Справа № 456/5019/23 Головуючий у 1 інстанції: Бораковський В.М.
Провадження № 33/811/172/24 Доповідач: Романюк М. Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2024 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Романюка М.Ф, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18 січня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн 80 копійок.

Згідно з постановою судді, ОСОБА_1 , 25.09.2023 о 21 год. 01 хв. в м.Стрий, вул.Львівська, 158, керував транспортним засобом марки «VolkswagenCaddy», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, від проходження огляду на визначення стану сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі водій відмовився, чим порушив вимоги пункту 2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена частиною 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з даною постановою особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 провадження у справі закрити за відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог апелянт покликається на те, що суд прийшов до помилкового висновку, що він керував транспортним засобом та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння.

Зауважує, що відеозапис з нагрудної відеокамери поліцейського відображають події біля автомобіля, а інші відеозаписи здійснювались приватним телефоном.

Звертає увагу на те, що відеозаписі не зафіксовано сам факт керування транспортним засобом. Крім того, рапорт працівника поліції не може вважатися належним і допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення, оскільки рапорт містить підтвердження того, що інспектором поліції транспортний засіб не зупинявся, а його помітили сторонні особи, які проїжджали повз стоячий автомобіль.

В судове засідання ОСОБА_1 та його захисник адвокат Івануса М.І. не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про час та місце апеляційного розгляду.

Апеляційний суд зазначає, що справа за апеляційною скаргою ОСОБА_1 призначалась вісім разів, а саме: 16.02.2024., 01.03.2024., 15.03.2024, 29.03.2024, 12.04.2024, 26.04.2024, 30.04.2024, 16.05.2024, проте ОСОБА_1 та його захисник адвокат Івануса М.І. не з`явилися.

Про слухання справи 04 червня 2024 року ОСОБА_1 передано телефонограму захиснику Іванусу М.І. для повідомлення ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи.

Крім того, на офіційному сайті Львівського апеляційного суду було розміщено оголошення про виклик в судове засідання ОСОБА_1 на 04.06.2024.

Відповідно до вимог Конвенції про захист прав і свобод людини розгляд справи повинен відбутися в розумний строк, тривалість якого залежить від складності справи, загальної сукупності доказів, які необхідно дослідити, процесуальної поведінки учасників судового розгляду та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та інших обставин.

Особи, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення, розпоряджаються своїми правами на власний розсуд, однак користуватися ними повинні сумлінно в межах процесуального закону відповідно до їх призначення і тією мірою і в тих формах, які необхідні для досягнення мети провадження у справі.

Крім того, статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України» зазначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, своєю поведінкою та діями сприяти як найшвидшому судовому розгляду, чого в діях ОСОБА_1 не вбачається.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" від 07.07.1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій, направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство.

У цьому контексті суд також звертає увагу, що апеляційний перегляд здійснюється за апеляційною скаргою особи, яка її подала, а вона в першу чергу мала б цікавитися питаннями призначення судових засідань у справі.

Слід також зазначити, що у відповідності до ст.11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» інформація про кожне судове засідання, оприлюднювалася на офіційному веб-порталі Судової влади України та ОСОБА_1 не був позбавлений об`єктивної можливості дізнатися про дати судових засідань, користуючись відкритим безоплатним цілодобовим доступом до вказаного сайту.

Відповідно до відомостей, які містяться в матеріалах справи ОСОБА_1 будь-яким чином не цікавився станом розгляду його апеляційної скарги. Будь-яких клопотань через канцелярію суду, в тому числі, про відкладення розгляду справи, не подавав.

Отже, ОСОБА_1 був обізнаний про розгляд апеляційної скарги у Львівському апеляційному суді, належним чином повідомлений про місце, час та дату судового розгляду, скористався своїм правом на захист, уклавши угоду з захисником ОСОБА_2 , проте до судового засідання не з`явився.

За наведеного, з огляду на положення ч. 6 ст. 294 КУпАП, вважаю за можливе розглянути справу за їх відсутності, оскільки їх неявка не є перешкодою для розгляду справи.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до наступного.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції дотримався всіх вказаних вимог закону, оскільки встановив обставини, які мають значення для об`єктивного та всебічного розгляду справи.

Висновок судді про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, а саме:

- протоколом серії ААД №279499 від 25.09.2023, який складений особою, яка має право складати протоколи про адміністративні правопорушення, його зміст відповідає вимогам ст. 256 КУпАП і сумнівів у достовірності занесених у них даних не викликає, на час розгляду справи ніким не спростовані;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, з якого вбачається, що огляд ОСОБА_1 проведено у зв`язку з виявленням у нього ознак алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння рук, почервоніння обличчя, порушення координації рухів. Пройти огляд ОСОБА_1 відмовився, що зафіксовано нагрудною камерою поліцейського (а.с.4);

- направленням, яке підтверджує скерування ОСОБА_1 до закладу охорони здоров`я КНП «Стрийська ЦРЛ» з метою його огляду для виявлення стану сп`яніння, та в якому зазначено, що огляд не проводився (а.с.5);

- рапортом інспектора Стрийського РУП, яким зафіксовано повідомлення зі служби 102, що надійшло від невідомої особи про те, що на мості автомобіль Фольксваген Кадді, білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , рухався з порушенням ПДР (а.с.7);

- рапортом поліцейського ВРПП Стрийського РУП від 25.09.2023, в якому зазначено, що 25.09.2023 під час несення служби поступило повідомлення про рух транспортного засобу Фольксваген Кадді, д.н.з. НОМЕР_1 , в м.Стрий по вул.Львівська, із порушенням ПДР. На місці події було встановлено водія по базі ІПНП, ним виявився ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 . Під час спілкування у нього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, однак пройти огляд водій у встановленому законом порядку відмовився, а тому на нього було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП ( а.с. 10);

- відеозаписом який міститься на компакт-диску, на якому зафіксовано як працівники поліції запропонували водію ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, однак ОСОБА_1 відмовився пройти у встановленому законом порядку огляд.

Аналізуючи відомості цих доказів у справі, апеляційний суд дійшов висновку, що вони узгоджуються між собою та беззаперечно свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до п. 2.5 ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

А тому, відмовляючись від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1ст. 130 КУпАП.

Не заслуговують на увагу посилання ОСОБА_1 на те, що матеріали справи не містять доказів того, що він керував транспортним засобом, оскільки в наявному в матеріалах справи відеозаписі із нагрудної камери поліцейського об`єктивно зафіксовані обставини адміністративного правопорушення та в достатньому обсязі для вирішення питання про наявність події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Так, з оглянутого судом відеозапису з бодікамери вбачається, що ОСОБА_1 не заперечує, що керував транспортним засобом та зазначає, що «їхав від жінки».

Окрім того, такі доводи ОСОБА_1 були предметом дослідження суду першої інстанції та отримали належну правову оцінку, з якою апеляційний суд погоджується.

Всі інші доводи апеляційної скарги судом апеляційної інстанції оцінюються критично, оскільки наявними в матеріалах справи доказами не підтверджуються, мають формальний характер та зводяться до власної оцінки фактичних обставин справи та зібраних у справі доказів, при цьому, захисник оцінює ці докази вибірково, ігноруючи при цьому їх сукупність.

Судом враховується рішення Європейського суду з прав людини у рішенні від 29 червня 2007 року у справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства», за яким будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, ОСОБА_1 , реалізуючи своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

З урахуванням викладеного, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а постанова суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

постановив:

постанову судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18 січня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін, а апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя М.Ф. Романюк