Справа № 33/812/251/24 Категорія: ст. 130 ч. 1 КУпАП
Головуючий у першій інстанції Губницький Д. Г.
Доповідачка апеляційного суду ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївській апеляційний суд

у складі:

головуючої судді Ямкової О. О.,

за участю:

секретаря Голощапової А. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Ленінського районного суду міста Миколаєва від 15 квітня 2024 року, якою

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно постанови судді, 17 серпня 2023 року о 10 годині 30 хвилині у місті Миколаєві по вулиці Будівельників, 10 водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом марки «ВАЗ-21099», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці). Водієві запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_2 відмовився, чим порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, про що складено протокол з відеофіксацією на бодікамеру 474544.

Дії ОСОБА_2 кваліфіковані за частиною 1 статті 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить постанову скасувати та провадження у справі закрити на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП.

Апелянт вважає, що постанова не відповідає вимогам закону.

Зазначає про те, що суддею не взято до уваги відсутність підтвердження факту керування ним автомобілем. Надане працівниками поліції відео не є належним доказом, оскільки з нього неможливо встановити факт керування ним автомобілем. Інші належні чи допустимі докази того, що саме він керував транспортним засобом, у справі відсутні.

Посилаючись на вказане, апелянт вважав безпідставним притягнення його до адміністративної відповідальності.

Справа розглянута за відсутністю ОСОБА_2 за його належним повідомленням та відсутністю поважних причин його неявки, а також реалізацією ним свого права на викладення відповідних аргументів в апеляційній скарзі у відповідності до положень, передбачених статтею 294 КУпАП.

Перевіривши наведені ОСОБА_2 в апеляційній скарзі доводи, а також вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, так як висновки судді про доведеність вини ОСОБА_2 у порушенні вимог пункту 2.5 ПДР України, а саме у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є правильними.

Ці висновки суду ґрунтуються на сукупності усіх доказів, які спростовують доводи апелянта, викладені ним у апеляційній скарзі.

Так, відповідно до вимог статті 251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є доказом в справі про адміністративне правопорушення.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення та доданих до нього матеріалів, ОСОБА_2 перебував за кермом транспортного засобу з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці та на вимогу поліцейських відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому порядку.

У протоколі про адміністративне правопорушення містяться дані про місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, та нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, тобто усі обставини, які стосуються події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, за наявності яких протокол про адміністративне правопорушення є доказом у справі.

До протоколу про адміністративне правопорушення додані направлення для проходження огляду, відеозапис події та особисто надані пояснення водія.

З власноруч наданих ОСОБА_2 письмових пояснень вбачається, що він керував автомобілем 21099, державний номерний знак НОМЕР_1 , та знаходячись на перетинанні проспекту Миру та вулиці Будівельників здійснив вимушену зупинку транспортного засобу (а.с.3).

З відеозапису з нагрудної камери поліцейського запис події починається з моменту, коли поліцейський підходить до ОСОБА_2 , який стоїть поряд з автомобілем та відкриває капот. При зверненні до ОСОБА_2 , як водія автомобіля, останній заперечень не висловлює та відповідає, що йому потрібно «зараз доїхати», так як «трал стоїть на полігоні» (запис о 10 годині 39 хвилині). В подальшому ОСОБА_2 зачитують протокол та пояснюють про необхідність викликати тверезого водія чи забрати автомобіль за допомогою евакуатора, на що водій ОСОБА_2 відповідає, що викликає евакуатор (а.с.4).

При тому зміст розмови між водієм та поліцейським, який зафіксовано за допомогою відеозапису свідчить про обізнаність ОСОБА_2 , як водія транспортного засобу, щодо процедури проходження огляду та її наслідків, оскільки він пояснює, що був підданий адміністративному стягненню за аналогічне правопорушення у 2019 році, і тому намагається врегулювати це питання з поліцейським без складення протоколу (запис о 10 годині 40 хвилині).

Відсутні заперечення ОСОБА_2 з приводу керування чи не керування ним автомобілем і у протоколі про адміністративне правопорушення, який ним підписано особисто (а.с.1)

Статтею 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» та пунктом 1.10 розділу І ПДР України визначається, що водій це особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

Тому, враховуючи принцип «заборони суперечливої поведінки», який вимагає від особи діяти добросовісно, суддя першої інстанції, на переконання апеляційного суду, правильно врахував, що у відповідності до статті 251 КУпАП працівниками поліції надана уся сукупність доказів, які свідчать про те, що автомобіль марки «ВАЗ 21099» рухався під керуванням ОСОБА_2 , який мав явні ознаки алкогольного сп`яніння, та здійснив вимушену зупинку.

Так, у відповідності до пункту 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

За положеннями пунктів 1.3, 1.6, 1.7 розділу І та положеннями розділу ІІ Інструкції №1452/735 огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, з фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані алкогольного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 3 розділу I цієї Інструкції. Під час проведення огляду поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких записів огляд проводиться у присутності двох свідків. У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 КУпАП.

Установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду за допомогою технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові (пункт 7 розділу ІІ Інструкції).

Направлення водія для проведення огляду на стан алкогольного чи іншого виду сп`яніння у медичному закладі видається поліцейським, у випадку не згоди водія з результатами показників Драгеру при огляді, що проведений поліцейськими на місці зупинки, або бажанні пройти такий огляд лише у медичному закладі.

Натомість ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду як на місці зупинки, так і у медичному закладі. При цьому у власноруч написаному ним поясненні за обставинами справи вказав, що відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, так як не довіряє приладу.

При тому мотиви відмови водія від виконання вимоги поліцейських у відповідності до пункту 2.5 ПДР України правового значення не мають. Наслідком відмови від проходження огляду у встановленому законом порядку є складення відносно водія протоколу про адміністративну відповідальність, передбачену частиною 1 статті 130 КУпАП. Така відмова за внесеними змінами до статті 266 КУпАП та Інструкції № 1452/735, які є чинними, як на час події, так і на час розгляду справи, фіксується поліцейськими за допомогою технічних засобів відеозапису, а за їх відсутності у присутності двох свідків.

Тобто, у випадку наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані сп`яніння, водій, на вимогу поліцейських за положеннями пункту 2.5 ПДР України, зобов`язаний пройти медичний огляд.

Тому при вирішенні справи, в обґрунтування своїх висновків суддя правильно послався на дані протоколу про адміністративне правопорушення, складеного у присутності ОСОБА_2 , його письмові пояснення, надані власноруч, та відеозапис події, у відповідності до яких ОСОБА_2 до здійснення вимушеної зупинки керував автомобілем та відмовився від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку, чим за складеним протоколом порушив пункт 2.5 ПДР України.

Отже, ОСОБА_2 порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Стягнення за вчинення адміністративного правопорушення призначено водію ОСОБА_2 відповідно до санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Ленінського районного суду міста Миколаєва від 15 квітня 2024 року, якою ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуюча О. О. Ямкова