Номер провадження: 33/813/1139/24
Номер справи місцевого суду: 523/238/24
Головуючий у першій інстанції Шкуренков М. В.
Доповідач Артеменко І. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2024 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Артеменко І.А.,

за участю: секретаря судового засідання Подуст Т.П.,

особи, яка притягається до відповідальності,- ОСОБА_1 ,

захисника - Гармаш М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Гармаш Михайла Юрійовича в інтересах ОСОБА_1 на постанову Суворовського районного суду м.Одеси від 18 березня 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП,

встановив:

Короткий зміст судового рішення

Постановою Суворовського районного суду м.Одеси від 18.03.2024 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 605,60 грн.

ОСОБА_1 визнано винним у порушенні п.2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10.01.2001 №1306 (далі-ПДР), які полягали в тому, що він 03.12.2023 о 10.14 (помилково зазначено о 23:10), керував автомобілем марки «Мерседес», держномер НОМЕР_1 , біля будинку 11/5 по вулиці Паустовського в місті Одесі з ознаками наркотичного сп`яніння (зіниці очей не реагують на світло, порушення мови та координації рухів). Від проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі відмовився, що було зафіксовано на відеореєстратор камери №471210.

Короткий зміст доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі захисник Гармаш М.Ю. в інтересах ОСОБА_1 просив скасувати постанову Суворовського районного суду м.Одеси від 18.03.2024, закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги, захисник послався на те, що:

- судом першої інстанції поверхово розглянуто справу, не було здійснено повного, всебічного та об`єктивного дослідження її обставин, неправильно застосовано положення ст.ст.130,266 КУпАП, не застосовано ст.ст.19,62 Конституції, а висновки суду ґрунтуються на сумнівних та недопустимих доказах;

- докази, долучені до протоколу, не підтверджують обставин, зазначених у фабулі протоколу, зокрема щодо наявності ознак наркотичного сп`яніння, поліцейські не застосовували будь-яких джерел світла для визначення реакції зіниць очей, тому протокол є недопустимим та неналежним доказом по справі;

- в матеріалах справи відсутній факт відмови від проходження огляду в установленому законом порядку. З наявного відеозапису вбачається, що працівник поліції вказував на наявність запаху спирту від водія, тому поліцейський повинен був провести огляд на стан сп`яніння із застосуванням технічних засобів на місці зупинки, на що ОСОБА_1 був згодний, і лише у разі відмови від такого огляду або незгоди з його результатами пропонувати огляд у закладі охорони здоров`я;

-вимога інспектора патрульної поліції до ОСОБА_1 про необхідність проходження огляду на стан сп`яніння є безпідставною, незаконною та необґрунтованою, а також не відповідає встановленому законом порядку, що свідчить про відсутність складу адмінправопорушення за ст.130 КУпАП. Зазначає, що наявність запаху спирту (алкоголю) є спеціфічною ознакою саме алкогольного сп`яніння;

-відсутність в матеріалах справи направлення до медзакладу свідчить про наявність сумнівів у доведеності вини у вчиненні правопорушення, яке полягає у відмові від проходження огляду на стан сп`яніння;

- судом порушено п.1 ст.6 Конвенції, перебираючи на себе обов`язки щодо підтримання обвинувачення, не залучив до участі у справі прокурора.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 та захисник Гармаш М.Ю. підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції, заслухавши особу, що притягується до адміністративної відповідальності, та в його інтересах захисника, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції - без змін, з огляду на таке.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

За ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги (ч.7 ст.294 КУпАП).

