Номер провадження: 33/813/1266/24
Номер справи місцевого суду: 495/1451/24
Головуючий у першій інстанції Волкова Ю. Ф.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.05.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі головуючого судді Дришлюка А.І.

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши апеляційну скаргу адвоката Андрєєва Ігора Петровича в інтересах ОСОБА_1 на постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 лютого 2024 року по адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 лютого 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП та накладено відповідне адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400,00 грн з конфіскацією знарядь і засобів вчинення правопорушення, стягнено судовий збір на користь держави у розмірі 605,60 грн (а.с. 32-34).

Не погоджуючись із вказаною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Андрєєв Ігор Петрович, звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк апеляційного оскарження, оскаржувану постанову скасувати та провадження по справі закрити на підставі відсутності події і складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що постанова суду першої інстанції винесена з порушенням норм процесуального права та без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи. Таким чином, представник апелянта вказує, що в протоколі та постанові відсутні відомості щодо тлумачення ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, а саме не зазначено, який дозвіл для перетину кордону апелянт не отримав та до яких відповідних органів влади необхідно для цього звернутися. Разом з тим, прикордонним нарядом не було здійснено перевірку документів особи, котру притягнено до адміністративної відповідальності, що у свою чергу також суперечить нормам чинного законодавства. Представник апелянт також звертає увагу суду на те, що Інструкція з організації і здійснення перевірки документів громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон передбачає лише два результати перевірки, а саме надання дозволу або відмов у перетині державного кордону, однак з матеріалів справи не вбачається намір ОСОБА_1 перетнути державний кордон. До того ж, у матеріалах протоколу відсутні відомості про те, яким саме діяннями вчинено незаконну спробу перетину кордону, письмові пояснення апелянта у свою чергу також не можуть прийматися за належний доказ, оскільки підписані під тиском працівників поліції та згідно норм чинного законодавства протокол про адміністративне правопорушення. Крім того, ОСОБА_1 не було повідомлено по час, дату та місце розгляду справи, у результаті чого його було позбавлено можливості надати відповідні пояснення суду (а.с. 22-37).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 01.05.2024 року було поновлено апелянту пропущений строк апеляційного оскарження та відкрито апеляційне провадження (а.с. 41-42).

До судового засідання в режимі відеоконференції приєднався представник апелянта - адвокат Андрєєв Ігор Петрович, апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, в тому числі надано відповідні пояснення по суті справи, зокрема посилався той факт, що його підзахисний безпідставно було зупинено по дорозі до м. Рені, де він отримав пропозицію щодо працевлаштування та незаконно не був допущений до перетину кордону навіть в транзитному режимі. Посилався на тиск, який вчинили на його клієнта працівники правоохоронних органів, під яким він надав всі відповідні пояснення, які наявні і матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, апеляційним судом встановлено наступне.

Приймаючи оскаржувану постанову щодо визнання ОСОБА_1 виним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, суд першої інстанції виходив із того, що вина правопорушника підтверджується матеріалами справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ПдРУ №308234 від 14.02.2024; поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності; рапортом.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції що наявності в діях особи складу даного адміністративного правопорушення, однак вважає за потрібне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Звертаючись до суду із відповідною апеляційною скаргою, представник апелянта в першу чергу посилається на не забезпечення судом першої інстанції належного повідомлення особи, яка притягується до відповідальності щодо дати та часу проведення судового засідання, що на його думку свідчить про наявність відповідних порушень положень КУпАП та позбавило його права на надання відповідних пояснень по суті правопорушення.

За положеннями ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Натомість, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ПдРУ № 308234 від 14.02.2024 року вбачається, що ОСОБА_1 був повідомлений про дату та час судового розгляду у приміщенні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, а саме на дату 20.02.2024 року об 11 год. 00 хв. Вказаний протокол містить відповідний підпис особи, яка притягується до відповідальності, що в свою чергу свідчить про ознайомлення останнього зі змістом протоколу, в тому числі й запланованої дати судового засідання. Натомість, в матеріалах справи наявна довідка секретаря судового засідання, згідно якої судове засідання призначене на 22.02.2024 року не відбулося та розгляд справи було перенесено на 23.02.2024 року (а.с. 9). Будь-якої іншої визначеної судом дати матеріали справи не містять. При цьому відомостей щодо повідомлення особи, яка притягується до відповідальності щодо призначення справи до розгляду на 22.02.2024 року не містять, в тому числі й не містять також відомості щодо вчинення судом першої інстанції дій, спрямованих на сповіщення особи щодо дати судового засідання - 23.02.2024 року, тобто безпосередньо дати розгляду справи по суті. З огляду на наведені обставини справи, доводи апелянт в цій частині підтверджуються наявними матеріалами справи, встановлення яких свідчить в свою чергу про наявність підстав для скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції, у зв`язку із порушенням судом відповідних процесуальних норм.

