Номер провадження: 33/813/1121/24
Номер справи місцевого суду: 522/284/24
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2024 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Сегеда С.М.,

за участю:

секретаря Козлової В.А.,

представника ОСОБА_1 адвоката Рудика М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою адвоката Рудика Марка Романовича, в інтересах ОСОБА_1 на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 01 лютого 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Зазначеною постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КпАП України, у вигляді штрафу в розмірі 17 000 (сімнадцяти тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Стягнуто судовий збір, у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у сумі розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок на користь держави.

Відповідно до адміністративних матеріалів, 19.12.2023 року о 22:30 год. в м. Одесі вул. Рішельєвська, 28, водій ОСОБА_1 керував електросамокатом Jet у стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився у визначеному законом порядку на місці зупинки водія за допомогою газоаналізатора алкотест Драгер 7510, огляд становив 0,23‰.

Зазначені обставини стали підставою для винесення оскаржуваної постанови Приморського районного суду м. Одеси від 01 лютого 2024 року про визнання винним і притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.20-21).

Не погоджуючись із вказаною вище постановою, 02.04.2024 року адвокат Рудик М.Р., в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати, провадження у справі закрити на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу вказаного адміністративного правопорушення.

Крім того, в апеляційній скарзі міститься клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження зазначеної постанови суду.

При цьому зазначає, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, не здійснював його рух, він був з другом, що підтверджується відеозаписом, який наявний в матеріалах справи. Пристрій Драгер 7510, яким проводився аналіз на алкогольне сп`яніння, являється не дійсним, так як останнє градуювання проводилося 13.06.2023 року, а протокол складений 19.12.2023 року.

Дослідивши вищевказане клопотання адвоката Рудика М.Р. в інтересах ОСОБА_1 , про поновлення йому строку на апеляційне оскарження постанови суду, апеляційний суд прийшов до наступного висновку.

Так, у відповідності до ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувана постанова Приморського районного суду м. Одеси була ухвалена 01.02.2024 року, однак відомості про її направлення та вручення ОСОБА_1 , у матеріалах справи відсутні.

З огляду на викладене, зазначені обставини свідчать про те, що строк на апеляційне оскарження був пропущений апелянтом з поважних причин, а тому підлягає поновленню.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що апеляційний перегляд судового рішення гарантовано учасникам справи п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 6 Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція), та практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Що стосується суті апеляційної скарги, то дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Апеляційний суд зазначає, що відповідно до ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

За змістом ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

За змістом ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Верховний Суд України у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, розглядаючи справу №524/5741/16-а зауважив, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Доведення вини правопорушника покладається на орган, що складає протокол про адміністративне правопорушення. Під доказуванням у провадженні у справах про адміністративні правопорушення слід розуміти процесуальну діяльність суб`єктів щодо збору, перевірки та оцінки доказів з метою встановлення об`єктивної істини у справі й прийняття на цій основі законного рішення.

Приймаючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції виходив із того, що вина ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП належним чином доведена та підтверджується матеріалами справи.

Однак, з таким твердженням суду першої інстанції погодитись неможливо, виходячи з наступних обставин.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , 19.12.2023 року о 22:30 год. в м. Одесі вул. Рішельєвська, 28, водій ОСОБА_1 керував електросамокатом Jet у стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився у визначеному законом порядку на місці зупинки водія за допомогою газоаналізатора алкотест Драгер 7510, огляд становив 0,23‰, чим порушив вимоги п. 2.9 ПДР України, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с.1).

Відповідно до п. 6 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - Інструкція), огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

Відповідно до п. 3, 4 Розділу ІІ Інструкції, поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. Огляд на стан сп`яніння проводиться з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції.

Так, із протоколу про адміністративне правопорушення, серії ААД, № 649444, вбачається, що огляд на стан алкогольного сп`яніння працівниками поліції проводився за допомогою приладу Драгер 7510 Drager Alcotesr 7510, ARMF-0433, результат тесту 0,23% проміле (а.с.4), що зафіксовано на відео реєстратори №471429, 470626 (а.с. 1).

Однак, як вбачається з наданого працівниками поліції відеозапису, огляд невідомої особи, можливо ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння проводився двічі за допомогою приладу Драгер. Перший результат тесту показав 0,20 % проміле.

