперечень щодо вчинення ним будь-яких дій, які можна було б розцінювати як насильство відносно ОСОБА_2 не навів.

Судом апеляційної інстанції було задоволено клопотання захисника ОСОБА_1 про допит свідка та допитано у якості свідка неповнолітню доньку ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в присутності психолога ОСОБА_5 .

Свідок ОСОБА_3 суду показала, що 27 січня 2024 року вона з друзями перебували в квартирі її батьків в м. Києві. Приблизно о 23:00 год. вона почула як її батьки сварилися на кухні, після чого зайшли до її кімнати, а мати почала кричати про те, що її батько домашній насильник та погрожувала викликати поліцію. В свою чергу, батько попросив її друзів піти додому. Повідомила, що мати провокувала батька, зокрема, фразою: «Берестецький свята людина», після якої батько починає злитися. Стверджувала, що її матір в адресу батька висловлювала особисті образи, звинувачення в брехні та підкупі батьком доньки. Натомість, поведінку батька та його висловлювання в адресу матері, що мали місце 27 січня 2024 року, ОСОБА_3 не пам`ятає. Також вказала про те, що 27 січня 2024 року вона викликала поліцію, після чого її мати, не дочекавшись приїзду поліції, пішла з дому.

Суд апеляційної інстанції до показів свідка ОСОБА_3 ставиться критично, з огляду на те, що повідомлені нею обставини, щодо висловлювань матері в адресу батька, не є предметом дослідження в даній справі. Натомість, на всі прямі питання щодо поведінки батька та його висловлювань, які мали місце 27 січня 2024 року, ОСОБА_3 відповіді не надала. Крім того, повідомлені ОСОБА_3 обставини, щодо виклику нею поліції та залишення квартири ОСОБА_2 , не відповідають дійсності та спростовуються наявним в матеріалах справи відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції.

Судом апеляційної інстанції досліджено відеозапис з нагрудної камери працівника поліції, з якого вбачається, що ОСОБА_1 27 січня 2024 року, неодноразово висловлював на адресу ОСОБА_2 нецензурні, образливі слова та погрожував їй розправою. Даний відеозапис повністю підтверджує пояснення потерпілої ОСОБА_2 . При цьому, в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 також підтвердив, що висловлював на адресу ОСОБА_2 нецензурні та образливі слова.

Крім того, з наявної в матеріалах справи копії термінового заборонного припису серії АА №312120 від 27 січня 2024 року, вбачається, що ОСОБА_1 в зв`язку з вчиненням ним домашнього насильства відносно колишньої дружини ОСОБА_2 було заборонено вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи, та в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою строком на 1 добу з 23:30 год. 27 січня 2024 року до 23:30 год. 28 січня 2024 року (а.с. 2). Вказана обставина свідчить про те, що працівник поліції, оцінивши рівень небезпеки постраждалої особи, можливі ризики, в межах наданих йому повноважень виніс терміновий заборонний припис стосовно кривдника, що також підтверджує вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Із зазначеним терміновим заборонним приписом ОСОБА_1 погодився та у встановленому порядку його не оскаржив.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про визнання ОСОБА_1 винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

При цьому, оцінюючи сукупність наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що твердження захисника ОСОБА_1 щодо невинуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції матеріалів справи про адміністративне правопорушення.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду, викладені в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення захисником ОСОБА_1 не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Таким чином, всупереч доводам апеляційної скарги, висновки суду першої інстанції про встановлення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП, ґрунтуються на підставі повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при розгляді справи не встановлено.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга захисника Зурнаджи Є.Є., подана в інтересах ОСОБА_1 , підлягає залишенню без задоволення, а постанова Святошинського районного суду м. Києва від 07 березня 2024 року - залишенню без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Зурнаджи Євгена Євгеновича, подану в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Святошинського районного суду м. Києва від 07 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Г.В. Крижанівська