Справа № 632/706/24
провадження №3/632/266/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2024 року м.Первомайський

Суддя Первомайського міськрайонного суду Харківської області Босняк М.М., розглянувши справу, яка надійшла з ВП №1 Лозівського РВП ГУНП в Харківській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Дружківка Донецької області, яка проживає у АДРЕСА_1 , офіційно не працевлаштованої, яка раніше до адмінвідповідальності не притягувалася,

за ч. 1 ст. 1732 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

З протоколу від 24.04.2024 вбачається, що в період часу з 12.04.2024 по 14.04.2024 ОСОБА_1 , знаходячись за місцем мешкання у АДРЕСА_1 , вчинила насильство у сім`ї психологічного характеру відносно свого малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: висловлювалася на його адресу нецензурною лайкою та виказувала погрози фізичною расправою.

На підтвердження вчиненого до протоколів долучено наступні докази:

- супровідний лист та постанова про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю події та складу кримінального правопорушення від 22.04.2024 за фактом безвісно зниклого ОСОБА_3 ;

- протокол прийняття заяви про вчинене правопорушення від 15.04.2024 за фактом зникнення дитини 14.04.2024;

- заява ОСОБА_1 про закриття кримінального провадження за фактом зникнення дитини від 15.04.2024;

- письмові пояснення малолітнього ОСОБА_3 ;

- документи, що підтверджують особу ОСОБА_1 та малолітнього ОСОБА_3 .

У судовому засіданні ОСОБА_1 було роз`яснено права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 268 КУпАП, вину у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 1732 КУпАП за обставин, вказаних в протоколі про адміністративне правопорушення від 24.04.2024, остання не визнала.

Суду пояснила, що жодного домашнього насилля щодо малолітнього сина не вчиняла, буває, що наполягає на тому щоб син виконував домашні завдання, коли він того не хоче, але це її обов`язок. Звісно, дитині не подобається, коли його змушують навчатися, приходиться наполягати. Був факт коли дитина не прийшла ввечері додому 14.04.2024, тоді вона звернулася в поліцію. Дитину знайшли волонтери ввечері. Він познайомився з новим другом та пішов до нього ночувати не попередивши про це її, т.я. не має телефону. Батьки дитини нового друга також не сказали, що її дитина знаходиться в них вдома, залишивши його.

Вважає, що домашнього насильства, тобто, жодних дій фізичного чи психологічного характеру, в наслідок чого могла бути завдана шкода фізичному чи психічному здоров`ю її дитини, не вчиняла жодним чином.

Суд, заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, проаналізувавши додані до протоколу письмові докази, а саме заяву та протокол прийняття заяви про зникнення дитини, постанову слідчого про закриття ЄРДР за ч. 1 ст. 115 КК України у зв`язку з відсутністю події та складу кримінального правопорушення від 22.04.2024, врахувавши пояснення малолітнього ОСОБА_2 , дані суду у присутності його матері, який підтвердив напередодні факт знайомства з новим другом та перебування у нього вдома, але не зазначав про дії будь якого насильницького характеру щодо нього з боку будь-кого, у тому числі і матері, підтвердивши, що мама контролює його навчання та виконання домашніх завдань.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 252 КУпАП, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. При цьому, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів.

Згідно з вимогами ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування як джерело права.

Так, у п. 52 рішення ЄСПЛ від 05 лютого 2008 року «Романаускас проти Литви» судом констатовано, що національний суд повинен переконатися, що провадження в цілому, зокрема, спосіб отримання доказів, було справедливим.

Оскільки протокол є важливим процесуальним документом, який засвідчує факт неправомірних дій, за які передбачена адміністративна відповідальність, такий та його невід`ємні складові повинні бути оформлені належним чином, містити в собі всі дані, необхідні для своєчасного та об`єктивного вирішення питання про наявність в діях особи складу адміністративного правопорушення.

Суд звертає увагу, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути доказом у справі, проте повинен бути оформлений та викладений таким чином, щоб дати можливість особі зрозуміти у чому її обвинувачують.

Складання протоколу - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень ст. 251 КУпАП, є предметом оцінки суду у сукупності з іншими доказами при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Отже, законодавець покладає обов`язок щодо збирання доказів на посадових осіб органів внутрішніх справ (Національної поліції, відповідно до ч. 2 ст.251, п. 1 ч. 1 ст.255 КУпАП).

Статтею 280 КУпАП передбачено, що необхідною умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є встановлення на підставі належних та допустимих доказів факту вчинення певного діяння такою особою та наявність в діянні цієї особи, що є суб`єктом правопорушення, всіх обов`язкових ознак складу певного адміністративного правопорушення.

З аналізу наведеної вище норми вбачається, що оцінці підлягає як кожний окремий доказ, так і всі зібрані докази в цілому, на підставі чого суддя повинен зробити обґрунтований висновок про їх належність і допустимість, достовірність та достатність фактичних даних, що встановлюються цими доказами, та мають значення для справи.

Об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 1732 КУпАП є вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Норма ст. 1732 КУпАП є бланкетною, а тому для того, щоб повністю розкрити суть адміністративного правопорушення у протоколі повинно бути зазначено, які конкретно дії вчинила особа, який спосіб насильства прослідковується у діях порушника, якщо дій кілька, то зазначена кожна дія і вид насильства, наслідки цих дій по відношенню до особи, щодо якої вони були спричинені.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Для встановлення події та складу правопорушення, зазначеного у ч. 1 ст. 1732 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 1732 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру вчиняються цілеспрямовано та тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 1732 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї, і кожна із цих складових підлягає доказуванню.

Аналізом протоколу, доданих до нього письмових доказів та наданих пояснень в суді встановлено, що будь-якими доказами не доведено, що діями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, вчинено будь-які цілеспрямовані дії фізичного, психологічного чи економічного характеру, що тягнуть за собою можливість настання шкоди психічному здоров`ю дитини. Окрім цього, у протоколі не зазначено про наслідки вчинення дій, що є обов`язковою складовою правопорушення.

Згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

За таких обставин, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.1732 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 247, 283, 284, 287 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 за ч. 1 ст.1732 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в її діях складу даного адміністративного правопорушення.

Постанова про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови через Первомайський міськрайонний суд Харківської області.

Суддя:М. М. Босняк