ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1125/24 Справа № 202/3174/24 Суддя у 1-й інстанції - Кухтін Г. О. Суддя у 2-й інстанції - Рябчун О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2024 року м. Дніпро

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Рябчун О.В., розглянувши у м.Дніпро в присутності особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та потерпілої ОСОБА_1 ,

апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_1 , подані на постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 березня 2024 року, якою,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП),

встановила:

Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 березня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді адміністративного арешту строком на десять діб. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Відповідно до змісту постанови 10 лютого 2024 року о 20 годині 50 хвилин, ОСОБА_1 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру, щодо своєї дружини ОСОБА_1 , чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 та потерпіла ОСОБА_1 подали апеляційні скарги.

Крім того, обома учасниками подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від лютого 2024 року. Так, ОСОБА_1 та ОСОБА_1 зазначають про невиконання судом першої інстанції вимог ст.277-2 КУпАП, щодо належного повідомлення учасників справи про дату, час та місце розгляду справи. Як ОСОБА_1 так і ОСОБА_1 ознайомились з повним текстом оскаржуваної постанови 05.04.2024 року. А ОСОБА_1 у день проголошення постанови дізнався лише про резолютивну частину рішення та вид обраного щодо нього адміністративного стягнення.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить про скасування постанови Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 березня 2024 року та ухвалення нової постанови, якою застосувати до нього положення ст. 22 КУпАП та звільнити від адміністративної відповідальності у зв`язку з малозначністю вчиненого ним адміністративного правопорушення і обмежитися усним зауваженням.

Обґрунтовуючи доводи поданої апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає про те, що з матеріалів справи вбачається, що будь-яких заяв від громадянки ОСОБА_1 (яка вказана в протоколі як жертва насильства), щодо вжиття заходів щодо ОСОБА_1 з приводу попередження насильства в сім`ї не надходило і ОСОБА_1 не виказувала бажання щодо вжиття заходів щодо останнього.

Крім того, щодо ОСОБА_1 працівниками поліції було складено протокол за ст. 183 КУпАП, за фактом їх виклику 10 лютого 2024 року через нашу з нею сварку. Дана обставина, на переконання апелянта, свідчить про її небажання вжиття заходів з боку поліції стосовно сварки.

ОСОБА_1 вказує, що протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 383609 від 26.02.2024 року не містить суті адміністративного правопорушення, в протоколі не вказано в чому саме виразилося насильство психологічного характеру, яке спричинило б за собою відповідальність за ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Крім цього, ні з протоколу серії ВАД № 383609 від 26.02.2024, ні з матеріалів справи не вбачається умислу в діях ОСОБА_1 направлених на скоєння психологічного насилля щодо ОСОБА_1 та чи спричинили такі дії наслідки, передбачені диспозицією ч.1 ст. 173-2 КК України (можливість завдання чи завдання шкоди психічному здоров`ю ОСОБА_1 ), тобто в протоколі не вказані ознаки, що містять об`єктивну сторону правопорушення.

Зі змісту протоколу вбачається, що ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_1 , але будь-яких доказів цього факту до протоколу про адміністративне правопорушення не додано і матеріали справи їх не містять.

Апелянт просить суд оцінити в сукупності його діяння, яке не становить великої громадської небезпеки, не здатне заподіяти будь-якої значної шкоди громадським або державним інтересам, застосувати до нього положення ст. 22 КУпАП та звільнити від адміністративної відповідальності у зв`язку з малозначністю вчиненого ним адміністративного правопорушення і обмежитися усним зауваженням.

У поданій апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_1 просить про скасування постанови Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 березня 2024 року та ухвалення нової постанови, якою провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1.ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП.

Обґрунтовуючи доводи поданої апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає про те, що розгляд справи проводився з порушенням ст. 268 КУпАП, оскільки її не було взагалі сповіщено будь-яким чином про час та місце розгляду справи, що позбавило її можливості надати додаткову інформацію, свої доводи, міркування та заперечення, а також інші дії, які могли би вплинути на результат розгляду справи.

Крім того, в порушення вимог ст. 245 КУПАП, судом першої інстанції не було повно, всебічно та об`єктивно досліджено та з`ясовано всі обставини справи.

Апелянтка наголошує, що вона не писала будь-якої заяви до поліції за фактом сварки, яка була 10.02.2024 та не бажала вжиття заходів щодо ОСОБА_1 з приводу попередження насильства в сім`ї.

Крім цього, звертає увагу, що дії ОСОБА_1 10.02.2024 не спричинили для неї, як потерпілої, наслідки, передбачені диспозицією ч.1 ст. 173-2 КК України.

