Номер провадження: 33/813/223/24
Головуючий у першій інстанції Циб І. В.
Доповідач Котелевський Р. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Котелевського Р.І.,

за участю:

секретаря судового засідання Тьосової Я.В.,

захисника Радіонова О.Л.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Радіонова О.Л. на постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 18.10.2023 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнана винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

Оскарженою постановою ОСОБА_1 визнана винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на неї накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 (сімнадцять тисяч) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, а також стягнуто судовий збір у розмірі 536,80 грн.

Згідно з оскарженою постановою, ОСОБА_1 , 25.06.2023 року, о 05:07 год., в м. Одеса, вул. Генуезька, 1 А, керувала транспортним засобом «MERCEDES-BENZ», д/н НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовилась, чим порушила п.2.5 ПДР України.

Не погоджуючись із постановою суду, захисник Радіонов О.Л. подав апеляційну скаргу, в якій посилається на незаконність та необґрунтованість постанови, стверджує про неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та дослідженим доказам, просить скасувати постанову та закрити провадження по справі, у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Захисник вказує, що місцевий суд безпідставно притягнув ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, не врахував того, що остання не керувала транспортним засобом. Звертає увагу, що на відеозаписі відсутній факт її відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а відеозапис та протокол є неналежними доказами, оскільки відеозапис є неповним. Захисник також звертає увагу на відсутність свідків події та недотримання працівниками поліції порядку проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Крім того, в апеляційній скарзі захисник просить поновити строк на апеляційне оскарження, з посиланням на те, що 28.10.2023 року вперше подав апеляційну скаргу, однак ухвалою Одеського апеляційного суду від 08.11.2023 року скарга була йому повернута. Зі змістом вказаної постанови він ознайомився 13.11.2023 року, після чого повторно подав апеляційну скаргу, усунувши недоліки.

Заслухавши ОСОБА_1 та її захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та долучені докази; допитавши свідка; перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи; суд дійшов висновку про таке.

Щодо клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови, апеляційним судом встановлено таке.

Згідно положень ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, або якщо відмовлено у його поновленні.

18.10.2023 року суддею місцевого суду було винесено оскаржену постанову.

28.10.2023 року через відділення «Нової пошти» захисником ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, яка надійшла до місцевого суду 30.10.2023 року.

02.11.2023 року матеріали справи передано до апеляційного суду.

08.11.2023 року постановою Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 повернуто особі, яка її подала. Копію вказаної постанови 13.11.2023 року судом надіслано на електронну пошту захисника автоматизованою системою документообігу суду.

13.11.2023 року через відділення «Укрпошти» захисником повторно подана апеляційна скарга в інтересах ОСОБА_1 , яка зареєстрована місцевим судом 17.11.2023 року.

З урахуванням встановлених обставин, подання апеляційної скарги захисником вперше 28.10.2023 року, апеляційний суд вважає за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження та забезпечити особі, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 право на доступ до правосуддя.

Щодо доводів про незаконність та необґрунтованість постанови, апеляційним судом встановлено таке.

Відповідно до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, допитавши свідка, апеляційний суд приходить до висновку, що постанова судді першої інстанції є обґрунтованою та такою, що постановлена з дотриманням вимог КУпАП, за результатами повного та всебічного дослідження доказів.

Так, згідно з протоколом серії ААД №506449 від 25.06.2023 року, водій ОСОБА_1 , 25.06.2023 року, о 05:07 год., по вул. Генуезька, 1А в м.Одесі, керувала транспортним засобом «MERCEDES-BENZ», державний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовилась, чим порушила п. 2.5 ПДР України.

Від підпису в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №506449 від 25.06.2023 року та надання пояснень ОСОБА_1 відмовилась, однак поставила підпис про отримання тимчасового дозволу на право керування транспортним засобом, що підтверджує її обізнаність зі складеним щодо неї протоколом.

Факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №506449 від 25.06.2023 року; а також диском з відеозаписом обставин події.

Апеляційний суд вважає, що зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №506449 від 25.06.2023 року вбачається зазначення про долучення портативних відео реєстраторів (п.в.р.): 471068, 001774«14».

Однак, під час підготовки до судового розгляду, апеляційним судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні повні відеозаписи з «bodycam» працівників поліції, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, та є його невід?ємною частиною.

У зв`язку із чим, апеляційним судом направлено відповідний запит до УПП в Одеській області ДПП НП України з проханням надіслання на адресу суду відеозаписів із портативних відео реєстраторів: 471068, 001774«14», відомості про які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення ААД №506449 від 25.06.2023 року.

13.02.2024 року на адресу апеляційного суду з Управління патрульної поліції в Одеській області надійшли відеозаписи з портативних відео реєстраторів працівників поліції.

З переглянутих судом відеозаписів просліджується чітка послідовність подій, які відбувались 25.06.2023 року на вул. Генуезька, буд.1А, в м. Одесі.

Зокрема, на відеозаписі зафіксовано перебування ОСОБА_1 за кермом автомобіля «MERCEDES-BENZ», державний номер НОМЕР_1 , з увімкненими світловими покажчиками, а також факт її відмови від проходження на вимогу поліцейського огляду на стан алкогольного сп`яніння, як на місці зупинки транспортного засобу за допомогою алкотестеру «Драгер», так і в медичному закладі.

Відповідно до змісту відеозаписів, ОСОБА_1 пояснила працівникам поліції, що виїхала за кермом автомобіля лише з двору будинку, далі не їхала та очікувала приїзду «драйвера» (тверезого водія).

Також на відеозаписі зафіксовано, що ОСОБА_1 працівником поліції роз?яснені її права, зокрема подавати клопотання, заяви, надавати свої пояснення тощо, а також те, що у разі відмови він проходження огляду на стан алкогольного сп?яніння на неї буде складено протокол за ч.1 ст.130 КУпАП.

Апеляційний суд звертає увагу, що однією із декількох цілей використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції є забезпечення об`єктивного розгляду справ уповноваженими органами шляхом створення додаткових належних доказів, а тому даний доказ, у розумінні ст.251 КУпАП, є належним і допустимим.

Апеляційний суд наголошує, що відмова особи від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння сама по собі містить склад адміністративного правопорушення, за яке передбачена адміністративна відповідальність. При цьому, незгода водія з діями працівників поліції щодо вказаних обставин не має жодного значення, оскільки такі дії є особистим волевиявленням особи, що не бажає пройти огляд.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою алкотестеру «Драгер» та в медичному закладі, на що остання відмовилась, в діях останньої наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

З урахуванням викладеного, доводи сторони захисту про відсутність на відеозаписах відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп?яніння є неспроможними.

Відповідно до п.2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

На відеозаписах зафіксовано перебування ОСОБА_1 за кермом автомобіля, а також перебіг складання протоколу про адміністративне правопорушення, в тому числі і її відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Поліцейськими повідомлено, що в ОСОБА_1 виявлені явні ознаки алкогольного сп`яніння, зокрема запах алкоголю з порожнини рота, а також порушення мови.

Тобто, дій, які б вказували на порушення поліцейськими порядку або Інструкції під час апеляційного розгляду скарги не встановлено та дії останніх були здійснені в межах наданих їм повноважень.

Окрім цього, апеляційний суд звертає увагу, що з відеозаписів також вбачається, що особа чоловічої статі, яка перебувала разом із ОСОБА_1 пропонувала на місці події працівникам поліції винагороду за залагодження ситуації, однак вказані спроби були зупинені поліцейськими шляхом попередження про кримінальну відповідальність.

Зі змісту апеляційної скарги захисника вбачається, що останній фактично не заперечує того факту, що на відеозаписі зафіксовано саме ОСОБА_1 за подій, які відбувались 25.06.2023 року, зокрема її спілкування з працівниками патрульної поліції.

