Справа № 464/1260/24 Головуючий у 1 інстанції: Теслюк Д.Ю.
Провадження № 33/811/704/24 Доповідач: Романюк М. Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2024 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Романюка М.Ф, з участю захисника Чернянського Р.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Чернянського Романа Ігоровича на постанову судді Сихівського районного суду м. Львова від 22 квітня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1(один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп. судового збору.

Згідно з постановою судді, ОСОБА_1 , 11.02.2024 о 23:22 год у м. Львові на вул. Кавалерідзе, 1, керуючи автомобілем марки «Volkswagen Passat», р.н. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, порушення мови, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та у медичному закладі відмовився у встановленому законом порядку, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Не погоджуючись з даною постановою захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Чернянський Р.І. подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог апелянт покликається на те, що постанова суду є незаконною, необґрунтованою та такою, що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а викладені в постанові висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Зауважує, що як вбачається із відеозапису події, судом першої інстанції залишено поза увагою той факт, що ОСОБА_1 неодноразово наголошував, що він не відмовляється від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, однак такі вимоги були проігноровано працівниками поліції. Зокрема на відеозаписі ОСОБА_1 просить працівників поліції проїхати разом з ним у медичний заклад для проведення його огляду, але працівники поліції відмовляють йому у цьому.

До суду апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату та час судового розгляду, про причини своєї неявки суд не повідомив, але захисник не заперечував проти можливості розгляду справи без участі підзахисного, тому, його неявка, відповідно до приписів ч.6 ст.294 КУпАП, не перешкоджає апеляційному розгляду.

Заслухавши пояснення захисника ОСОБА_2 на підтримку апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити, виходячи з наступного.

Згідно статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Проте, судом першої інстанції, в порушення вимог закону, не вжито належних заходів спрямованих на встановлення всіх обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення.

Апеляційний суд вважає, що висновок судді про винуватість ОСОБА_1 в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не відповідає фактичним обставинам справи.

Як на докази винуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд першої інстанції послався на: протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №635339 від 12.02.2024, акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відеозапис із нагрудних відеореєстраторів працівників поліції.

Вказані докази апеляційний суд не може визнати належними, допустимими, достовірними та такими, які узгоджуються зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом», і які свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного проступку, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, з огляду на наступне.

Переглянувши відеозапис, можна беззаперечно стверджувати, про те, що ОСОБА_1 неодноразово наголошував, що він не відмовляється від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння (зокрема о 00:03:20 год., 01:05:40 год., 01:13:00 год., 01:13:56 год. 13.02.2024 року) однак, такі вимоги було проігноровано працівниками поліції.

Крім того, із відеозапису, долученого до матеріалів справи, не вбачається ознак алкогольного сп`яніння у водія, а саме виражене тремтіння пальців рук та порушення мови.

Апеляційний суд звертає увагу, що ОСОБА_1 поводив себе спокійно та виважено, пересувався впевнено без порушень координації рухів, характерних для алкогольного сп`яніння.

Поліцейськими було роз`яснено право ОСОБА_1 на захист, однак останні не надали особі можливості скористатися правовою допомогою захисника та ігнорували законні вимоги особи на забезпечення йому захисника для роз`яснення та реалізації його прав.

До того ж, із відеозапису, долученого до матеріалів справи, не вбачається, що поведінка ОСОБА_1 відповідає ознакам зловживання своїм правом на захист.

З вищенаведеного вбачається, що працівники поліції при оформленні даного адміністративного матеріалу необґрунтовно сприйняли дії ОСОБА_1 за ухилення від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та у медичному закладі, оскільки водій чітко повідомляв працівників поліції, що хоче пройти огляд.

На переконання апеляційного суду, суддя районного суду передчасно прийшов до висновку, щодо наявності в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме відмови особи, яка керувала транспортним засобом від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, оскільки з відповіді водія ОСОБА_1 не вбачається, що він висловлював відмову від проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Крім того, всі дії ОСОБА_1 не характеризувалися ані безпідставним затягуванням часу, ані висуненням додаткових необґрунтованих вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП розпочате провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Склад правопорушення - наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу загалом.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

У рішенні по справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» ЄСПЛ зазначив, що п. 2 статті 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що обвинувачений вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь обвинуваченого.

Частиною 1 ст. 7 КУпАП також визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Отже, постанова суду першої інстанції, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підлягає скасуванню, а провадження у справі слід закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

постановив:

апеляційну скаргу захисника Чернянського Р.І. задоволити.

Постанову Сихівського районного суду м. Львова від 22 квітня 2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - скасувати, а провадження у справі відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя М.Ф. Романюк