Разом з тим, зі змісту складеного відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення серії ПдРУ № 308234 також вбачається, що останній 14.02.2024 року близько 15 год. 30 хв. намагався незаконно перетнути державний кордон з України в Республіку Молдова в пункті пропуску Паланка-Маяки-Удобне без дозволу відповідних органів влади із уникненням прикордонного контролю (шляхом використання механізму отримання статусу біженця Республіки Молдова). Своїми діями порушив вимоги ст. 9 ЗУ «Про державний кордон України», ч. 3, 4 ст. 6 ЗУ «Про прикордонний контроль», за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

За положеннями ч. 1 ст. 204-1 КУпАП відповідальність настає у випадку перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Зазначені в протоколі відомості підтверджуються в свою чергу наданими безпосередньо особою відносно якої складено протокол письмовими поясненнями, наявними в матеріалах справи (а.с. 4). Згідно наданих пояснень, ОСОБА_2 повідомив, що з метою перетину державного кордону, за відсутністю законних підстав для такого перетину, зв`язався з особою на ім`я ОСОБА_3 , який в свою чергу мав надати допомогу у здійсненні такого перетину, за винагороду, а саме в Республіку Молдова. В день складення протоколу, згідно пояснень останнього, виїхав з м. Одеса до пункту пропуску Паланка-Маяки-Удобне, де мав запросити статус біженця в прикордонників Республіки Молдова, однак при спробі державного перетину, був затриманий прикордонною службою, вину у вчиненні даних дій визнає. Зазначені пояснень з-приводу подій, що відбувалися в день складення протоколу, написано власноручно ОСОБА_1 , що вбачається з наявних матеріалів, та засвідчено особистим підписом. Окрім наведеного, вказані обставини подій також вбачаються безпосередньо зі змісту складеного відносно ОСОБА_1 протоколу, а саме зазначено, щодо спроби перетину кордону у вказаний спосіб та визнання останнім своєї вини у вчиненні даних дій, що в свою чергу також засвідчено особистим підписом останнього (а.с. 3 зворот).

Натомість, звертаючись до апеляційного суду із апеляційною скаргою, представником апелянта заперечувався факт спроби здійснення незаконного перетину ОСОБА_1 державного кордону, який в свою чергу визнавався безпосередньо особою, яка притягується до відповідальності, згідно наявних матеріалів справи, та безпосередньо в судовому засіданні зазначав, що даної спроби не було, обґрунтовуючи свої твердження відсутністю іншого способу у особи потрапити до м. Ізмаїл, однак жодних доказів у розумінні положень ст. 251 КУпАП, на підтвердження наведеного представником апелянта надано не було. При цьому, будь-яких інших відомостей щодо безпосередньої мети знаходження в місці зазначеного в протоколі пункту пропуску ОСОБА_1 , відомостей щодо місця відправки та прибуття даної особи, представником апелянта повідомлено не було та відповідних документів із поясненнями на адресу суду не надходило. Відповідно, апеляційний суд з огляду на вказане вважає за необхідне зауважити, що, зважаючи на відсутність належних та обґрунтованих пояснень представника апелянта відносно подій, що відбувалися в день складення протоколу, натомість, враховуючи наявні в матеріалах справи письмові пояснення безпосередньо особи, яка притягується до відповідальності, в тому числі й щодо визнання своєї вини у вчиненні даного правопорушення, за наведених обставин, судом першої інстанції зроблено вірний висновок щодо наявності підстав для визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення та накладення відповідного адміністративного стягнення.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (абз. 1 ст. 251 КУпАП).

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, з яких можна було зробити висновок, щодо вчинення тиску (вчинення інших противоправних дій) щодо апелянта, а також будь-які докази які б підтвердили версію адвоката щодо пункту призначення та мети поїздки його клієнта, під час якої і було складно відповідні матеріали.

Таким чином, враховуючи вищенаведене в своїй сукупності, оскільки доводи апелянта знайшли своє часткове підтвердження в матеріалах справи, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції та винесенням нової. При цьому, зважаючи, що наявними матеріалами справи в своїй сукупності підтверджується факт вчинення ОСОБА_1 відповідного адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 204-1 КУпАП, за відсутність належних та обґрунтованих доводів апелянта в цій частині, апеляційний суд вважає за необхідне винести нову постанову про визнання ОСОБА_1 виним у вчиненні адмін правопорушення із накладення відповідного адміністративного стягнення в межах наведеної статті.

На підставі викладеного та керуючись 294 КУпАП України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Андрєєва Ігора Петровича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 лютого 2024 року скасувати та прийняти нову, якою визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП та накласти адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400,00 грн з конфіскацією знарядь і засобів вчинення правопорушення, стягнено судовий збір на користь держави у розмірі 605,60 грн

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк