ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 33/818/687/24 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2024 року м.Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К.,

за участю секретаря - Вакули Н.С.,

захисника - Гирича О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові в режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою захисника Гирича О.В. на постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17000 грн., на користь держави, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.

Постановою встановлено, що ОСОБА_1 11.09.2023 о 14.55 год. в м. Харкові, вул. Клочківська, 370, керував транспортним засобом KIA RIO д.н.з. НОМЕР_2 з ознаками наркотичного сп`яніння (виражене тремтіння пальців рук, неприродна блідість, зіниці очей, що не реагують на світло). Водію було запропоновано пройти огляд у медичному закладі з метою встановлення наркотичного сп`яніння за адресою : м. Харків, вул. Ахієзерів, 18А. У закладі охорони здоров`я КНП ХОР «ОНД» водій ОСОБА_1 вчинив дії на ухилення від проходження (надав недостатню кількість біологічної сировини (сечі) 50 мл). Висновок лікаря нарколога №2497 від 11.09.23, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

В своїй апеляційній скарзі захисник Гирич О.В. просить скасувати постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 14.02.2024 року стосовно ОСОБА_1 , а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п.7 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Свої апеляційні вимоги захисник обґрунтовує тим, що з наявного в матеріалах справи відеозапису не вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, дії працівників поліції є незаконними та суперечать вимогам чинного законодавства, відеозапис не є безперервним. Апелянт також зазначає, що судом першої інстнації безпідставно взяті до уваги письмові пояснення військовослужбовця ОСОБА_2 , оскільки останній в судовому засідання безпосередньо не допитувався судом.

Крім того, захисник зазначає, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі та був готовий надати інший біологічний зразок на дослідження, ніж сечу, що також підтверджується відеозаписом, долученого до матеріалів справи. При цьому, як зазначає апелянт, його підзахисний виконав всі вимог поліцейських та вказівки лікаря-нарколога ОСОБА_3 , але через відсутність фізіологічної потреби так і не зміг надати на дослідження білогічне середовище сечу. Таким чином, захисник вказує на те, що судом не встановлено усіх обставини у справі, які в своїй сукупності доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП.

В своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_4 також просить поновити йому пропущений строк апеляційного оскарження постанови судді Московського районного суду м. Харкова від 14.02.2024 року, посилаючись на те, що первинна апеляційна скарга ним була подана у строк, передбачений чинним законодавством, але була повернута постановою Харківського апеляційного суду від 29.02.2024 року, через відсутність витягу з договору про надання правової допомоги. Повторно апеляційну скаргу захисником ОСОБА_4 06.03.2024 року після усунення вищезазначених недоліків.

Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами справи не спростовуються, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст.129 ч.1 п. 8 Конституції України), строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.

За таких обставин, з метою належного дотримання конституційних засад забезпечення доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення, - відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_4 .

В судове засідання в суд апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився, але 01.04.2024 року захисник Гирич О.В. зобов`язався повідомити про дату та час апеляційного розгляду.

Крім того, 29.03.2024 року апеляційним судом направлялася судова повістка на адресу місця мешкання ОСОБА_1 , яка міститься в матеріалах цієї справи.

До початку апеляційного розгляду захисник Гирич О.В. також повідомив, що ОСОБА_1 відомо про дату та час апеляційного розгляду.

Захисник Гирич О.В. також просив провадити апеляційний розгляд за відсутності ОСОБА_1 , з яким узгоджена процесуальна позиція сторони захисту.

Крім того, будь-яких клопотань про відкладення апеляційного розгляду від ОСОБА_1 до канцелярії Харківського апеляційного суду не надходило.

При цьому, належить врахувати, що саме захисник Гирич О.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , є ініціатором апеляційного перегляду постанови судді Московського районного суду м. Харкова від 14.02.2024 року.

