КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2024 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 759/19327/23

номер провадження: 33/824/59/2024

Суддя Київського апеляційного суду Верланов С.М., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Плахотнюка Олександра Олександровича, потерпілої ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Плахотнюка Олександра Олександровича, подану в інтересах ОСОБА_1 , на постанову судді Святошинського районного міста Києва від 17 листопада 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Святошинського районного суду міста Києва від 17 листопада 2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого у ПрАТ «Київводоканал» на посаді водія, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн 00 коп.

Цією ж постановою направлено ОСОБА_1 до Центру у справах сім`ї та жінок «Родинний дім» Святошинського району, який розташований за адресою: місто Київ, вул. Кільцева дорога, 5-Б, для проходження програми для кривдників, передбаченої Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», на строк 3 місяці.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір за винесення постанови про накладення адміністративного стягнення у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 536 грн 80 коп.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, адвокат Плахотнюк О.О. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Святошинського районного суду міста Києва від 17 листопада 2023 року та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП відносно ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП,посилаючись на неповне з`ясування суддею першої інстанції усіх фактичних обставин справи, не надання належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам, порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що зі змісту фабули, зазначеної у протоколі про адміністративне правопорушення від 01 жовтня 2023 року, складеного стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП, не вбачається інформації про факт заподіяної шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілої, чи можливості такого заподіяння, що свідчить про відсутність однієї із складових об`єктивної сторони адміністративного правопорушення за ст.173-2 КУпАП.

Також вказує, що викладена у протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 суть порушення не відповідає диспозиції ст.173-2 КУпАП та не розкриває всіх ознак об`єктивної сторони даного правопорушення. Зокрема, в протоколі не конкретизовано, в чому саме полягло суспільно небезпечне діяння з боку ОСОБА_1 , адже його формулювання є не конкретним та не розкриває суті інкримінованого йому правопорушення та фактично є цитуванням понять з пунктів 11, 14 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07 грудня 2017 року №2229-VIII.

Зазначає, що надані суду першої інстанції матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП не містять жодних доказів наявності у нього умислу спричинення будь-якої шкоди, порушення прав і свобод ОСОБА_2 .

Тому захисник вважає, що уповноважена особа при складанні протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 не дотрималась вимог законодавства, оскільки суть правопорушення, викладена у протоколі, не містить всіх ознак об`єктивної та суб`єктивної сторони правопорушення. Зокрема, не зазначено, яке саме діяння (дія або бездіяльність) вчинив ОСОБА_1 та якого саме характеру, як і не зазначено чи було заподіяно шкоду, що призвело до некоректності суті учиненого адміністративного правопорушення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Плахотнюка О.О., які підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі та просили її задовольнити, пояснення потерпілої ОСОБА_2 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч.2 ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

У відповідності до положень ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Зазначені завдання реалізуються шляхом вчинення низки процесуальних дій органами (посадовими особами), уповноваженими розглядати справи про адміністративні правопорушення. Передусім це з`ясування наявності факту вчинення правопорушення, установлення особи, що вчинила правопорушення, чи винна ця особа і чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Згідно з вимогами ст.ст. 278, 280 КУпАП суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Однак, перевіркою матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що даних вимог закону суддею першої інстанції дотримано не було.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, суддя першої інстанції виходив із того, що вина ОСОБА_1 підтверджується поясненнями потерпілої ОСОБА_2 , а також самого ОСОБА_1 , який фактично не заперечував того факту, що між ними та дружиною відбулась сварка, а також матеріалами справи в їх сукупності.

Диспозиція ч.1 ст.173-2 КУпАП визначає, що вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Об`єктивна сторона вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі виражається в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Відповідно до положень Закону України «Про попередження насильства в сім`ї» насильство в сім`ї - це будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім`ї стосовно іншого члена сім`ї, якщо ці дії порушують конституційні права і свободи члена сім`ї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психічному здоров`ю.

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає, що предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству.

Згідно зі ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: подружжя; колишнє подружжя; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); та ін.

Відповідно до ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Згідно з положеннями ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, відповідно до ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Проте, вищевказані вимоги закону суддею місцевого суду дотримані не були і висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, за наведених у постанові обставин, не підтверджується достатніми доказами, виходячи з такого.

Посадовою особою, що складає протокол, ставиться у вину особі вчинення таких конкретних протиправних діянь, що містять в собі ознаки того чи іншого адміністративного правопорушення, що відображається у протоколі. Суддя ж, розглянувши справу повинен переконатись у наявності чи відсутності підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності за конкретні дії.

Розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувається в межах протоколу про адміністративне правопорушення відносно конкретної особи.

Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) у багаточисельних рішеннях висловлена правова позиція щодо розгляду національними судами справ про адміністративні правопорушення. Так, у рішенні Суду «Енгель та інші проти Нідерландів» були визначені критерії, за наявності одного із них будь-яке правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за процедурою, визначеною національним законодавством для кримінальних правопорушень.

Такими критеріями є: «критерій національного права», який визначає те, що будь-яке протиправне діяння є злочином, якщо воно передбачене як злочин відповідним національним законодавством; «критерій кола адресатів», відповідно до якого правопорушення повинне розглядатись як кримінальне, якщо відповідальність за нього поширюється на невизначене коло осіб; «критерій мети та тяжкості наслідків», за змістом якого вчинене правопорушення розглядається за природою кримінального злочину, якщо санкція за його вчинення є достатньо суворою і передбачає елемент покарання. У будь-якому випадку правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за правилами кримінального правопорушення за яке призначене покарання (стягнення), за яким особа позбавляється волі. Зазначені положення знайшли в подальшому своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ, зокрема: «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти Російської Федерації», «Гурепка проти України», «Лучанінова проти України», «Швидка проти України» та інших.

