Справа № 143/367/24
ПОСТАНОВА

Іменем України

31.05.2024 року м. Погребище

Суддя Погребищенського районного суду Вінницької області Сич С. М., розглянувши матеріали, які надійшли від Сектору поліцейської діяльності № 1 відділу поліції № 4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 122 - 4, 124 КУпАП,-

Встановив:

11.04.2024 року о 18 год. 30 хв. по вул. Насті Присяжнюк в м.Погребище Вінницького району Вінницької області водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Toyota - Hilyx, державний номерний знак НОМЕР_1 , будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди за участю також транспортного засобу КАМАЗ, державний номерний знак НОМЕР_2 , зник з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Крім того, згідно із протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №325864 від 11.04.2024, складеним відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП, в цей день о 18 год. 30 хв. по вул. Насті Присяжнюк в м. Погребище Вінницького району Вінницької області водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Toyota - Hilyx, державний номерний знак НОМЕР_1 , при зміні напрямку руху здійснив зіткнення з транспортним засобом КАМАЗ, державний номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчить зазначена у довідці установи поштового зв`язку причина повернення поштової кореспонденції, якою направлялася судова повістка «адресат відсутній за вказаною адресою», в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Оскільки повістка про виклик до суду направлялася за вказаною в протоколі адресою місця проживання ОСОБА_1 , який протокол підписав без будь яких застережень, то за таких обставин суд вважає за можливе на підставі ст. 268 КУпАП розглянути справу у відсутність останнього.

Дослідивши протоколи про адміністративні правопорушення та додані до них матеріали, суд дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, виходячи з такого.

Відповідно до вимог ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до підпункту «а» п.2.10 ПДР у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

Статтею 122-4 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 325866 від 11.04.2024 та доданих до нього письмових пояснень ОСОБА_1 , який, серед іншого, повідомив, що так як місце дорожньо-транспортної пригоди знаходиться у яру, то він зупинився через близько чотириста метрів, вбачається, що останній, будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди, не вжив заходів щодо негайного зупинення транспортного засобу та залишив місце пригоди, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-4 КУпАП.

Водночас, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, не доведено належними та допустимими доказами.

Так, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах, в тому числі, і закріпленої в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Згідно із ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям ЄСПЛ, практика якого при розгляді справ судами в обов`язковому порядку використовується як джерело права відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Зокрема, ЄСПЛ в своєму рішенні від 10 лютого 1995 року по справі «Аллене де Рібемон проти Франції» вказав, що сфера застосування принципу невинуватості значно ширше, чим це представляється: презумпція невинуватості обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, але і для всіх інших суспільних відносин. В п.21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення. ЄСПЛ підкреслив, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинності і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

При цьому ЄСПЛ притримується у своїх рішення позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява N 25). У справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 06 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати, як вимогам достатності, так і переконливості.

Складання протоколу про адміністративне правопорушення з порушеннями, які суд не має можливості усунути самостійно, унеможливлює об`єктивний розгляд справи та ставить під сумнів зазначене в протоколі.

Суд наголошує, що він не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді.

Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже, діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 124 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження, зокрема, транспортних засобів.

За своєю правовою природою наведена норма є бланкетною, оскільки закріплює лише загальні ознаки правил поведінки, а для встановлення ознак, яких бракує, відсилає до норм інших нормативних актів іншої галузі права.

Таким чином, у протоколі про адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП під час формулювання об`єктивної сторони протиправного діяння має бути обов`язково зазначено, які саме приписи ПДР були порушені водієм і знаходяться у причинному зв`язку із пошкодженням транспортних засобів.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП слідує, що ОСОБА_1 порушив п.10.1 ПДР, відповідно до якого перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Суд відзначає, що наведеною нормою регламентується загальне правило поведінки водіїв при початку руху та зміні його напрямку.

Зі змісту матеріалів справи вбачається, що на думку суб`єкта складання протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 допустив зіткнення із транспортним засобом, який у свою чергу також здійснював обгін.

Водночас, правила обгону унормовуються Розділом 14 ПДР, який містить, серед іншого, п. 14.2, згідно із яким перед початком обгону водій повинен переконатися в тому, що: а) жоден з водіїв транспортних засобів, які рухаються за ним і яким може бути створено перешкоду, не розпочав обгону; б) водій транспортного засобу, який рухається попереду по тій самій смузі, не подав сигналу про намір повороту (перестроювання) ліворуч; в) смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані; г) після обгону зможе, не створюючи перешкоди транспортному засобу, якого він обганяє, повернутися на займану смугу.

Крім того, у п. 14.3 ПДР визначено, що водієві транспортного засобу, якого обганяють, забороняється перешкоджати обгону шляхом підвищення швидкості руху або іншими діями.

В силу положень п. 14.6 ПДР Обгін заборонено: а) на перехресті; б) на залізничних переїздах і ближче ніж за 100 м перед ними; в) ближче ніж за 50 м перед пішохідним переходом у населеному пункті і 100 м - поза населеним пунктом; г) у кінці підйому, на мостах, естакадах, шляхопроводах, крутих поворотах та інших ділянках доріг з обмеженою оглядовістю чи в умовах недостатньої видимості; ґ) транспортного засобу, який здійснює обгін або об`їзд; д) у тунелях; е) на дорогах, що мають дві і більше смуги для руху в одному напрямку; є) колони транспортних засобів, позаду якої рухається транспортний засіб з увімкненим проблисковим маячком (крім оранжевого).

Проте, у протоколі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП не міститься будь яких посилань на порушення водієм вимог пунктів 14.2 14.6 ПДР.

В той же час, письмові пояснення іншого учасника дорожньо транспортної пригоди ОСОБА_2 про те, що зіткнення автомобілів сталося із вини ОСОБА_1 , за відсутності плану схеми ДТП та інших належних, допустимих та достовірних письмових доказів, самі по собі не є достатніми для визнання винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи, що в судовому засіданні не доведена вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, суд вважає, що провадження у справі про адміністративне правопорушення в цій частині відносно останнього підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В ч.1 ст. 33 КУпАП визначено, що стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, суд вважає, що на ОСОБА_1 доцільно накласти адміністративне стягнення в межах санкції ст. 122-4 КУпАП у вигляді штрафу.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення встановлюється ставка судового збору в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, а тому з ОСОБА_1 необхідно стягнути 605 грн. 60 коп. судового збору в дохід держави.

Керуючись ст.ст. 27, 40-1,124, 247, 280, 283, 284 КУпАП, суд, -

Постановив:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення, і накласти адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) грн. 00 коп.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , на користь держави «Отримувач коштів: ГУК у м. Києві/ м. Київ/ 22030106; Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783; Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); Рахунок отримувача UA0026001; Код класифікації доходів бюджету 22030106» 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп. судового збору.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з часу її винесення.

Суддя