Перевіривши витребувані із Індустріального районного суду м. Дніпропетровська матеріали провадження про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП, вислухавши пояснення сторін, проаналізувавши зміст судової постанови та співставивши викладені у ній обставини із наявними у матеріалах доказами, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено (ст. 294 КУпАП).

Право апеляційного оскарження можливе абсолютно по кожному адміністративному правопорушенню (ст.ст. 130, 124, 172-11, 184 КУпАП та інші правопорушення).

Розглядаючи клопотання про поновлення апелянту строків апеляційного оскарження зазначеної судової постанови, апеляційний суд вважає доводи ОСОБА_1 та ОСОБА_1 слушними, оскільки апелянтами пропущено строк апеляційного оскарження з підстав, які не залежали від них. Так, матеріалами справи встановлено, що судова повістка про виклик до суду ОСОБА_1 та ОСОБА_1 судом першої інстанції взагалі не надсилалася, а наявні в матеріалах справи розписки (а.с.11) не може свідчити про належне повідомлення про дату, час та місце слухання справи. Отже місцевий суд без наявності для того законних підстав розглянув справу без участі особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та потерпілої ОСОБА_1 , що свідчить про грубе порушення його права на захист, передбаченого ст.268 КУпАП.

В подальшому, судом першої інстанції не були виконані вимоги КУпАП по належному повідомленню особи про результати розгляду справи, оскільки копію оскаржуваного рішення судом не було направлено за місцем проживання ОСОБА_1 та потерпілої ОСОБА_1 .

Доводи ОСОБА_1 в частині того, що із рішенням суду першої інстанції він ознайомився лише 05.04.2024 року підтверджуються матеріалами справи, а саме наявній в ній розписці, із датою ознайомлення 05.04.2024 року та підписом ОСОБА_1 .

З огляду на викладене в даному випадку наявні підстави для поновлення строків апеляційного оскарження постанови як пропущені із поважних підстав.

Згідно з ч.2 ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до положень статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Положеннями статті 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в даному випадку, передбаченого статтею 173-2 КУпАП, у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин і доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Відповідно до вимог ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Також стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особа, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Постанова судді суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вище вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи та судового рішення, при розгляді даної справи суддя місцевого суду не достатньо повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали та дійшов хибного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП.

Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису тягне за собою накладення штрафу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або адміністративний арешт на строк до десяти діб.

Об`єктивна сторона вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі виражається в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Тобто, виходячи з граматичного тлумачення диспозиції даної норми КУпАП, орган поліції зобов`язаний був при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, зазначати конкретно в чому саме полягало психологічне насильство, а також вказати яка шкода заподіяна або могла бути заподіяна фізичному чи психологічному здоров`ю, що прямо витікає з диспозиції статті (погрози, образи, чи переслідування, позбавлення житла, їжі, тощо) і це є обов`язковим.

Відповідно до положень Закону України «Про попередження насильства в сім`ї» насильство в сім`ї - це будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім`ї стосовно іншого члена сім`ї, якщо ці дії порушують конституційні права і свободи члена сім`ї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психічному здоров`ю.

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає, що предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству.

Згідно зі статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: подружжя; колишнє подружжя; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); та ін.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (п.14 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Таким чином, під домашнім насильством, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.

Відповідно до ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Відповідно до ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Посадовою особою, що складає протокол, ставиться у вину особі вчинення таких конкретних протиправних діянь, що містять в собі ознаки того чи іншого адміністративного правопорушення, що відображається у протоколі. Суддя ж, розглянувши справу повинен переконатись у наявності чи відсутності підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності за конкретні дії.

Розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувається в межах протоколу про адміністративне правопорушення відносно конкретної особи.

Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) у багаточисельних рішеннях висловлена правова позиція щодо розгляду національними судами справ про адміністративні правопорушення. Так, у рішенні Суду «Енгель та інші проти Нідерландів» були визначені критерії, за наявності одного із них будь-яке правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за процедурою, визначеною національним законодавством для кримінальних правопорушень.

Такими критеріями є: «критерій національного права», який визначає те, що будь-яке протиправне діяння є злочином, якщо воно передбачене як злочин відповідним національним законодавством; «критерій кола адресатів», відповідно до якого правопорушення повинне розглядатись як кримінальне, якщо відповідальність за нього поширюється на невизначене коло осіб; «критерій мети та тяжкості наслідків», за змістом якого вчинене правопорушення розглядається за природою кримінального злочину, якщо санкція за його вчинення є достатньо суворою і передбачає елемент покарання. У будь-якому випадку правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за правилами кримінального правопорушення за яке призначене покарання (стягнення), за яким особа позбавляється волі. Зазначені положення знайшли в подальшому своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ, зокрема: «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти Російської Федерації», «Гурепка проти України», «Лучанінова проти України», «Швидка проти України» та інших.