Аналіз матеріалів справи свідчить про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за кваліфікуючими ознаками: відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння повністю доведена та підтверджується доказами:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 732799 від 03.12.2023, яким зафіксовано, що ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Мерседес», держномер НОМЕР_1 , біля будинку 11/5 по вулиці Паустовського в місті Одесі з ознаками наркотичного сп`яніння (зіниці очей не реагують на світло, порушення мови та координації рухів). Від проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі відмовився, що було зафіксовано на відеореєстратор камери №471210. Протокол підписано ОСОБА_1 з наданням власних пояснень: «принимал лекарство»;

- відеозаписом портативного відеореєстратору нагрудної камери, яким зафіксовано зупинення транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , під час спілкування інспектор поліції виявив у ОСОБА_1 ознаки сп`яніння та наголосив їх водієві, а саме: почервоніння очей, розширені зіниці очей, запах «то лі алкоголю, то лі чого», сонний, тремтіння пальців рук. Поліцейський дійшов висновку, що у водія наявні ознаки саме наркотичного сп`яніння, у зв`язку з чим запропонував водієві пройти огляд на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я, на що останній однозначно неодноразово відмовився, пояснивши, що він не спав, після зміни, хворіє на ангіну, вживає ліки та погодився пройти огляд на місці зупинки за допомогою спеціальних технічних засобів, на що поліцейський наголосив про наявність у нього підозри про перебування водія у стані наркотичного сп`яніння, що передбачає обов`язковість проведення огляду в медзакладі. Водій відмовився від проходження огляду в медзакладі. Поліцейський роз`яснив водієві про складання протоколу за відмову від проходження огляду, після складання якого, водій надав свої пояснення, підписав протокол та отримав його копію, від керування транспортним засобом водій був відсторонений;

- довідками про відсутність повторності вчинення адмінправопорушення та про отримання посвідчення водія.

Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

До учасників дорожнього руху належать, зокрема, водії (ч.2 ст.14 Закону України "Про дорожній рух").Учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух (абз.2,4 ч.5 ст.14 Закону України "Про дорожній рух"). Одним із таких органів державного контролю є Національна поліція (ст.52 цього Закону).

За змістом абзаців 3 та 5 ч.2 ст.16 вказаного Закону водій зобов`язаний: виконувати передбачені законом вимоги поліцейського, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами; не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (пункт 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 з подальшими змінами).

Отже, водій зобов`язаний виконувати обов`язки, визначені Законом України "Про дорожній рух" і Правилами дорожнього руху, зокрема передбачений вказаним законом обов`язок виконувати розпорядження поліцейського, яке він дає на підставі цих Правил чи інших нормативних актів. Одним із таких розпоряджень поліцейського є вимога пройти саме медичний огляд з метою встановлення стану наркотичного сп`яніння.

За змістом ч.6 ст.266 КУпАП направлення особи для огляду на стан наркотичного сп`яніння і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан наркотичного сп`яніння, оформлення результатів такого огляду, регулюються Інструкцією № 1452/735 та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 № 1103 з подальшими змінами (далі Порядок № 1103). Приписи Інструкції № 1452/735 та Порядку № 1103 застосовуються у системному зв`язку як між собою, так і з приписами інших нормативних актів.

Огляд проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку) (п.3 Порядку № 1103, п.6 розділу І Інструкції № 1452/735).

За наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (пункт 1 розділу ІІ Інструкції № 1452/735).

Пункт 3 розділу І Інструкції № 1452/735 визначає ознаки алкогольного, а не наркотичного сп`яніння. Ознаки останнього визначені у пункті 4 розділу І Інструкції № 1452/735. Отже, саме у випадку алкогольного сп`яніння передбачений огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів на місці зупинки транспортного засобу. Вказане підтверджує назва та зміст розділу ІІ Інструкції № 1452/735 "Проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським і оформлення його результатів", який регламентує проведення поліцейським огляду на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів на місці зупинки транспортного засобу.

Тому приписи розділу ІІ Інструкції № 1452/735 щодо огляду на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів на місці зупинки транспортного засобу незастосовні до процедури проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння, а тільки алкогольного. На це вказує і пункт 12 розділу ІІ Інструкції № 1452/735, відповідно до якого у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції № 1452/735, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я. Тобто не проводить огляду на стан таких різновидів сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів на місці зупинки транспортного засобу.

Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я (абзац перший пункту 6 Порядку № 1103).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 КУпАП (пункт 7 розділу І Інструкції № 1452/735).