Відповідно до п. 7 Розділу ІІ Інструкції, установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,20 % проміле алкоголю в крові.

З урахуванням тієї обставини, що у невідомої особи, можливо у ОСОБА_1 виявлено 0,20 % промілей, вказаний результат перебуває в межах допустимих показників.

Відтак, вказаний результат огляду не може беззаперечно та поза розумним сумнівом свідчити про перебування водія ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що у справі відсутні докази факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що виключає можливість притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ст. 130 КУпАП, оскільки не містить необхідної для цього складової - доведення факту керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 .

Більше того, відповідно до ч. 7 розділу 2 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, не допускаються закреслення чи виправлення відомостей, що заносяться до протоколу про адміністративне правопорушення, а також унесення додаткових записів після того, як протокол про адміністративне правопорушення підписано особою, стосовно якої його складено.

Згідно до п.п.6 ч.7 розділу 2 вищевказаної Інструкції, у графі «дата, час, місце вчинення і суть учиненого адміністративного правопорушення» - суть адміністративного правопорушення (повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП, за якою складено протокол).

За змістом ч.9 розділу 4 Інструкції, бланк постанови по справі про адміністративне правопорушення заповнюється розбірливим почерком. Не допускаються закреслення чи виправлення відомостей, що заносяться до постанови, а також внесення додаткових записів після того, як постанова підписана особою, щодо якої вона винесена. У разі допущення порушень при оформленні такої постанови її заповнений бланк вважається зіпсованим.

Разом із цим, із вищевказаного протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №649444 від 19.12.2023 року вбачається, що він містить виправлення, а саме в частині місяця складання, тому суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що він складений з порушеннями Інструкції.

Суд першої інстанції на зазначені обставини уваги не звернув, поверхнево і без наявності належних об`єктивних доказів вини ОСОБА_1 , визнав останнього винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що свідчить про незаконність постанови суду.

Про незаконність постанови суду першої інстанції також свідчить та обставина, що суд розглянув справ відносно правопорушника ОСОБА_1 , в той час як дійсне прізвище особи, яка притягувалась до адміністративної відповідальності «Мандрика», що підтверджується як протоколом про адміністративне правопорушення, серії ААД №649444 від 19.12.2023 року, так і копією паспорту громадянина України ОСОБА_1 (а.с.1, 40).

З огляду на викладені обставини, апеляційний суд приходить до висновку, що докази, які маються в матеріалах справи, не доводять обставин правопорушення, зазначених в протоколі та встановлених судом, оскільки сам по собі протокол про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, не може бути безумовним доказом вчинення особою правопорушення за обставин, зазначених в протоколі, без об`єктивного підтвердження даних, зазначених у ньому та інших доказах, які маються в матеріалах справи.

Як визначено п.43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey, п.282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Верховний Суд у своїй постанові від 08.07.2020 року по справі №463/1352/16-а зазначив, що у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Апеляційний суд зазначає, що при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою, суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), що передбачають: «ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і обвинувачений є винним у його вчиненні. Це питання має бути вирішене на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать «за» чи «проти» тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи в цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення.

Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Аналізуючи наведені обставини та оцінюючи зазначені в матеріалах справи докази, апеляційний суд приходить до висновку про недоведеність наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а також його вини у вчиненні тих дій, які зазначені в протоколі та в оскаржуваній постанові суду.

Виходячи з вищевикладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга адвоката Рудика Марка Романовича, в інтересах ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП - скасуванню із закриттям провадження по справі, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Часткове задоволення апеляційної скарги полягає у тому, що не всі її доводи стали підставою для винесення даної постанови і скасування постанови Приморського районного суду м. Одеси від 01 лютого 2024 року.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 247, ст.ст. 268, 283, 289, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання адвоката Рудика Марка Романовича, в інтересах ОСОБА_1 , про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Приморського районного суду м. Одеси від 01 лютого 2024 року задовольнити.

Поновити адвокату Рудику Марку Романовичу, в інтересах ОСОБА_1 , строк на апеляційне оскарження постанови Приморського районного суду м. Одеси від 01 лютого 2024 року.

Апеляційну скаргу адвоката Рудика Марка Романовича, в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 01 лютого 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду С.М. Сегеда