ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/1370/23

26 квітня 2024 року м.Костопіль

Костопільський районний суд Рівненської області в особі судді Грипіч Л.А.

розглянувши матеріали, що надійшли від Відділення поліції №2 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, посвідчення водія НОМЕР_1 , видане 05.01.2011 ВРЕР ДАІ м.Костопіль, не працює, зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення

ВСТАНОВИВ:

30 квітня 2023 року о 13:05 год., у м.Костопіль по вул.Грушевського 154, інспектором СРПП Відділення поліції №2 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області складено відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , протокол серії ААД №119142 про адміністративне правопорушення, з якого вбачається, що 30 квітня 2023 року, о 12 год 50 хв, в м.Костопіль по вул.Грушевського 154, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом Ford Transit, державний номерний знак НОМЕР_2 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Alcotest №6810», що підтверджується тестом №4038 від 30.04.2023, результат огляду становить 2,49% проміле, чим порушив вимоги п.2.9«а» Правил дорожнього руху України.

Такі дії ОСОБА_1 попередньо кваліфіковані за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

ОСОБА_1 подав до суду клопотання у якому вказав, що є батьком особи з інвалідністю дочки ОСОБА_2 , 1992 року народження, яка визнана недієздатною, її опікуном призначеного його дружину ОСОБА_3 Дочка не може сама пересуватись через хворобу і позбавлення його права керування позбавить його можливості пересування дочки. Вказує, що усвідомив вчинене правопорушення, глибоко розкаюється. Просить врахувати наведені обставини при вирішенні питання про його притягнення до відповідальності. На підтвердження пояснень надав: копію свідоцтва про народження ОСОБА_2 , у якому він записаний батьком; копію посвідчення інваліда дитинства І-ї групи серії НОМЕР_3 від 29.03.2011; копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0959674 від 13.12.2018; копію індивідуальної програми реабілітації інваліда №27/і;12/і вікової категорії від 18 років та старше від 29.11.2018; копію рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 12.08.2019 у справі №564/2608/18, яким ОСОБА_2 визнано недієздатною, встановлено опіку над нею та призначено ОСОБА_3 її опікуном; копію рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 12.04.2022 у справі №564/2343/21, яким продовжено строк дії рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 12.08.2019 у справі №564/2608/18 на два роки.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, причини неявки не повідомив.

Відповідно до ч.2 ст.268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, при розгляді справи про адміністративні правопорушення за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не є обов`язковою.

Суд, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши протокол та матеріали, додані до протоколу, дійшов наступних висновків.

Так судом встановлено, що 30 квітня 2023 року, о 12 год 50 хв, в м.Костопіль по вул.Грушевського 154, ОСОБА_1 , керував транспортним засобом Ford Transit, державний номерний знак НОМЕР_2 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Alcotest №6810», що підтверджується тестом №4038 від 30.04.2023.

Вказане підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №550529 від 30.04.2023, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 30.04.2023, направленням водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуванням під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 30.04.2023, тестом газоаналізатора «Alcotest Drager №6810» ARAM №2233 від 30.04.2023 з результатом огляду 2,49%.

Відповідно до вимог п.2.9«а» Правил дорожнього руху, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративна відповідальність настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

При цьому суд враховує, що факту вчинення порушення ОСОБА_1 не заперечував.

Відтак, суд дійшов переконливого висновку про те, що вина ОСОБА_1 в порушенні вимог пункту 2.9«а» Правил дорожнього руху України, за яке передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доведена дослідженими в судовому засіданні доказами.

При накладенні адміністративного стягнення, суд враховує характер скоєного правопорушення, особу правопорушника, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Відповідно до ст.24 Кодексу України про адміністративні правопорушення, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ст.23 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

На підставі ст.33 Кодексу України про адміністративні правопорушення, при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Отже, відповідно до ст.34 Кодексу України про адміністративні правопорушення обставиною, що пом`якшує відповідальність ОСОБА_1 визнається щире розкаяння.

Відповідно до ст.35 Кодексу України про адміністративні правопорушення обставин, що обтяжують відповідальність ОСОБА_1 , судом не встановлено.

Так, адміністративне стягнення має на меті покарання порушника, запобігання скоєнню нових правопорушень. Проте покарання не є самоціллю, воно виступає необхідним засобом виховання правопорушника і запобігання правопорушенням.

Згідно з положеннями ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до ст.9 Конституції України, а також ст.17 Закону України "Про міжнародні договори" від 22.12.1993 року, міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є часткою національного законодавства України.

Також передбачається, що якщо міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, які передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України. Тобто в такому випадку міжнародно-правові норми мають пріоритетне значення.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала Європейську Конвенцію "Про захист прав людини і основоположних свобод", а також Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, які є невід`ємною частиною Конвенції, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського Суду з прав людини по всім питанням, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справа "Надточій проти України" від 15 травня 2008 року). ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У рішенні "Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії" від 23.10.1995 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення "кримінального обвинувачення". Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки "право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності" (рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Маліге проти Франції" від 23 вересня 1998 року).

Європейський Суд з прав людини у справі "Скоппола проти Італії" від 17 вересня 2009 року зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. При цьому ЄСПЛ вважає, що будь-яке втручання у право власності обов`язково повинне відповідати принципу пропорційності. "Справедливий баланс" має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе "індивідуальний надмірний тягар" (рішення у справі від 02 листопада 2004 року "Трегубенко проти України").