Наведені приписи абзацу першого пункту 6 Порядку № 1103 і пункт 7 розділу І Інструкції № 1452/735 за змістом розділів І та ІІ Інструкції № 1452/735 застосовні до тих випадків, коли огляд поліцейським на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу в Інструкції № 1452/735 передбачений, тобто для випадків алкогольного сп`яніння.

Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я (частина друга та речення перше частини третьої статті 266 КУпАП).

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним (ч.5 ст. 266 КУпАП).

Ці приписи ст.266 КУпАП, якщо їх застосовувати без системного зв`язку з наведеними вище приписами Порядку № 1103 й Інструкції № 1452/735, а також не враховувати мету адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП і процедур, встановлених задля фіксації відповідних правопорушень, справді можуть допускати таке буквальне тлумачення, за якого огляд водія із використанням спеціальних технічних засобів на місці зупинки транспортного засобу поліцейський проводить у випадку кожного виду сп`яніння, а не тільки алкогольного, на що посилається захисник. Проте згідно з ч.6 ст.266 КУпАП направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Тому у кожному випадку направлення водія для такого огляду до закладу охорони здоров`я та проведення такого огляду суд має з`ясувати, чи дотриманий відповідний порядок.

Апеляційний суд критично оцінює доводи захисника про те, що відсутність належного забезпечення поліцейських спеціальними засобами для проведення огляду водіїв саме на стан наркотичного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу не повинна бути покладена в провину ОСОБА_1 та свідчить про відсутність в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Захисник не навів жодних аргументів на користь того, що саме такі спеціальні засоби як Draeger Drug Test 5000,на які він посилається, за законом поліцейські повинні були мати як частину їхнього спорядження.

Складання працівниками патрульної поліції відносно громадян ОСОБА_1 протоколу про адміністративну правопорушення та направлення цього протоколу до суду означає, що поліцейські розуміли приписи відповідних нормативних актів так, що медичний огляд водія на стан наркотичного сп`яніння можливий саме без попереднього огляду з використанням спеціальних технічних засобів на місці зупинки транспортного засобу. Аргументи, які посадова особа УПП в Одеській області навела у протоколі про адміністративне правопорушення, оцінюються судом у встановленому порядку.

Отже, на місці зупинки поліцейський може здійснити лише огляд водія на стан алкогольного сп`яніння з використання спеціальних технічних засобів. У даному випадку поліцейський наголосив, що у нього є підстави вважати, що ОСОБА_1 перебуває у стані наркотичного сп`яніння, що вимагає проведення огляду лише у медичному закладі.

Слід зазначити, що деякі ознаки алкогольного та наркотичного сп`яніння з огляду на положення п.п.3,4 розділу 1 Інструкції є ідентичними (зокрема : порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці). Так, за п.4 Інструкції ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є:

- наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота);

- звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло;

- сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови;

- почервоніння обличчя або неприродна блідість.

З огляду на вказане ознака розширені зіниці очей, яку, серед інших, виявив поліцейський у ОСОБА_1 , відносяться саме до ознак наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

При цьому, за положеннями Інструкції визначення ознак щодо можливості знаходження водія у стані сп`яніння відноситься до виключної компетенції поліцейських, а перевірка наявності чи відсутності у водія такого стану в порядку медичного огляду у відповідному медичному закладі.

Доводи захисника про те, що поліцейські взагалі не проводили на місці огляд особи на наявність ознак наркотичного сп`яніння не знайшли свого підтвердження.

Встановивши у водія ознаки сп`яніння: зіниці очей розширені, не реагують на світло, тремтіння пальців рук, порушення мови, поліцейські запропонували пройти у встановленому порядку огляд на стан сп`яніння у медичному закладі.

Слід зазначити, що проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння має обов`язково відбуватись у закладі охорони здоров`я, а не на місці зупинки, як зазначає захисник, оскільки відповідно до положень п.7 розділу ІІІ Інструкції передбачено, що проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обов`язкове. Будь-якого іншого способу проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння, окрім як у закладі охорони здоров`я з обов`язковим проведенням лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу чинним законодавством не передбачено.