Суд апеляційної інстанції керується практикою ЄСПЛ, а саме рішенням Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року в справі "Пономарьов проти України", в якому наголошується, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

За таких обставини, враховуючи думку захисника Гирич О.В., суд вирішив провадити апеляційний розгляд без участі ОСОБА_1 , який був повідомлений про дату та час апеляційного розгляду і будь-яких клопотань про відкладення судового засідання не подавав, з урахуванням наявних відомостей, що містяться у матеріалах справи, та доводів апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши доводи захисника Гирича О.В., який підтримав свою апеляційну скаргу в повному обсязі, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність залишення поданої апеляційної скарги без задоволення, з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні Правил дорожнього руху, передбачених п.2.5.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови встановлено, що апелянтами в своїй скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Переглядаючи оскаржувану судову постанову за доводами поданої апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для її задоволення.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 ЄСПЛ постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Пункт 1.3 Правил дорожнього руху передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

В пункті 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за порушення вимог пункту 2.5 ПДР України передбачена статтею 130 КУпАП.

Вина ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підтверджується доказами, які суд першої інстанції безпосередньо дослідив під час судового розгляду та дав їм обґрунтовану оцінку в оскаржуваному судовому рішенні, а саме відомостям, що містяться у:

- протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №603335 від 11.09.2023 року, в якому зазначено факт керування 11.09.2023 року о 14.55 год. в м. Харкові, вул. Клочківська, 370, водієм ОСОБА_1 транспортним засобом та порушення ним вимог пункту 2.5 ПДР України, а саме вчинив дії на ухилення від проходження (надав недостатню кількість біологічної сировини (сечі) 50 мл) (а.с.2);

- на відеозаписі, долученого до матеріалів справи (а.с., з якого вбачається (файли «export-yk7ay») факт перевірки працівниками поліції документів у ОСОБА_1 , під час якої встановлено у останнього були встановлені ознаки наркотичного сп`яніння, у звязку з чим ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, на що він погодився.

Крім того, з відомостей відеозапису, починаючи з 5 хв. відеозапису, вбачається, що поліцейськими було доставлено ОСОБА_1 до медичного закладу, де останній на пропозицію лікаря, у зв`язку з виявленими ознаками сп`яніння, погодився пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння шляхом надання біологічного середовища - сечі. У закладі охорони здоров`я для надання зразків для аналізу ОСОБА_1 було надано відповідну стерильну ємкість, яка була герметично запечатана, та роз`яснено йому в якому об`ємі необхідно надати сечу.

З відомостей відеозапису, починаючи з 13 хв. вбачається, що ОСОБА_1 перший раз спробував надати біологічне середовища (сечу) для аналізу, але через фізіологічної потреби він не зміг цього зробити, у зв`язку з чим лікар запропонувала ОСОБА_1 випити 1-1,5 літри води та через півгодини повернутися до медичного закладу для повторної спроби здати біологічні зразки для аналізу. В подальшому ОСОБА_1 ще тричі надавалася можливість здати біологічні зразки сечі в об`ємі 80 мл для аналізу, але на останню пропозицію лікаря (1 год. 10 хв. відеозапису), у відведений час ОСОБА_1 , випивши майже 3 л води, надав лише 50 мл сечі, тобто у недостатньому об`ємі для дослідження, що було розсцінено лікарем ОСОБА_3 як відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, внаслідок чого складено відповідний висновок про неможливість встановлення заключного діагнозу.

З цього відеозапису також вбачається, що лікар ОСОБА_3 встановлювала первинний стан здоров`я ОСОБА_1 , з`ясувала у останнього, чи є у нього якісь захворювання, які позбавляють можливість надати сечу для аналізу, але ОСОБА_1 зазначив, що немає проблем зі здоровієм. Крім того, ОСОБА_1 на запитання лікаря не зміг відповісти, чому він не може надати біологічне середовище (сечу) для аналізу (відеозапис, починаючи з 38 хв.);

- висновку щодо результатів медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 11.09.2023 року, відповідно до якого ОСОБА_1 заключний діагноз встановити неможливо у зв`язку з недостатньою кількістю біологічної сировини (сечі) 50 мл (а.с.5);

