ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1272/24 Справа № 202/2019/24 Суддя у 1-й інстанції - Кухтін Г. О. Суддя у 2-й інстанції - Мазниця А. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2024 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Мазниця А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні, за участю ОСОБА_1 та захисника Бляхарської Ю.О., апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09.04.2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір у розмірі 605 гривень 60 коп., -

ВСТАНОВИВ:

Згідно із оскаржуваною постановою суду першої інстанції, 22 грудня 2023 року о 22 годині 57 хвилин в м. Дніпрі по пр. Калнишевського, буд.17-а, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Ford Focus, державний номерний знак НОМЕР_1 , з явными ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: порушення мови, почервоніння очей. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить оскаржувану постанову суду скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу та події адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх доводів вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотні порушення вимог процесуального закону та порушення процедури проходження огляду. Зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні докази правопорушення, а протокол про адміністративне правопорушення складений з істотними порушеннями, оскільки співробітниками поліції не вжито заходів з метою встановлення ознак наркотичного сп`яніння, крім того протокол складено без залучення двох свідків.

Зазначає, що співробітниками поліції було здійснено безпідставну зупинку транспортного засобу, будь-які дані щодо порушення ПДР в матеріалах справи відсутні.

Вказує, що після зупинки транспортного засобу поліцейські не вжили будь-яких заходів щодо встановлення в нього ознак сп`яніння, а відразу зазначили про їх наявність. Наголошує, що фактично він таких ознак не виявляв, а відтак у поліцейських не було підстав для висунення йому пропозиції пройти огляд на стан сп`яніння, а його відмова від такого огляду не утворює складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.

Зазначає, що у протоколі про адміністративне правопорушення його прізвище було первісно зазначене як ОСОБА_2 і лише у подальшому невідома особа виправила його на правильне ОСОБА_2 , а також порушений ним пункт ПДР у протоколі зазначений таким чином, що його можна з тим самим успіхом прочитати як 2.5, або як 2.9.

Вказує, що після складання протоколу про адміністративне правопорушення його не було відсторонено від керування транспортним засобом.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши ОСОБА_1 та захисника Бляхарську Ю.О., які підтримали апеляційну скаргу та наполягали на її задоволенні; вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду, приходить до наступних висновків.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд зважає на те, що відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Викладений у постанові суду першої інстанції висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд апеляційної інстанції вважає таким, що відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №299362, складеним уповноваженою особою з дотриманням вимог, передбачених ст. ст. 254 - 256 КУпАП; відеозаписом, що міститься в матеріалах справи, яким зафіксовано, що водій ОСОБА_1 на вимогу співробітників поліції, які виявили в останнього ознаки наркотичного сп`яніння, пройти огляд в медичному закладі відмовився; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, в якому зафіксовано факт відмови водія ОСОБА_1 від проведення відповідного огляду (а.с. 2); рапортом співробітника поліції, згідно із яким 22 грудня 2023 року, згідно якого за порушення ПДР України, а саме ч. 1 ст. 122 КУпАП, було зупинено автомобіль марки «Ford Focus», державний номерний знак НОМЕР_1 , та в ході перевірки документів та спілкування з водієм у останнього було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння та було запропоновано йому законну вимогу пройти огляд в медичному закладі, на що останній відмовився (а.с. 3).

Під час апеляційного перегляду встановлено, що співробітниками поліції з дотриманням вимог ст. 266 КУпАП та Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, після виявлення у водія ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння, а саме: порушення мови, почервоніння очей, - було запропоновано останньому пройти огляд у найближчому закладі охорони здоров`я, на що останній категорично відмовився. Факт відмови відповідно до вимог ст. 266 КУпАП зафіксовано за допомогою бодікамери поліцейського.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає зокрема у випадку відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість руху.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, встановлені обставини в їх сукупності об`єктивно і в повній мірі підтверджують факт відмови ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння на вимогу працівників поліції, які виявили у нього ознаки наркотичного сп`яніння, визначені Інструкцією про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що і стало підставою вимоги пройти відповідний огляд.