Аналіз диспозиції та санкції ч.1 ст.173-2 КУпАП дає підстави стверджувати те, що це правопорушення відповідає критерію «кола адресатів» та критерію «мети та тяжкості наслідків». Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене вказує на те, що зазначене вище правопорушення повинне розглядатись за процедурою кримінального судочинства. У зв`язку із цим, при розгляді апеляційної скарги, при наданні оцінки доказам та вирішенні питання про законність та обґрунтованість судового рішення суд вважає за необхідне застосовувати відповідні положення кримінального процесуального закону, в тому числі і щодо сутності адміністративного правопорушення, яке за своєю юридичною природою фактично є обвинуваченням.

Забезпечення доведеності вини є складовою частиною однієї із засад кримінального провадження відповідно до п.10 ч.1 ст.7, ст. 17 КПК України та однією із засад судочинства відповідно до п.2 ч.1 ст.129 Конституції України.

Згідно зі ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 383609 від26 лютого 2024 року, вбачається, що10 лютого 2024 року о 20 годині 50 хвилин, ОСОБА_1 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру, щодо своєї дружини ОСОБА_1 , чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (а.с.1).

Відповідно до заяви ЄО №2996 від 10 лютого 2024 року, вбачається, що 10.04.2024 рок о 20:50 зі служби 102 надійшло повідомлення про те, що 10.02.2024 року о 20:49 за адресою: АДРЕСА_2 , 13 поверх. Спочатку дитина 11 років повідомила, що батько п`яний, чинить сварку, забирає у мами мобільний телефон, в розмові слухавку взяла мати заявника, відповіла на додаткові питання, підтвердила інформацію, вказала, що чоловік зараз її б`є та попросила поквапитися, також додала, що чоловік був раніше на війні, але 1 рік тому вони його звідти забрали через хворобу матері (втрата зору матір`ю). ШМД не потрібна (а.с.2).

Також в матеріалах справи міститься форма оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, відповідно до змісту якої працівникам поліції не вдалося провести бесіду із учасниками події, оскільки жінка швидко покинула місце події. Форма оцінки ризиків вчинення домашнього насильства підписана постраждалою особою, зі змістом документу останню ознайомлено.

При вирішенні питання про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, апеляційний суд зважає на те, що обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є наявність наслідків у виді завдання чи можливості завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Однак доказів завдання чи можливості завдання такої шкоди потерпілій ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Крім того, надані сторонами пояснення по справі свідчать про те, що між ними виникла конфліктна ситуація. Пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_1 є такими, що не суперечать один одному. Працівниками поліції не було опитано свідків, які могли б підтвердити чи спростувати відомості, які викладені в протоколі про адміністративне правопорушення.

Також, судом першої інстанції не встановлено й при апеляційному перегляді не виявлено, які конкретно образи висловлювались і чи призвели вони до психологічного розладу, побоювань, а також чи завдали вони шкоди психічному стану потерпілої особи, або що могли завдати таку шкоду.

Доказів психологічного насилля, як то фотофіксація події, висновки лікарів у відповідній галузі медицини, до матеріал справи долучено не було.

При цьому апеляційний суд враховує те, що протокол про адміністративне правопорушення за своєю суттю є процесуальним документом, яким уповноважений орган засвідчує певне порушення, допущене особою, яке містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого відповідними нормами КУпАП і який є підставою для подальшого провадження у справі. Зважаючи на викладене та враховуючи позицію Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо протоколу про адміністративне правопорушення, висловлену в рішенні по справі «Карелін проти Російської Федерації», апеляційний суд приходить до висновку, що протокол не може бути доказом у справі про адміністративне правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, належних та допустимих доказів, які б підтверджували вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП матеріали справи не містять.

Відтак, враховуючи обставини справи, а також враховуючи, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, обставини домашнього насильства, описані у протоколі про адміністративне правопорушення, не дозволяють зробити висновок про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Враховуючи наведене, апеляційний суд доходить висновку, що постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 березня 2024 року неможливо визнати законною та обґрунтованою, а тому вона підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю, у зв`язку із недоведеністю наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, а саме із підстав, передбачених п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

На підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд, -

постановив:

Клопотання особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та потерпілої ОСОБА_1 задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 та ОСОБА_1 строк апеляційного оскарження постанови Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 березня 2024 року щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП, як пропущеного з поважних підстав.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити у повному обсязі.

Постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 березня 2024 року про визнання винним і притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя

Дніпровського апеляційного суду О.В. Рябчун