- розписці ОСОБА_5 від 11.09.2023 року, згідно якої останній отримав від ОСОБА_1 автомобіль у зв`язку зі складання протоколу за ст.130 КУпАП (а.с.6);

- письмових поясненнях військовослужбовця ОСОБА_2 , який пояснив, що 11.09.2023 близько 10 год. 30 хв в м. Харкові на посту співробітниками ВСП був зупинений транспортний засіб KIA RIO д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , після чого підійшли співробітники поліції, які виявили в нього ознаки наркотичного сп`яніння;

- рапорті інспектора взводу №2 роти №1 батальйону №3 УПП в Харківській області ДПП Круць Я. від 11.09.2023 року, відповідно до якого, під час несення служби на посту «Дергачі» 11.09.2023 року приблизно о 10 год. 20 хв. екіпажем 0314 у складі Круць, Абеленцев, Лютенко, Назаренко було зупинено авто «КІА RIO», д.н.з. НОМЕР_2 , під керування ОСОБА_6 , у якого було виявлені ознаки наркотичного сп`яніння. Водію було запропоновано пройти огляд на встановлення наркотичного сп`яніння у медичному закладі КНП ХОР «ОНД». У закладі охорони здоров`я водій вчиняв дії щодо ухилення від проходження огляду (надав недостатню кількість біологічної речовини (сечі) 50 мл). Висновок лікаря-нарколога №2497 від 11.09.2023 року (а.с.8).

Більш того, в судовому засіданні в суді першої інстанції в якості свідка була допитана ОСОБА_3 , яка пояснила, що працює лікарем наркологом в КНП ХОР «ОНД» у відділенні цілодобової експертизи алкогольного та наркотичного сп`яніння з 16.08.2023, загальний стаж лікарем наркологом становить 8 років. Вказала, що проводила огляд ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння. Відібрання біологічних зразків проводить відповідно до методичних рекомендацій Порядку відбору від живих осіб зразків біологічного матеріалу, проводження з ними та організаціями проведення токсикологічних досліджень з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції узгодженого Директором Департаменту розвитку медичної допомоги МОЗ України 18.01.2011. Нею був складений висновок, що заключний діагноз встановити неможливо у зв`язку з недостатньою кількістю біологічної сировини (сечі) 50 мл, при необхідному 80 мл. Зазначила, що ОСОБА_1 мав блідий вигляд, тремтіння тіла, зіниці не реагували на світло. Вона уточнювала у нього стан самопочуття, хвороби, чи приймає ліки. Також звернула увагу, що штани у ОСОБА_1 були мокрі.

Отже, апеляційний суд вбачає, що ОСОБА_1 умисно відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, тобто свідомо проігнорував вимоги ПДР України, що свідчить про умисний характер вчиненого ним правопорушення, відповідно до ст. 10 КУпАП.

Аналізуючи докази у справі, апеляційний суд дійшов висновку, що вони узгоджуються між собою та беззаперечно свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Апеляційний суд також бере до уваги, що матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 та його захисник Гирич О.В. скористалися своїм процесуальним правом та вони подавали заяву до правоохоронних органів щодо фальсифікації цих матеріалів справи або про перевищення працівниками поліції своїх повноважень при виконанні ними своїх службових обов`язків при складанні адміністративного матеріалу щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП у порядку, передбаченому КПК України.

Також, належить взяти до уваги те, що протокол про адміністративне правопорушення та інші процесуальні документи складені уповноваженою державою особою і дії посадової особи, що їх складала, в порядку передбаченому чинним законодавством ОСОБА_1 та захисником ОСОБА_4 не оскаржувалися, тобто останні не зверталися із скаргами на дії працівника поліції до його безпосереднього керівництва з метою ініціювання службової перевірки або притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Також стороною захисту не надано відомостей про, що останні зверталися до суду в порядку КАСУ на дії керівництва патрульної поліції, пов`язаних із перевіркою скарг щодо незаконних дій працівників поліції, при складанні ними адміністративного матеріалу у цій справі.

Цих відомостей не надано суду і під час апеляційного розгляду.