Даючи оцінку вищевказаним доказам, апеляційний суд приходить до висновку про правильність встановлення судом фактичних обставин вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, зафіксованих в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному відносно нього, уповноваженою особою органів поліції, котре полягає у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

З матеріалів справи вбачається, що пропозицію пройти огляд на стан сп`яніння співробітниками поліції було висунуто ОСОБА_1 в умовах здійснення відеофіксації, що за правилами 266 КУпАП виключає необхідність залучення свідків, на яку посилався апелянт. Зі змісту відповідного відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку відмовився, відповідний технічний носій є належним та допустимим доказом по справі.

Посилання апелянта на фрагментарність вказаного відеозапису суд апеляційної інстанції з урахуванням положень ч. 2 ст. 266 КУпАП вважає такими, що не обгрунтовують апеляційні вимоги, оскільки огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння не проводився у зв`язку з відмовою останнього без його проходження, натомість факт такої відмови відеозаписом зафіксований. Таким чином, всі фактичні обставини, що мають значення для правильної кваліфікації дій ОСОБА_1 , із цього відеозапису вбачаються. Крім того, апелянт, посилаючись на фрагментарність вказаного відеозапису, у той же час не вказує, яке значення вона має для справи, зокрема які істотні обставини залишилися не зафіксованими і як вони можуть вплинути на кваліфікацію його дій та доведеність винуватості.

Доводи апелянта про безпідставність його зупинки співробітниками поліції не обґрунтовують апеляційні вимоги з огляду на те, що хоча за порушення нормативних вимог щодо підстав зупинення транспортного засобу поліцейський може бути притягнутий до відповідальності, передбаченої законом, втім дане порушення, якщо воно і мало місце, за будь-яких обставин не нівелює порушення водієм вимог п. 2.5. Правил дорожнього руху України та не звільняє останнього від відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Посилання апелянта на те, що фактично він не мав ознак наркотичного сп`яніння, а відтак ці ознаки не могли бути встановлені співробітниками поліції, що на думку ОСОБА_1 свідчить про безпідставність висунутої йому вимоги про проходження огляду, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки особиста суб`єктивна оцінка водієм свого стану не звільняє його ані від обов`язку виконати вимогу поліцейського щодо проходження огляду на стан сп`яніння, передбачену п. 2.5 ПДР України, ані від адміністративної відповідальності за невиконання такої вимоги.

Що стосується доводів апелянта про неточності при складанні протоколу та оскаржуваної постанови, а саме про те, що літера «в» наприкінці його прізвища дописана іншою особою, то слід зазначити, що у протоколі прізвище правопорушника у відповідній графі зазначене як ОСОБА_2 , а міркування апелянта про те, що останню літеру у ньому було дописано пізніше, ніж був складений протокол, та іншою особою, є припущеннями.

Крім того, така неточність, якщо і мала місце, є технічною помилкою, яка не свідчить про невідповідність дійсності зазначених у протоколі фактичних обставин вчинення адміністративного правопорушення та недопустимість його як доказу. При цьому те, що зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення події мали місце саме за участю ОСОБА_1 , а вказаний протокол було складено саме відносно нього, сумнівів не викликає.

Посилання апелянта на те, що з протоколу про адміністративне правопорушення неможливо встановити, порушення якого саме пункту ПДР йому інкриміноване, не відповідають дійсному змісту протоколу, у якому чітко зазначено про порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.5 ПДР.

Апеляційні доводи ОСОБА_1 про те, що фактично його не було відсторонено від керування транспортним засобом, суд апеляційної інстанції вважає такими, що не обгрунтовують апеляційні вимоги, оскільки вказана обставина не стосується підстав притягнення останнього до адміністративної відповідальності і не спростовує їх наявності.

Апеляційним судом не встановлено порушень Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 року № 1103, а також Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09.11.2015 року № 1452/735, допущених під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, у зв`язку з чим відповідні доводи апеляційної скарги є неприйнятними.

Всі інші доводи апеляційної скарги судом апеляційної інстанції оцінюються критично, оскільки вони наявними в матеріалах провадження доказами не підтверджуються, мають формальний характер та спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Під час апеляційного перегляду не встановлено порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Зважаючи на викладене, вважаю за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. 294 КУПАП, суддя апеляційного суду, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 квітня 2024 року щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду А.А. Мазниця