Частина 2 ст.61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Системний аналіз та юридичний зміст положень ч.2 ст.61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа. Відмінність у складі правопорушення (як в цілому, так і в конкретних його елементах) дає підстави для притягнення особи до різних видів юридичної відповідальності. Також, юридична відповідальність встановлюється за скоєння конкретного правопорушення конкретною особою, тобто вона має індивідуальний характер і характеризується, зокрема, наявністю системи покарань та стягнень, можливістю призначення більш м`якого покарання та звільнення від нього тощо. Цей принцип забезпечується можливістю застосування виду юридичної відповідальності в залежності від ступеня суспільної небезпечності скоєного правопорушення. При цьому, принцип індивідуалізації відповідальності знаходить також свій вираз в тому, що при призначенні покарання (стягнення) мають враховуватися всі особливості та обставини справи, характер правопорушення, ступінь здійснення винною особою протиправного наміру, ступінь вини, властиві їй індивідуальні риси, спосіб життя, мотиви скоєння правопорушення і інше.

У Кодексі України про адміністративні правопорушення відсутня стаття, яка б передбачала можливість призначення більш м`якого стягнення, ніж передбачено законом. Проте, діючий Кримінальний кодекс України має відповідну статтю про призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.

Разом з тим, за практикою ЄСПЛ, у випадку, якщо санкції за адміністративні правопорушення є достатньо суворими, то скоєне правопорушення має природу кримінального злочину, а отже, вимоги до його судового розгляду мають відповідати гарантіям та стандартам, встановленим Конвенцією, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінова проти України» від 09.06.2011).

Крім того, ЄСПЛ зауважив, що з огляду на загальний характер законодавчого положення, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення, провадження у таких справах є кримінальними для цілей застосування Конвенції (рішення у справах «Езтюрк проти Німеччини» від 21 лютого 1984 року (пп.52-54), «Лауко проти Словаччини» від 02 вересня 1998 року (пп.56-59), ухвала щодо прийнятності у справі «Рибка проти України» від 17 листопада 2009 року).

Відтак, з урахуванням рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15.05.2008 року, при розгляді даних матеріалів про притягнення до адміністративної відповідальності слід застосувати аналогію права.

Беручи до уваги наведене, з урахуванням особи винного суд, мотивуючи своє рішення, може призначити основне стягнення, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

При прийнятті рішення суд враховує вказані ОСОБА_1 обставини та надані ним письмові докази, зокрема: наявність на утриманні інваліда І-ї групи дочки ОСОБА_2 , 1992 року народження, яка за індивідуальною програмою реабілітації інваліда потребує щорічних обстежень, психіатричної допомоги кожні три місяці, медичного спостереження два рази на рік, фізичної реабілітації впродовж року, лікувального масажу 3-4 рази на рік, технічних та інших засобів реабілітації впродовж року, що за умови наявності права керування у ОСОБА_1 та наявність у його користуванні транспортного засобу потребує його постійного залучення для переміщення дочки до лікувальних закладів для реабілітації регулярно впродовж року.

Також суд враховує, що дії вчинені ОСОБА_1 не спричинили істотної шкоди громадським або державним інтересам. Крім того, будь-яких обставин, що обтяжують відповідальність правопорушника не встановлено.

Враховуючи викладені обставини, визнання ОСОБА_1 вини, особу правопорушника, наявність пом`якшуючих відповідальність обставин та відсутність обтяжуючих обставин, а також той факт, що тяжких наслідків від правопорушення не настало, суд вважає, що останньому слід призначити адміністративне стягнення у вигляді штрафу в межах санкції ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення без позбавлення права керування транспортними засобами.

Так, виходячи з принципу справедливості, який є одним із основних принципів правосуддя, вирішальним у визначенні як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права є пропорційність відповідальності вчиненому правопорушенню.

Суд вважає, що в даному випадку, застосування стягнення у виді позбавлення спеціального права є явно несправедливим, оскільки це не уможливить надання ОСОБА_1 допомоги своїй дочці, яка є інвалідом І-ї групи та в цілому не сприятиме виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття.

Саме таке стягнення, суд вважає, буде необхідним і достатнім для досягнення визначеної ст.23 Кодексу України про адміністративні правопорушення мети виховного впливу та запобіганню вчинення ОСОБА_1 нових правопорушень та пропорційним вчиненому адміністративному правопорушенню.

Згідно статті 40-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Відповідно до ч.5 ст.4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, ставка судового збору становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 605,60 грн. судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.23, 33, 40-1, 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 /сімнадцять тисяч/ гривень, без позбавлення права керування транспортними засобами.

Реквізити для сплати штрафу: Отримувач коштів: ГУК у Рівнен.обл./Рівнен.обл./21081300, Код отримувача (ЄДРПОУ): 38012494, Банк отримувача: Казначейство України (ел. адм. подат.), Рахунок отримувача: UA0017001, Код класифікації доходів бюджету: 21081300.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 605 /шістсот п`ять/ гривень 60 копійок судового збору на реквізити: отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), МФО 899998, Рахунок отримувача: UA0026001, Код класифікації доходів бюджету: 22030106.

Постанова може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення через Костопільський районний суд Рівненської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяЛ. А. Грипіч