Нормами законодавства передбачено порядок оформлення відмови водія транспортного засобу від проведення огляду на стан сп`яніння. При цьому, відмова від проходження огляду на стан сп`яніння утворює самостійний склад адміністративного правопорушення за ст.130 КУпАП.

Відтак, законом встановлено, що у випадку відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, поліцейський складає протокол про адміністративне правопорушення за порушення водієм п.2.5 ПДР України.

Відповідно до ч.2 ст.266 КУпАП під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У виконання вищевказаних вимог КУпАП до матеріалів справи відеозаписи з нагрудної камери поліцейського щодо обставин складання адміністративного протоколу відносно ОСОБА_1 .

Відповідно до Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України № 1026 від 18.12.2018, портативний відеореєстратор пристрій, призначений для запису, зберігання та відтворення відеоінформації, технічні характеристики та особливості конструкції якого дають змогу закріпити його на форменому одязі поліцейського. Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища.

Апеляційний суд вважає, що відеозаписи, залучені інспекторами поліції як безумовний доказ у справі, повністю відповідають вимогам Інструкції. В даному випадку, до матеріалів адміністративного провадження приєднано відеозапис, який стосується безпосередньо відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, починаючи з моменту зупинки авто до моменту вручення водієві копії протоколу, тобто повністю відображають події, які відбулися 03.12.2023.

Оглянутий відеозапис дає можливість встановити його узгодженість з іншими даними, що містяться в протоколі, а тому апеляційний суд приймає його як належний та допустимий доказ у справі, оскільки він підтверджує факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та його відмову від проходження у встановленому порядку огляду на стан сп`яніння.

Наявними відеозаписами підтверджено, що під час спілкування з водієм працівник поліції виявив у нього ознаки сп`яніння. Зокрема, поліцейський виявив у водія розширені зіниці очей, почервоніння очей, тремтіння пальців рук, специфічний запах, врахував пояснення водія щодо вживання ліків, та на підставі наведеного дійшов висновку про наявність у водія ознак наркотичного сп`яніння, тому запропонував проїхати до медустанови для проведення огляду лікарем. При цьому, поліцейський повідомив водієві про підозру щодо його перебуває у стані наркотичного сп`яніння з огляду на виявлені ознаки. Працівником поліції було роз`яснено наслідки відмови від проходження такого огляду. Водій ОСОБА_1 погодився пройти огляд на місці, на що поліцейський повідомив, що огляд на стан наркотичного сп`яніння перевіряється у медичному закладі шляхом здачі аналізів та запропонував йому проїхати до медзакладу, на що ОСОБА_1 однозначно неодноразово відмовився від слідування до медичного закладу для проходження огляду на стан сп`яніння, що зафіксовано відеозаписами та підтверджено ним у судовому засіданні апеляційної інстанції.

Отже, наявним відеозаписом чітко зафіксований факт пропозицій пройти огляд на стан сп`яніння в медзакладі та факт відмови водія від проходження такого огляду, вказані обставини у встановленому процесуальним законом порядку не спростовані. Об`єму наявних відеозаписів достатньо для перевірки встановлених судом обставин відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку.

Слід зауважити, що під відмовою від проходження огляду на стан сп`яніння необхідно розуміти свідоме і категоричне не бажання особи пройти відповідний огляд, яке базується на його внутрішньому переконанні про відсутність необхідності проходити цей огляд в силу існування певних мотивів відомих цій особі і може проявлятися як у активній, так і у пасивній формі.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, є порушенням вимог п.2.5 Правил дорожнього руху і утворює самостійний склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, про що водієві було роз`яснено працівником поліції.

Мотиви відмови водія від виконання вимоги поліцейських у відповідності до пункту 2.5 ПДР України правового значення не мають. Наслідком такої відмови є складення відносно водія протоколу про адміністративну відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Тому погодження водія пройти огляд на місці зупинки за допомогою спеціальних технічних засобів, не мають правового значення, оскільки у нього виявлені ознаки наркотичного сп`яніння, перевірка стану якого здійснюється виключно у медичному закладі, від проходження якого водій однозначно відмовився.