Отже, враховуючи відсутність будь-яких скарг та заяв сторони захисту щодо дій працівників поліції під час відеофіксації подій, зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , а також складення ними протоколу та інших процесуальних документів, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в письмових доказах, що долучені до матеріалів справи, відповідають дійсності, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом доводів апелянта щодо незаконності дій працівників поліції.

Щодо апеляційних доводів сторони захисту про те, що огляд ОСОБА_1 було проведено з порушенням вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також невідповідності висновку №2497 від 11.09.2023 року фактичним обставинам справи, на думку апеляційного суду, такі доводи є необґрунтованими та безпідставними, оскільки матеріали справи не містять будь-яких відомостей про те, що ОСОБА_1 або його захисник звертались зі скаргами до керівництва медичної установи на дії медичних працівників щодо проведення огляду ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння та заповнення медичних документів, а також до правоохоронних органів з заявою в порядку КПК України про внесення відомостей до ЄРДР про перевищення лікарем-наркологом своїх службових повноважень.

Більш того, відповідно до пункту 12, 13 розділу ІІІ Інструкції №1452/735 предметом дослідження біологічного середовища можуть бути слина, сеча та змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук. Для дослідження біологічного середовища може використовуватися кров, якщо в обстежуваної особи неможливо взяти зразки біологічних середовищ, вказаних у пункті 12 цього розділу. Згідно п. 3, 4, 7, 8 Розділу ІІІ Інструкції огляд у закладах охорони здоров`я щодо виявлення стану сп`яніння проводиться лікарем закладу охорони здоров`я, який пройшов тематичне удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством, метою котрого є встановлення наявності чи відсутності стану сп`яніння в обстежуваної особи. При цьому, проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обов`язкове, метою якого є виявлення або уточнення наявних речовин, що здатні спричинювати стан сп`яніння. З цього слідує, що огляд на стан наркотичного сп`яніння проводить лікар, шляхом проведення лабораторних досліджень. Таким чином, саме лікар визначає вид зразків біологічного середовища, необхідних для лабораторного дослідження. При цьому, Інструкцією, не передбачено можливості самостійного вибору особою, яка проходить огляд виду об`єктів, котрі може надати на дослідження.

З відомостей наданого суду відеозапису (файл «export-yk7ay»), разом з іншими вищезазначеними доказами у справі, вбачається, що лікар ОСОБА_3 провела попередній огляд ОСОБА_1 , з`ясувала стан його здоров`я, в тому числі, чи має він хронічні захворювання, запропонувала ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння шляхом надання біологічного середовища сечу, на що останній погодився. Більш того, з цього відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 , випивши майже 3 л води, не міг пояснити лікарю причини неможливості надати сечу для дослідження.

Допитана у судовому засіданні лікар КНП ХОР «ОНД» ОСОБА_3 звернула увагу суду, на те, що приблизно через 2,5 години перебування у медичній установі у ОСОБА_1 було зафіксовано те, що верхня частина його штанів була мокрою, що також було зафіксовано на відео з бодікамери працівників поліції.

Апеляційний суд також зазначає, що, з урахуванням тієї обставини, що адміністративний матеріал у цій справі надійшов до Московського районного суду м.Харкова 26.09.2023 року, сторона захисту не була позбавлена процесуальної можливості звернутися до суду з клопотання про призначення у справі судово-медичної токсикологічної експертизи біологічного середовища (сечі), що було відібране у ОСОБА_1 11.09.2023 року в КНП ХОР «ОНД», з метою підтвердження їх версії про достатність наданого матеріалого для проведення відповідних досліджень.

Крім того, апеляційний суд бере до уваги, що, згідно наданих пояснень захисником, ОСОБА_1 раніше вже притягувався до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, а тому знав процедуру проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі.

Також належить взяти до уваги, що ОСОБА_1 , перш ніж отримувати посвідчення водія серії НОМЕР_3 від 19.11.2005 року (а.с.4), складав іспит на знання Правил дорожнього руху, а тому повинен знати вимоги п.2.5.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що з досліджених доказів у цій справі повністю вбачається вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАПа тому доводи апеляційної скарги сторони захисту в цій частині є безпідставними та непереконливими.