Апеляційний суд вважає, що об`єктивних даних зафіксованих на відеозаписах достатньо для підтвердження обставин вказаних в протоколі, а тому не вбачає підстав для визнання відеозапису неналежним та недопустимим доказом, з огляду на приписи ст.251 КУпАП.

Будь-яких інших фактичних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів достовірність відеозаписів стороною захисту не надано та судом не встановлено.

При цьому, апеляційний суд наголошує, що в даній конкретній ситуації, вказане захисником порушення принципу безперервності відео фіксації, жодним чином не впливає на повноту, всебічність та об`єктивність з`ясування обставин у даній справі та доведеності поза розумним сумнівом факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, оскільки інші докази, досліджені апеляційним судом, в сукупності зі змістом відеозапису, надають можливість суду встановити всі обставини справи.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник та ОСОБА_1 не заперечували того факту, що на відеозаписах зафіксовано спілкування останньої із поліцейськими, однак наполягали на тому, що ОСОБА_1 не керувала автомобілем. Доводи ОСОБА_1 та її захисника стосовно того, щовона не керувала транспортним засобом, апеляційний суд визнає необґрунтованими та такими, що спростовуються дослідженими судом доказами.

Так, вказані доводи беззаперечно спростовуються відеозаписами нагрудних камер працівників патрульної поліції 471068, 001774«14», з яких вбачається, що ОСОБА_1 під відеозапис особисто підтвердила, що виїхала з двору будинку та очікувала приїзду «драйвера» (послуга таксі виклику тверезого водія).

При цьому, на роз`яснення працівника поліції, що вони бачили як вона спустилась на автомобілі та зупинилась, ОСОБА_1 вказала, що спустилась, так як були зачинені ворота.

Крім того, на роз`яснення працівника поліції стосовно того, що в такому стані навіть «півметра не можна їхати», ОСОБА_1 зазначила, що більше таких дій вчиняти не буде.

Апеляційний суд звертає увагу, що вказаний на відеозаписі, на думку ОСОБА_1 , нетривалий та незначний рух транспортного засобу під її керуванням у виді «виїзду з двору будинку», є достатнім в розумінні визначення поняття керування транспортним засобом, оскільки Правила дорожнього руху України не містять визначення терміну «керування транспортним засобом».

Однак, таке визначення наведено в п.27 Пленуму ВСУ від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Для притягнення до відповідальності за ст.130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває в стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, чи перебувала з ознаками алкогольного чи іншого сп?яніння керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли особа почала рухатись.

Керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Керування транспортним засобом це фактично умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що сукупність доказів в даній справі спростовують доводи сторони захисту щодо недоведеності факту керування ОСОБА_1 автомобілем, за обставин викладених в протоколі про адміністративне правопорушення.

Доводи ОСОБА_1 стосовно того, що працівникам поліції вона вказала про її виїзд з двору будинку, що зафіксовано на відеозаписі, з посиланням на те, що вона перебувала в шоковому стані внаслідок важких сімейних обставин та вперше в житті виникнення ситуації спілкування з працівниками поліції з такого приводу, апеляційний суд визнає неспроможними, оскільки ОСОБА_1 , 1981 року народження, тобто перебуваючи в свідомому віці, будучи досвідченим водієм (з урахуванням її пояснень наявності десятирічного стажу управління транспортними засобами), вочевидь у разі дійсного не керування нею автомобілем, відразу вказала б про це працівникам поліції, а не вказувала про незначний відрізок керування нею автомобілем.

Апеляційний суд критично відноситься до доводів ОСОБА_1 та її захисника стосовно того, що з двору на її автомобілі того ранку виїжджав ОСОБА_3 , який проживає в тому будинку, а не сама ОСОБА_1 , з огляду на наступне.