Твердження захисника про те, що ОСОБА_1 не відмовлявся від огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку спростовуються наявними відеозаписами, які переглянуті судом апеляційної інстанції в судовому засіданні. Слід відмітити, що відмова від проходження огляду на стан сп`яніння є правопорушенням з формальним складом, тобто є закінченим саме з моменту висловлення особою відмови від проходження відповідного огляду.

При виявленні ознак наркотичного сп`яніння у водія ОСОБА_1 у поліцейського виникла законна вимога до останнього щодо проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, а у водія відповідно виник обов`язок пройти такий огляд, невиконання якого є порушенням п. 2.5 ПДР України.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо відсутності у нього видимих ознак наркотичного сп`яніння з посиланням на відеозапис, оскільки за обставин відмови від законної вимоги щодо проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння перевірці підлягає факт саме порушення водієм п 2.5 ПДР, а не факт перебування чи ні у такому стані.

З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги щодо відсутності факту відмови від проходження огляду та безпідставності вимоги поліцейського щодо проходження такого огляду не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Всі досліджені докази вказують, що водій відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в цілому.

Таким чином, у даній справі мала місце належна правова процедура та законний алгоритм проведення огляду водія на стан наркотичного сп`яніння, а посилання апелянта на порушення такого порядку є безпідставними.

Доводи захисника щодо недопустимості та неналежності протоколу про адміністративне правопорушення як доказу безпідставні та ґрунтуються на суб`єктивному тлумачення правової норми.

Так, ст.256 КУпАП регламентує зміст протоколу про адміністративне правопорушення. Наявний в матеріалах справи протокол про адміністративне правопорушення складений у відповідності до норм ст.256 КУпАП. Протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою у відповідності до вимог Інструкцій, Кодексу України про адміністративні правопорушення, Закону України «Про національну поліцію», зауважень до нього подано не було.

Посилання захисника на судову практику судів першої інстанції України не має правового значення, оскільки наведені постанови не мають відношення до розгляду даної справи за відсутності на території України прецедентного права.

Доводи апеляційної скарги про те, що до матеріалів справи не долучено направлення особи на проходження обстеження щодо стану сп`яніння, є безпідставними, оскільки водій відмовився від проходження медичного обстеження. Отже, відсутність направлення на огляд за умов встановленого факту відмови від проходження огляду правого значення не має.

Крім того, системний аналіз положень ст. 266 КУпАП, вищезазначених Інструкції та Порядку дає підстави стверджувати про те, що письмове направлення на проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я складається поліцейським у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом на проведення огляду поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів на місці зупинки або в разі незгоди з результатами такого огляду (п.п 8, 12 Інструкції; п. 6 Порядку), проте не у випадку зафіксованої належним чином відмови від проходження такого огляду в закладі охорони здоров`я загалом.

Слід звернути увагу, що дане направлення є лише підставою для проведення огляду в закладі охорони здоров`я та надається лікарю вказаного закладу. При цьому, ОСОБА_1 фактично відмовився від огляду в закладі охорони здоров`я.

Також, сам бланк направлення (додаток 1 до Інструкції) не містить будь-яких даних щодо відмови водія від проходження огляду в медичному закладі, у зв`язку з чим суд вважає, що відсутність в матеріалах справи направлення не є беззаперечним доказом порушення з боку працівника поліції порядку направлення водія для огляду на стан сп`яніння, не спростовує порушення ОСОБА_1 п. 2.5 ПДР України та не тягне за собою безумовного скасування прийнятого судового рішення.

Посилання захисника щодо не відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом спростовується переглянутим судом апеляційної інстанції відеозаписом та відповідною відміткою на протоколі про адміністративне правопорушення від 03.12.2023.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що судом порушено принцип безсторонності, оскільки до участі у справі не було залучено сторону обвинувачення, а відтак, суд перебрав ці повноваження на себе, то апеляційний суд критично оцінює вказані доводи, з огляду на таке.

Згідно з ч.5 ст.7 КУпАП прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Положення ч.5 ст.7, ч.1 ст.287 КУпАП кореспондують з положеннями Закону України «Про прокуратуру», згідно з якими однією із функцій прокуратури є нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян (п.4 ч.1 ст.2 Закону України «Про прокуратуру»).

