ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/460/24 Номер провадження 33/814/620/24Головуючий у 1-й інстанції Вірченко О. М. Доповідач ап. інст. Костенко В. Г.
ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2024 року м. Полтава

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Костенко В.Г.,

з секретарем ОСОБА_1 ,

з участюзахисника Акрітова К.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2 , на постанову судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 29 лютого 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

Цією постановою ОСОБА_2 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Харків, мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з вищою освітою, одружений, співробітник ГУ НП в Херсонській області,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КпАП України, з накладенням адміністративного стягнення штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 605, 60 грн.

Згідно з постановою судді, ОСОБА_2 визнаний винуватим у тому, що він 24 січня 2024 року о 17 год. за місцем свого проживання у АДРЕСА_1 , вчинив відносно своєї дружини ОСОБА_3 домашнє насильство - умисні дії психологічного та фізичного характеру, що полягали у висловлюванні образ, ляпасів, штовханні, внаслідок чого могла бути завдана шкода її психічному здоров`ю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати постанову судді та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КпАП України.

При цьому зазначає, що дружина до нього претензій не має, а між ними мав місце сімейний конфлікт, а не домашнє насильство.

Стверджує про відсутність доказів вини, оскільки відеозапис не є безперервним, не містить електронного підпису та даних щодо моделі і серійного номеру відеокамери, а протокол та рапорт поліцейського є лише формою фіксації правопорушення.

Наголошує, що протокол про адміністративне правопорушення йому не направлявся, а права та обов`язки не були роз`яснені.

Заслухавши пояснення захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до такого.

Висновки судді про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення ґрунтуються на зібраних у встановленому порядку і перевірених в судовому засіданні доказах.

Доводи апеляційної скарги про відсутність домашнього насильства, оскільки в даному випадку мав місце конфлікт, є неприйнятими.

Диспозиція частини 1 статті 173-2 КпАП України передбачає відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Фізичне насильство форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

З аналізу наведених норм закону вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією частини 1 статті 173-2 КпАП України, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

В той же час, під конфліктом необхідно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.

Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин але й від суб`єктивних факторів, до яких необхідно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту.

Як вбачається з пояснень свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , вони бачили та в подробицях описали обставини побиття 24 січня 2024 року о 17 год. у м. Миргород Полтавської області ОСОБА_2 своєї дружини, яка при цьому прохала допомогти та викликати поліцію.

Більше того, на відеозапису з бодікамер поліцейських зафіксовані пояснення самої ОСОБА_3 щодо безпричинного нанесення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_2 в квартирі та на вулиці, в результаті чого вона потребувала медичної допомоги та повідомляла, що не може без працівників поліції навіть взяти свої речі з помешкання, оскільки боїться чоловіка.

Протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №369716 від 24 січня 2024 року також містить вказівку про вчинення в даному випадку домашнього насильства, а доданий до нього відеозапис повністю узгоджується з дослідженими судом доказами.

Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про те, що в даному випадку ОСОБА_2 не вчиняв дій фізичного та психологічного насильства щодо своєї дружини.

Твердження потерпілої в подальшому про відсутність претензій до чоловіка жодним чином не спростовує висновків судді про винуватість ОСОБА_2 .

Доводи порушника про недопустимість як доказу диску з відеозаписом з нагрудної камери поліцейського є неприйнятними, оскільки цей доказ отриманий у встановленому законом порядку та дозволяє повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

Так, відповідно до ст.7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», у випадку зберігання інформації на кількох електронних носіях кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа.

Матеріальний носій лише спосіб збереження інформації, який має значення тільки тоді, коли електронний документ виступає речовим доказом.

Головною особливістю електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. Один і той же електронний документ (відеозапис) може існувати на різних носіях. Усі ідентичні за своїм змістом примірники електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом та датою створення.

Долучені до матеріалів справи про адміністративне правопорушення два DVD-R диски з відеозаписом події були виготовлені у зв`язку з необхідністю надання інформації, яка має значення у даній справі про адміністративне правопорушення та є самостійним джерелом доказу, похідним від інформації, що зберігається в електронному вигляді у виді файлів.

Отже, записаний на оптичний диск електронний файл у вигляді відеозапису є оригіналом (відображенням) електронного документа.

При цьому, відеозапис на дискові хоча і складається з декількох фрагментів, проте за своїм змістом він є безперервним, про що свідчать відображені на ньому дата та час проведення зйомки, достатньо інформативним та фіксує повну картину розвитку подій. Крім того, кожний наступний фрагмент відеозапису є логічним продовженням попереднього без будь-яких розривів у часі.

Більше того, в апеляційній скарзі не ставиться під сумнів достовірність обставин, зафіксованих на відео.

Всупереч доводам апеляційної скарги, порушнику працівниками поліції належним чином були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені статтями 55, 56, 59, 63 Конституції України та ст.268 КпАП України.

Водночас, ОСОБА_2 відмовився як від надання пояснень, так і від отримання копії протоколу про адміністративне правопорушення, що зафіксовано на відеозапису події.

Згідно з приписами ст.251 КпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються, в тому числі, протоколом про адміністративне правопорушення, а тому і в цій частині доводи апеляційної скарги є неприйнятними.

Враховуючи наведене, вважаю обґрунтованим висновок судді про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення та правильною кваліфікацію його дій за ч.1 ст.173-2 КпАП України.

Стягнення накладене у відповідності з вимогами ст.33 КпАП України, у межах, установлених цим Кодексом, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеню його вини та майнового стану.

Порушень закону, які були б підставою для скасування постанови судді, не встановлено.

Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

ПОСТАНОВИВ:

Постанову судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 29 лютого 2024 року щодо ОСОБА_2 залишити без змін, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського апеляційного суду В.Г. Костенко