Аналіз диспозиції та санкції ч.1 ст.173-2 КУпАП дає підстави стверджувати те, що це правопорушення відповідає критерію «кола адресатів» та критерію «мети та тяжкості наслідків». Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене вказує на те, що зазначене вище правопорушення повинне розглядатись за процедурою кримінального судочинства. У зв`язку із цим, при розгляді апеляційної скарги, при наданні оцінки доказам та вирішенні питання про законність та обґрунтованість судового рішення суд вважає за необхідне застосовувати відповідні положення кримінального процесуального закону, в тому числі і щодо сутності адміністративного правопорушення, яке за своєю юридичною природою фактично є обвинуваченням.

Забезпечення доведеності вини є складовою частиною однієї із засад кримінального провадження відповідно до п.10 ч.1 ст.7, ст.17 КПК України та однією із засад судочинства відповідно до п.2 ч.1 ст.129 Конституції України.

Згідно зі ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 924331 від 01 жовтня 2023 року, який складений щодо ОСОБА_1 , вбачається, що 01 жовтня 2023 року о 16 год 40 хв. за адресою: АДРЕСА_1 , зі своєю дружиною та з неповнолітнім сином громадянин ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство в сім`ї фізичного та психологічного характеру, а саме, ображав словесно, принижував, погрожував, давав стусани, вдарив, чим скоїв правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.

У вказаному протоколі ОСОБА_1 зазначив, що з протоколом не згоден, не порушував (а.с.1).

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, заперечив та пояснив, що 01 жовтня 2023 року будь-якого фізичного та психологічного насильства до зі своєї дружини та неповнолітнього сина не вчиняв.

При вирішенні питання про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, апеляційний суд зважає на те, що обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є наявність наслідків у виді завдання чи можливості завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілої.

Однак доказів завдання чи можливості завдання такої шкоди потерпілій ОСОБА_2 матеріали справи не містять. Більше того, наслідків діяння ОСОБА_1 у виді завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю дружині та неповнолітньому сину не зазначено і в протоколі про адміністративне правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 924331 від 01 жовтня 2023 року, складеного стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП, додані такі докази:

письмові пояснення ОСОБА_2 від 01 жовтня 2023 року, з яких слідує, що вона проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом зі своїм неповнолітнім сином та чоловіком ОСОБА_1 , який постійно вживає алкогольні напої та проявляє агресію відносно неї та сина, словесно ображає, принижує, погрожує фізичною розправою. Перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння кинув в сина склянкою та розбив її, після чого почав давати сину стусани та вдарив у живіт. Просить притягнути до адміністративної відповідальності її чоловіка та прийняти міри згідно чинного законодавства (а.с.2);

рапорт інспектора Святошинського УП ГУНП в місті Києві підрозділу протидії домашньому насильству ОСОБА_3 від 01 жовтня 2023 року, відповідно до якого, прибувши на місце виклику, до нього звернулась громадянка ОСОБА_2 , яка повідомила про те, що її чоловік ОСОБА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вчинив домашнє насильство (психологічне та фізичне) в присутності неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В подальшому відносно ОСОБА_1 винесено ТЗП серія АА 375062 та складено адміністративний протокол серії ВАБ №924331 за ч.1 ст.173-2 КУпАП (а.с.3);

довідка інспектора СПДН Святошинського УП ГУ НП в місті Києві від 01 жовтня 2023 року про те, що ОСОБА_1 протягом року не притягався до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП (а.с.4).

Однак вказані вище докази не є достатніми для підтвердження події та винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення за своєю суттю є процесуальним документом, яким уповноважений орган засвідчує певне порушення, допущене особою, яке містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого відповідними нормами КУпАП і який є підставою для подальшого провадження у справі. Зважаючи на викладене та враховуючи позицію ЄСПЛ щодо протоколу про адміністративне правопорушення, висловлену в рішенні по справі «Карелін проти Російської Федерації», апеляційний суд приходить до висновку, що протокол не може бути доказом у справі про адміністративне правопорушення.

Також рапорт поліцейського не може бути доказом винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП. Вичерпний перелік процесуальних джерел доказів, а саме, будь-яких фактичних даних, на основі яких орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, визначений у ч.1 ст.251 КУпАП. Аналіз указаної правової норми дає підстави стверджувати про те, що рапорт поліцейського не є джерелом доказів у справі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, наведене вище свідчить про те, що обвинувачення ОСОБА_1 побудовано лише на свідченнях потерпілої ОСОБА_2 , без наявності будь-яких інших доказів його вини.

Отже, дослідивши вказані вище докази, апеляційний суд приходить до висновку, що ці докази у їх сукупності у поза розумний сумнів не доводять того факту, що 01 жовтня 2023 року о 16 год 40 хв. за адресою: АДРЕСА_1 , зі своєю дружиною ОСОБА_2 та з неповнолітнім сином, ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство в сім`ї фізичного та психологічного характеру, а саме, ображав словесно, принижував, погрожував, давав стусани, вдарив.

За таких обставин, а також враховуючи, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, апеляційний суд вважає, що суддя першої інстанції необгрунтовано дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, оскільки його вина у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, не доведена у поза розумний сумнів.

У зв`язку з наведеним вище, апеляційний суд приходить до висновку, що постанова судді Святошинського районного суду міста Києва області від 17 листопада 2023 щодо ОСОБА_1 підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.247, ст.294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Плахотнюка Олександра Олександровича, подану в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову судді Святошинського районного міста Києва від 17 листопада 2023 року, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП - скасувати, а провадження у справі щодо нього - закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 цього Кодексу, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду С.М.Верланов