Апеляційний суд звертає увагу, що санкція ч.1 ст.130 КУпАП не передбачає обмеженням особистої свободи громадян й відповідно обов`язкової участі прокурора у розгляді даної справи.

Відповідно до ст.250 КУпАП участь прокурора є обов`язковою у розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 1724 - 1729, 1729-2 цього Кодексу.

За положеннями ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На час розгляду цієї справи законом не передбачена обов`язкова участь прокурора у справі про адміністративне правопорушення за ст.130 КУпАП, тому апеляційний суд не вбачає з боку суду першої інстанції жодних процесуальних порушень під час розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП. Суд діяв у межах своїх повноважень, виконуючи вимоги ст.245 КУпАП щодо своєчасного повного і об`єктивного з`ясування обставин справи та вирішення її у точній відповідності з законом.

Разом з цим апеляційний суд приймає до уваги висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.08.2023 у справі № 208/712/19 та зазначає, що уповноважений орган Національної поліції на стадії досудового оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення фактично виконував функцію обвинувачення та разом із протоколом скерував до суду одержані ним письмові докази. У клопотанні про закриття справи захисник Гармаш М.Ю. виклав власну позицію про невинуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення. Як правоохоронний орган, що на етапі досудового провадження виконував функцію сторони обвинувачення, так і сторона захисту обґрунтовували свої позиції у особистих поясненнях захисника в судовому засіданні суду першої інстанції, письмових документах, поданих до суду в обсязі, який кожна сторона вважала необхідним та достатнім, і перед судом обидві були в однаковому становищі.

ОСОБА_1 під час судового провадження був забезпечений кваліфікованою юридичною допомогою та мав достатній час і можливості для підготовки свого захисту. Таким чином, ОСОБА_1 повною мірою скористався своїми правами обстоювати у суді власну позицію на рівних умовах з уповноваженим державним органом, захищатися всіма передбаченими законом засобами, у тому числі оспорювати докази, і бути почутим судом.

Апеляційний суд зазначає, що під час судового розгляду в суді першої інстанції судом не досліджувались будь-які нові докази, які б не були вже долучені працівниками поліції до протоколу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, суд першої інстанції не перебирав на себе функцію обвинувачення, оскільки судом оцінювались лише ті докази, які були зібрані працівниками поліції, нові докази судом витребувано не було й, відповідно, оцінку таким новим доказам також надано не було.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про те, що судом першої інстанції було розглянуто справу і прийнято рішення на основі повного, всебічного, об`єктивного й неупередженого дослідження й аналізу матеріалів, направлених правоохоронним органом, а також доводів та аргументів сторони захисту.

Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Апеляційний суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14.02.2008 у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 06.12.1998, згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Оцінюючи сукупність наявних в справі доказів, апеляційний суд дійшов висновку, що наявності підстав для закриття провадження у справі повністю спростовуються сукупністю досліджених в суді доказів у справі та відповідно розцінюються як такі, що спрямовані на уникнення від адміністративної відповідальності.

Інших переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та були підставою для скасування або зміни оскаржуваної постанови суду, апелянтом не наведено і під час апеляційного розгляду не встановлено.

Судом враховано, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2007 року у справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, ОСОБА_1 , реалізуючи своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

При цьому, апеляційний суд також звертає увагу на те, що адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 КУпАП, відноситься до тих правопорушень, яке за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та є небезпечним як для самого правопорушника так і для інших учасників дорожнього руху.

Враховуючи положення ст.251 КУпАП, матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 містять достатньо фактичних даних, які свідчать про обґрунтованість висновку суду щодо доведеності вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи та не спростовуються доводами апеляційної скарги.

За таких обставин, постанова суду є законною та обґрунтованою, у зв`язку з чим відсутні підстави для її скасування, а тому апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Гармаш Михайла Юрійовича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Суворовського районного суду м.Одеси від 18 березня 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду І.А. Артеменко