З оскарженої постанови вбачається, що в судовому засіданні місцевого суду за клопотанням сторони захисту був допитаний свідок ОСОБА_3 , який пояснив, що 25.06.2023 року, о 05:00 год., до нього звернулась ОСОБА_1 та попросила виїхати за шлагбаум, оскільки вона викликала тверезого водія. На парковці даного житлового комплексу діють суворі правила та територію комплексу можливо залишити лише за пропуском. Далі, він, керуючи автомобілем марки «MERCEDES-BENZ», який належить ОСОБА_1 , виїхав за шлагбаум та вийшов з транспортного засобу, оскільки ОСОБА_1 повідомила йому, що буде чекати тверезого водія.

Апеляційний суд вважає, що місцевий суд обґрунтовано надав критичну оцінку показанням свідка ОСОБА_3 та не прийняв їх до уваги, оскільки про керування автомобілем ОСОБА_3 того ранку ОСОБА_1 не вказувала працівникам поліції, що підтверджується відеозаписом обставин події, а також не зазначила про такі обставини при складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

За клопотанням сторони захисту в судовому засіданні апеляційного суду досліджені відеозаписи з камер відео спостереження з житлового комплексу, які були долучені до матеріалів справи в суді першої інстанції за клопотанням захисника.

Однак, апеляційний суд не може прийняти в якості доказу зазначені відеозаписи з камер відео спостереження житлового комплексу, оскільки на них відсутнє підтвердження щодо дати та часу зафіксованих на них подій, що перешкоджає підтвердити чи спростувати версію сторони захисту стосовно керування автомобілем «MERCEDES-BENZ», державний номер НОМЕР_1 , 25.06.2023 року, о 05:07 год., на вул. Генуезька, буд.1А, іншою особою, зокрема ОСОБА_3 , а не ОСОБА_1 .

У судовому засіданні апеляційного суду сторона захисту не змогла надати раціонального пояснення чим підтверджується те, що на відеозаписі зафіксовані події, які нібито мають відношення щодо дати та часу обставин, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення.

Крім того, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що покази свідка ОСОБА_3 та відеозапис долучений стороною захисту не співпадають, оскільки свідок зазначив, що ОСОБА_1 звернулась до нього з проханням довезти її автомобіль до шлагбауму, але відеозапис розпочинається саме з моменту знаходження транспортного засобу за межами шлагбауму, та за кермом якого перебувала саме ОСОБА_1

За клопотанням сторони захисту апеляційним судом допитано в якості свідка поліцейського взводу №1 роти №7 батальйону №1 полку УПП в Одеській області ДПП Куземського Р.Е., який складав протокол про адміністративне правопорушення ААД №506449 від 25.06.2023 року. Свідок підтвердив дійсність складення ним протоколу, однак більш детальних подробиць тих подій повідомити суду не зміг, у зв`язку із сплином тривалого проміжку часу.

Доводи сторони захисту стосовно не дотримання поліцейськими порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, апеляційний суд визнає необґрунтованими, з огляду на таке.

Підстави та порядок виявлення у водіїв транспортних засобів, в тому числі алкогольного сп`яніння, передбачені ст.266 КУпАП та Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом МВС України, МОЗ України від 09 листопада 2015 року №1452/735 (далі - Інструкція №1452).

Огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого сп`яніння (частина 1 статті 266 КУпАП, пункт 2 Інструкції №1452). Ознаками алкогольного сп`яніння є, поряд з іншим, запах алкоголю з порожнини роту, порушення координації руху та мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покрову обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці (пункт 3 Інструкції №1452).

Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводиться: 1) поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; 2) лікарем закладу охорони здоров`я, в тому числі, в разі відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським (частина 2,3 статті 266 КУпАП, пункти 6,7 Інструкції №1452).

Як свідчать матеріали справи про адміністративне правопорушення, зокрема зміст протоколу серії ААД №506449 від 25.06.2023 року,відеозаписи з нагрудних камер поліцейських 471068, 001774«14», водій ОСОБА_1 керувала транспортним засобом «MERCEDES-BENZ», державний номер НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп?яніння, у зв`язку із чим працівниками поліції запропоновано їй пройти огляд на стан алкогольного сп?яніння на місці, на що ОСОБА_1 відмовилась. Після чого, працівником поліції запропоновано їй пройти огляд з аналогічних підстав в медичному закладі, на що ОСОБА_1 знову надала негативну відповідь, у зв`язку із чим працівником поліції їй роз`яснено, що за відмову від проходження огляду на неї в такому разі буде складено протокол за ч.1 ст.130 КУпАП.

Доводи сторони захисту про неповідомлення працівниками поліції ОСОБА_1 про порядок проходження огляду, суд визнає необґрунтованими, з огляду на таке.

Так, в оскарженій постанові місцевий суд зазначив, що виходячи зі змісту п. 5 Розділу ІІ Інструкції №1452, інформування особи, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та надання на її вимогу сертифікату відповідності та свідоцтва про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, здійснюється в разі погодження особи на проведення огляду на стан сп`яніння на місці. Враховуючи те, що ОСОБА_1 відмовилась від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що підстав для надання їй вказаної інформації не було, а отже працівниками поліції в даному випадку не допущено порушень, які б мали наслідком визнання протоколу про адміністративне правопорушення неналежним та недопустимим доказом.

За таких обставин, доводи сторони захисту про те, що поліцейськими нібито було роз`яснено порядок проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, є безпідставними.

Крім того, апеляційний суд критично відноситься до доводів сторони захисту про незаконність оскарженої постанови з посиланням на неврахування місцевим судом відсутності в матеріалах справи про адміністративне правопорушення акту огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , оскільки вказані доводи були перевірені місцевим судом та їм надана відповідна оцінка.

Так, місцевий суд врахував, що відповідно до п.10 Розділу ІІ Інструкції №1452, результати огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів. У випадку установлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються у протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду.

Тобто акт огляду в обов`язковому порядку складається працівниками поліції в разі проходження особою огляду на стан сп`яніння.

Із дослідженого відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 відмовилась від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, тому посилання захисника на відсутність в матеріалах справи акту огляду на стан алкогольного сп`яніння, як на підставу визнання протоколу про адміністративне правопорушення неналежним та недопустимим доказом, є безпідставними.

Доводи сторони захисту стосовно незалучення працівниками поліції під час складання протоколу свідків, апеляційний суд також визнає безпідставними, оскільки ч. 2 ст. 266 КУпАП (редакція від 16.02.2021 року) передбачено, що огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Оскільки під час спілкування працівників поліції з ОСОБА_1 під час їх пропозиції проходження огляду на стан алкогольного сп?яніння було проведено поліцейськими із застосуванням технічних засобів відеозапису, залучення свідків у цьому разі не було обов`язковим в розумінні положень ч.2 ст.266 КУпАП.

Накладаючи адміністративне стягнення, суд першої інстанції дотримався загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, передбачених ст.33 КУпАП, врахувавши характер, обставини вчиненого правопорушення та особу правопорушника.

Крім того слід зазначити, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2017 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодилися нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки.

Інших істотних та переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції в оскарженій постанові про доведеність вини ОСОБА_1 та були підставою для її скасування або зміни, апелянтом не наведено, та під час апеляційного розгляду не встановлено.

За викладених обставин, апеляційний суд визнає доводи апеляційної скарги необґрунтованими та вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, повністю доведена, а тому оскаржена постанова є законною, обґрунтованою та вмотивованою.

Апеляційним судом не встановлено порушень норм матеріального чи процесуального права при розгляді справи в суді першої інстанції, що свідчить про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскарженої постанови.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 18.10.2023 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,визнана винуватою за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Р.І. Котелевський