КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 754/2994/24 Головуючий у суді І інстанції Татаурова І.М.
Провадження № 33/824/2744/2024 Головуючий у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2024 року Київський апеляційний суд у складі судді Голуб С.А., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 та потерпілого - ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Деснянського районного суду міста Києва від 11 квітня 2024 рокуу справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтями 124, 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 11 квітня 2024 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 122-4 КУпАП, та згідно ст. 36 КУпАП накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 605,50 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 20 лютого 2024 року о 11:50 год., керуючи автомобілем марки «ЗАЗ Lanos», д.н.з. НОМЕР_1 , в м. Києві по вул. Братиславській (перехрестя з вул. Лісова), не дотримався безпечного інтервалу та допустив зіткнення з автомобілем «Ford», д.н.з. НОМЕР_2 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 13.3 ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, тобто порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Крім того, ОСОБА_1 20 лютого 2024 року о 11:50 год., керуючи автомобілем марки «ЗАЗ Lanos», д.н.з. НОМЕР_1 , в м. Києві по вул. Братиславській (перехрестя з вул. Лісова), будучи причетним до ДТП з автомобілем «Ford», д.н.з. НОМЕР_2 , місце події залишив. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.10-А ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-4 КУпАП, тобто залишення місця дорожньо-транспортної пригоди.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що факт вчинення ОСОБА_1 вказаних адміністративних правопорушень підтверджується матеріалами справи та в його діях наявний склад правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, як порушення учасником дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, та передбаченого ст. 122-4 КУпАП, як залишення водієм транспортного засобу на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої він причетний.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, 18 квітня 2024 року потерпілий ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить збільшити ОСОБА_1 міру покарання до максимальної, а саме позбавлення посвідчення водія.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що за скоєне ДТП ОСОБА_1 поніс занадто легке покарання. Після зіткнення він почав тікати, щоб не відповідати за вчинене.

Вважає, що ОСОБА_1 був п`яний і таким чином намагався зберегти від вилучення своє посвідчення водія.

Зазначає, що після погоні ОСОБА_1 залишив свій автомобіль та втік у парк, у зв`язку з чим був викликаний поліцейський патруль і старший офіцер патрульної поліції майор ОСОБА_3 вказував йому на ОСОБА_1 , який півтори години ховався за деревами та стежив за їхніми діями.

У коридорі суду першої інстанції ОСОБА_1 нахабно себе вів, відмовився компенсувати фінансові витрати на ремонт та відновлення пошкодженого автомобіля «Ford». Судом першої інстанції, крім позбавлення посвідчення водія у ОСОБА_1 , також не ухвалено рішення щодо покриття матеріальних витрат на ремонт автомобіля.

Зазначає, що суд в постанові зазначив, що ОСОБА_1 винен лише в тому, що залишив місце події.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив збільшити міру покарання до максимальної, а саме позбавити ОСОБА_1 права керування транспортними засобами.

ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив постанову Деснянського районного суду м. Києва від 11 квітня 2024 року залишити без змін.

Вислухавши пояснення учасників даного провадження, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.

Згідно із ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

За приписами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Суд (суддя), у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Суд першої інстанції у повній мірі врахував положення вищезазначених норм закону.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги ОСОБА_2 , постанова Деснянського районного суду м. Києва від 11 квітня 2024 року в частині визнання винуватим ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 124, 122-4 КУпАП, не оскаржується, а тому відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП в цій частині постанова суду не є предметом апеляційного розгляду.

Будь-яких порушень норм процесуального чи матеріального права, які були б підставою для скасування чи зміни в цій частині постанови суду, не вбачається.

Що ж стосується застосованого до ОСОБА_1 адміністративного стягнення, правильність накладення якого оскаржується потерпілим, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Санкція ст. 122-4 КУпАП тягне за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від одного до двох років, або адміністративний арешт на строк від десяти до п`ятнадцяти діб.

Санкція ст. 124 КУпАП тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Відповідно до ст. 36 КУпАП при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

У справі, яка переглядається, більш серйозним правопорушенням з числа вчинених ОСОБА_1 є залишення місця дорожньо-транспортної пригоди, яке передбачене ст. 122-4 КУпАП.

Одним із видів покарань у розумінні ЄСПЛ є штрафи. Суворість цього примусового заходу оцінюється через його розмір, проте у визначенні правової природи такого заходу для ЄСПЛ важливішою є мета, з якою призначається штраф, ніж його розмір.

У рішенні по справі «Озтюрк проти Туреччини» (Ozturk v Turkey) від 28 вересня 1999 року Європейським судом з прав людини штраф у розмірі 60 DM, був оцінений як покарання, з огляду на цілі його застосування.

Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно із ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

Накладене адміністративне стягнення в кожному конкретному випадку має бути необхідним і достатнім для виправлення правопорушника та попередження вчинення ним нових правопорушень.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

При накладенні стягнення на ОСОБА_1 у виді штрафу, судом першої інстанції в повній мірі були враховані положення ст.ст. 23, 33 КУпАП щодо з`ясування характеру вчиненого правопорушення, особи винного, ступеню його вини, майнового стану.

Відповідно до вимог ч. 9 ст. 294 КУпАП передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду у разі зміни постанови в частині накладеного стягнення, в межах, передбачених санкцією статті цього Кодексу, воно не може бути посилено.

Доводи апеляційної скарги, які стосуються відшкодування завданих в ДТП збитків, не можуть бути підставою для скасування постанови, оскільки відшкодування збитків вирішується в порядку цивільного судочинства, а тому не впливають на визначення міри покарання при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги та вислухавши думку учасників апеляційного розгляду щодо обставин ДТП, апеляційний суд дійшов висновку, що судове рішення постановлено з дотриманням вимог ст.ст. 245, 251, 253, 280, 283 КУпАП, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Деснянського районного суду міста Києва від 11 квітня 2024 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтями 124, 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення, - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду С.А. Голуб