Справа №752/987/24
Провадження № 33/824/2807/2024 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі головуючого судді Мельника Я.С.,

перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 13 лютого 2024 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 13 лютого 2024 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 гривень.

Не погоджуючись із цією постановою, 27 квітня 2024 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та справу закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню особі, яка її подала, з огляду на наступне.

Право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду «за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватись у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб» (рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 р. у справі «Ешингдейн проти Сполученого Королівства»).

Частиною 2 ст.294 КУпАП визначено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувану постанову було винесено судом першої інстанції 13 лютого 2024 року, а останнім днем строку на апеляційне оскарження є 23 лютого 2024 року.

Апеляційну скаргу подано до суду 27 квітня 2024 року, тобто з пропуском встановленого законом строку на апеляційне оскарження.

Як на підставу поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, апелянт посилається на те, що отримала оскаржувану постанову лише 05 березня 2024 року, а вперше апеляційну скаргу було подано 13 березня 2024 року, а тому вважає дотриманим десятиденний процесуальний строк звернення до суду.

02 квітня 2024 року постановою Київського апеляційного суду відмовлено в задоволенні клопотань про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 13 лютого 2024 року. Апеляційну скаргу повернуто особі, яка її подала.

Перевіривши причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду, передбаченого ст. 294 КУпАП, апеляційний суд вважає необхідним відмовити апелянту у поновленні строку апеляційного оскарження з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 була повідомлений про день та час розгляду справи на 13 лютого 2024 року о 10 год. 00 хв., що підтверджується довідкою про доставку SMS на номер телефону ОСОБА_1 (а.с. 10), який був вказаний нею у поясненнях від 07 січня 2024 року (а.с.3).

Відповідно до постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 13 лютого 2024 року ОСОБА_1 у судовому засіданні вину не визнала та надала пояснення з приводу обставин, які мале місце 07 січня 2024 року.

Таким чином, судове рішення було постановлено за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а тому йому відомо про прийняте судом рішення, порядок і строк його оскарження.

Разом з тим, вказані у клопотанні обставини про те, що вона отримала повний текст постанови лише 05 березня 2024 року не можуть бути визнані поважною причиною пропуску процесуального строку, оскільки згідно із положеннями КУпАП початок строку апеляційного оскарження постанови судді обраховується з дня винесення постанови і цей строк ніяким чином не пов`язаний з отриманням копії судового рішення або його оприлюдненням в Єдиному реєстру судових рішень.

Про поважність причини на поновлення строку апеляційного оскарження може свідчити наявність конкретних обставин, які об`єктивно перешкоджали своєчасному зверненню до суду зі скаргою протягом встановленого законом строку на апеляційне оскарження рішення суду, виникли раптово, носили несподіваний характер і не могли бути контрольовані скаржником.

Проте, будь-яких інших об`єктивних обставин, пов`язаних з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для оскарження постанови судді у визначений законом строк ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не наведено.

Крім того, у постанові Київського апеляційного суду від 02 квітня 2024 року наголошувалося на порушенні ОСОБА_1 процесуального строку на подачу апеляційної скарги та відсутність підстав для його поновлення.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі №3236/03 «Пономарьов проти України» зазначено, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Пономарьов проти України, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 3 квітня 2008 року).

Аналогічні висновки викладені Європейським судом з прав людини також у справах «Науменко проти України» від 9 листопада 2004 року, «Полтораченко проти України» від 18 січня 2005 року та «Тімотієвич проти України» від 08 листопада 2005 року.

Враховуючи вищевикладене, зазначені апелянтом підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження є непереконливими та неповажними, оскільки ним не надано доказів наявності істотних перешкод чи труднощів, які унеможливили вчасне оскарження постанови суду першої інстанції, а відтак суд апеляційної інстанції вважає, що ОСОБА_1 слід відмовити в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 13 лютого 2024 року, а апеляційну скаргу відповідно до вимог ст.294 КУпАП повернути особі, яка її подала.

На підставі викладеного, та керуючись ст. 294 КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 13 лютого 2024 року - відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 13 лютого 2024 року - повернути особі, яка її подала.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя: Ярослав МЕЛЬНИК