Апеляційний суд також критично оцінює апеляційні доводи захисника про те, суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги відомості відеозапису з нагрудних камер поліцейських, оскільки такі твердження сторони захисту не узгоджуються з положеннями ст.251 КУпАП, згідно якої доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Доводи захисника про відсутність в матеріалах справи направлення водія до медичного закладу у зв`язку з чим належить скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, є безпідставними та суб`єктивними, оскільки направлення водія транспортного засобу на огляд з метою виявлення стану, в тому числі наркотичного, сп`яніння складається працівником поліції для лікаря, як підстава проведення лікарем огляду особи, і відповідно таке направлення залишається у лікаря. Вся процедура огляду водія у медичному закладі проводиться виключно за участю працівників поліції, які і доставляють водія до лікарні.

Щодо доводів захисника про те, що ОСОБА_1 просив здати зразки іншого біологічного середовища, ніж сечу, повністю спростовуються відомості долученого до матеріалів цієї справи відеозапису. При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що на цьому відеозаписі дійсно зафіксовано стороння людина, яка представилася головою фонду волонтерів та запитувала у лікаря-нарколога ОСОБА_3 можливість ОСОБА_1 здати кров для аналізу, але ця особа не є учасником у цій справі та не може здійснювати будь-які процесуальні заходи. Крім того, з цього відеозапису вбачається, що сам ОСОБА_1 підтвердив відсутність у нього буд-яких захворювань чи стресу, які могли унеможливити надати сечу на дослідження (а.с.3), а тому, на переконання апеляційного суду, у лікаря-нарколога відсутня була необхідність застосовувати п.13 розділу ІІІ Інструкції №1452/735.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що письмові пояснення військовослужбовця ОСОБА_2 не можуть бути доказами у справі з тієї підстави, що цю особу не було допитано в судовому засіданні в якості свідка та не попереджено про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань, оскільки апелянтом не надано доказів про те, що вищезазначений свідок має особисту зацікавленість щодо розгляду цієї справи чи має намір обмовити ОСОБА_1 .

Будь-яких клопотань, в тому числі щодо допиту свідків, захисник ОСОБА_4 в своїй апеляційній скарзі та до початку апеляційного розгляду не заявляла.

Відповідних клопотань також не надходило і від ОСОБА_1 .

Отже, у суду апеляційної інстанції не виникає сумнівів щодо об`єктивності письмових пояснень цих військовослужбовця ОСОБА_2 , оскільки він був безпосереднім очевидцем події у цій справі.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Позиція захисника, яку він висловив в апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду, щодо відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, розцінюється апеляційним судом як спосіб захисту та уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 року).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Крім того, суд зазначає, що законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану наркотичного сп`яніння.

Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Аналізуючи досліджені докази, оцінюючи їх у сукупності, апеляційний суд доходить до переконання, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, повністю доведена, є встановленою згідно з критерієм її доведеності «поза розумним сумнівом».

Так, стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява № 10705/12) ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою». Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» не виключає будь-який сумнів взагалі, оскільки завжди можна припустити можливість існування навіть дуже маловірогідних обставин чи їх збігів. Проте, цей стандарт доказування означає, що особу необхідно виправдати не при наявності будь-якої «тіні» сумнівів, а при наявності лише «розумного сумніву». При цьому розумним є сумнів, який має під собою причину та здоровий глузд і випливає зі справедливого та розумного розгляду всіх доказів у справі або з відсутності доказів у справі. Цей сумнів не є ні смутним, ні гіпотетичним чи уявним або надуманим. А саме таким, який ґрунтується на конкретних обставинах або інших вагомих причинах, які б змусили розумну людину вагатися вдатися до певних дій у питаннях, що мають значення для неї.

Отже, доказів, які б спростовували правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання захисника на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Клопотання захисника Гирича О.В. задовольнити, поновивши йому процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді Московського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2024 року.

Апеляційну скаргу захисника Гирича О.В. залишити без задоволення, а постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков