П О С Т А Н О В А

Іменем України

25.04.2024 року м. Львів

Суддя Франківського районного суду м.Львова Марків Ю.С. розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст.173-2 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно допротоколу серії ВАД №372878 від 14.03.2024, ОСОБА_1 , 07.02.2024 близько 22 год. 00 хв. у АДРЕСА_1 вчинив економічне та психологічне домашнє насильство, а саме кричав та вигнав з місця проживання свою матір ОСОБА_2 , чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.

В судові засідання 28.03.2024 та 25.04.2024 ОСОБА_1 не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи.

Зокрема, про судове засідання 28.03.2024 ОСОБА_1 повідомлявся шляхом скерування судової повістки про виклик до суду SMS-повідомленням на контактний номер телефону такого, який міститься в матеріалах справи, та яке ним отримано 20.03.2024, про що свідчить довідка про доставку повідомлення у додаток "Viber" від 20.03.2024.

Про судове засідання 25.04.2024 ОСОБА_1 повідомлявся шляхом скерування судової повістки про виклик до суду SMS-повідомленням на контактний номер телефону такого, який міститься в матеріалах справи, та яке ним отримано 02.04.2024, про що свідчить довідка про доставку повідомлення у додаток "Viber" від 02.04.2024.

Окрім цього, ОСОБА_1 про судове засідання 25.04.2024 повідомлявся судом шляхом скерування судової повістки про виклик до суду засобами поштового зв`язку рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №885, яке повернулось на адресу суду з конвертом з відміткою "за закінченням терміну зберігання".

Потерпіла ОСОБА_2 в судові засідання 28.03.2024 та 25.04.2024 не з`явилась, хоча й належним чином повідомлялась про дату, час та місце проведення таких.

Зокрема, про судове засідання 28.03.2024 ОСОБА_2 повідомлялася шляхом скерування судової повістки про виклик до суду SMS-повідомленням на контактний номер телефону такої, який міститься в матеріалах справи, та яке нею отримано 20.03.2024, про що свідчить довідка про доставку SMS від 20.03.2024.

Про судове засідання 25.04.2024 ОСОБА_2 повідомлялася шляхом скерування судової повістки про виклик до суду SMS-повідомленням на контактний номер телефону такої, який міститься в матеріалах справи, та яке нею отримано 02.04.2024, про що свідчить довідка про доставку SMS від 02.04.2024.

Окрім цього, ОСОБА_2 про судове засідання 25.04.2024 повідомлялася судом шляхом скерування судової повістки про виклик до суду засобами поштового зв`язку рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №818, яке повернулось на адресу суду з конвертом з відміткою "за закінченням терміну зберігання".

Належність повідомлення особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення та потерпілої шляхом надсилання судових повісток про виклик до суду на адресу: АДРЕСА_1 , свідчить зазначення такої вказаними особами, оскільки їх письмові пояснення особисті підписи.

Так, направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Верховного Суду від 18.03.2021 у справі №911/3142/19, від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б).

Отже, в разі коли фактичне місцезнаходження особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома суду, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю фізичну особу.

Також судом враховані положення Правил надання послуг поштового зв`язку, визначені постановою Кабінету Міністрів України №270 від 05.03.2009 року (далі Правила). Так, порядок доставки поштових відправлень, поштових переказів, повідомлень про вручення поштових відправлень, поштових переказів, періодичних друкованих видань юридичним особам узгоджується оператором поштового зв`язку разом з юридичною особою. Для отримання поштових відправлень юридична особа повинна забезпечити створення умов доставки та вручення поштових відправлень відповідно до вимог Закону України "Про поштовий зв`язок", цих правил (пункт 94 правил). Відтак, повна відповідальність за достовірність інформації про місцезнаходження, а також щодо наслідків неотримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням покладається саме на фізичну особу.

З огляду на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були обізнані про розгляд указаної справи про адміністративне правопорушення, не вжили заходів для явки до суду, їх поведінку суд уважає свідомим затягуванням розгляду справи.

Враховуючи принцип судочинства, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, та потерпілої, оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання КУпАП, яким є охорона конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 КУпАП).

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до такого висновку.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинені, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

Відповідно до ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Закони України про адміністративні правопорушення до включення їх у встановленому порядку до цього Кодексу застосовуються безпосередньо.

Положення ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Частиною першою статті 173-2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

П. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 визначено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно з п.14 ст. 1 вищевказаного Закону психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Об`єктивна сторона ч. 1 ст.173-2 КУпАП передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання чи настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі, тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі, тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, під час складення протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 поліцейським було порушено вимоги ст.255 КУпАП та не зібрано жодних доказів. Матеріали справи містять лише письмові пояснення потерпілої і особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення та такі пояснення є взаємовиключними. До матеріалів справи не додано жодних доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, зокрема, пояснень свідків, фотофіксацію та відеофіксацію, тощо.

У силу приписів ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Тож, на думку суду, матеріали адміністративної справи не містять доказів, з точки зору їх допустимості, достовірності та достатності, які б підтверджували винуватість саме ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, а отже і доводили винуватість поза розумним сумнівом.

Таким чином, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-3 КУпАП, не підтверджується належними та допустимими доказами по справі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, а тому провадження по справі підлягає обов`язковому закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення.

З наведених міркувань та керуючись ст.ст. 38, 263, 278, 283, 284 КУпАП, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду.

Суддя Марків Ю.С.