ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" січня 2024 р.м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Шлапак Д.О., розглянувши матеріали, що надійшли з Управління патрульної поліції у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ст. 122-4 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

20.12.2023 о 09 год. 15 хв. в м. Вінниці на перехресті вул. В. Чорновола-Театральна-І. Богуна, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «LEXUS LX570» н.з. НОМЕР_1 , будучи учасником ДТП з транспортним засобом «VOLKSWAGEN GOLF» д.н.з. НОМЕР_2 , самовільно залишив місце пригоди. Тобто, своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.10а ПДР та вчинив правопорушення передбачене ст. 122-4 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 провину у вказаному адміністративному правопорушенні не визнав та пояснив, що дійсно 20.12.2023 о 09:15 год у м. Вінниці на перехресті Чорновола - Театральна - Богуна сталася ДТП за його участю, однак за відсутності його вини у цій ДТП. Він пропонував водієві автомобіля Volkswagen Golf, д.н.з. НОМЕР_2 , з вини якого сталася ДТП, владнати ситуацію шляхом складення євро протоколу, однак останній відмовився і вирішив викликати патрульну поліцію. Проте, з поважних і незалежних від нього причин він не мав можливості залишатись на місці ДТП до приїзду екіпажу патрульної поліції, оскільки очікування патрульної поліції могло затягнутись на невизначений час, а саме в той час він віз в лікарню на огляд до лікаря хірурга свою дружину ОСОБА_2 , якій напередодні було проведено оперативне вручання та на 20.12.2023 на 09:30 год. був запланований візит до лікаря (довідка з лікарні додається) і за станом здоров`я дружина не могла тривалий час сидіти у транспортному засобі або ж самостійно доїхати до лікарні без супроводу. Враховуючи те, що місце ДТП він залишив без прямого умислу на вчинення правопорушення, а був змушений поїхати з місця ДТП і завести дружину в лікарню, його дії були вчинені в стані крайньої необхідності. Крім того, після лікарні він самостійно поїхав до Управління патрульної поліції у Вінницькій області на вул. Ботанічну, 24 у м. Вінниці, де повідомив, що був учасником ДТП, яка сталася не з його вини, і що він був вимушений залишити місце ДТП через необхідність доставки дружини до лікарні. Окрім того, в судовому засіданні підтримав подане ним письмове клопотання про закриття провадження у справі, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з вчиненням дій в стані крайньої необхідності, просив його задовольнити.

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи та клопотання ОСОБА_1 , суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки правопорушення передбаченого ст. 122-4 КУпАП, з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 9 КУпАП закріплено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Стаття 122-4 КУпАП передбачає відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Причетні до дорожньо-транспортної пригоди особи зобов`язані залишатися на місці пригоди. Під час з`ясування причин виникнення дорожньо-транспортної пригоди важливою обставиною є розташування транспортних засобів і предметів на місці ДТП. Тому, для того щоб об`єктивно виявити винних у виникненні ДТП, Правилами дорожнього руху забороняється переміщення транспортних засобів і предметів, а також зміна їх розташування в межах транспортного засобу або місця ДТП.

Об`єктом даного адміністративного правопорушення є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається у залишенні місця дорожньо-транспортної пригоди особами, до якої вони причетні.

Обов`язковою ознакою складу даного правопорушення є суб`єктивна сторона, яка визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого або евентуального (непрямого) умислу.

Так, об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП виражається у залишенні місця дорожньо-транспортної пригоди особами, до якої вони причетні, а суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини. Суб`єктивна сторона цього правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого або непрямого умислу.

Відповідно до п.п. 1.4. та 1.5 ПДР кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Відповідно до п. 2.10 ПДР України у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди, увімкнути аварійну сигналізацію і встановити знак аварійної зупинки відповідно до вимог пункту 9.10 цих Правил, не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди, повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття поліцейських, вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організувати об`їзд місця пригоди .

Пунктом 2.11 ПДР України зазначено, якщо внаслідок дорожньо-транспортної пригоди немає потерпілих та не завдано матеріальної шкоди третім особам, а транспортні засоби можуть безпечно рухатися, водії (за наявності взаємної згоди в оцінці обставин скоєного) можуть прибути до найближчого поста або до органу Національної поліції для оформлення відповідних матеріалів, попередньо склавши схему пригоди та поставивши підписи під нею.

Усі вище перелічені заходи є необхідними для встановлення усіх фактичних обставин дорожньо-транспортної пригоди, встановлення винних осіб.

Згідно ст. 252 КУпАП суддя оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП підтверджується зібраними у справі доказами:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 383951 від 20.12.2023;

- схемою місця ДТП;

- письмовими та усними поясненнями учасників ДТП;

- відеозаписом.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП доведена повністю зібраними у справі доказами.

Щодо клопотання ОСОБА_1 про закриття провадження у справі, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з вчиненням дій в стані крайньої необхідності, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до ст. 17 КУпАП особа, яка перебуває в стані крайньої необхідності не підлягає адміністративній відповідальності. За приписами ст. 18 КУпАП для визначення перебування особи в такому стані необхідно три обов`язкові складові:

- вчинення дій для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, правам і свободам громадян, установленому подяку управління;

- якщо дана небезпека не могла бути усунута іншими засобами;

- якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Разом з тим, даних, які б підтверджували факт того, що ОСОБА_1 вимушено залишив місце ДТП, щоб відвернути шкоду, яка загрожувала життю та здоров`ю його дружини, і це обумовлено крайньою необхідністю, у матеріалах справи не має, а ОСОБА_1 не надано жодних доказів на підтвердження вказаної обставини, а надана, на підтвердження крайньої необхідності, ОСОБА_1 копія довідки з ТОВ «Альтамедика», не доводить обставин, на які посилається ОСОБА_1 , оскільки з неї вбачається лише те, що ОСОБА_2 20.12.2023 знаходилась на огляду у лікаря хірурга в медичному центрі ТОВ «Альтамедика».

З огляду на викладене, суд вважає, що ОСОБА_1 не доведено перебування його в стані крайньої необхідності в той момент коли сталося ДТП. Тобто, ОСОБА_2 не надав доказів того, що життю чи здоров`ю його дружини загрожувала небезпека, у зв`язку з чим він змушений був в порушення норм чинного законодавства, залишити місце ДТП.

Отже, з матеріалів справи слідує, що вони містять переконливі та беззаперечні докази, які підтверджують залишення ОСОБА_1 місця пригоди, до якого був причетним.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, яке, з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Відповідно до ст. 33 КУпАП при призначенні покарання суд враховує, що ОСОБА_2 вперше вчинив правопорушення, передбачене ст. 122-4 КУпАП, є особою, яка підлягає адміністративній відповідальності, обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність правопорушника судом не встановлені. Таким чином, аналізуючи матеріали справи, суд вважає за доцільне, застосувати до ОСОБА_2 адміністративне стягнення у виді штрафу.

Підстави для застосування іншого, більш м`якого або більш суворого стягнення, відсутні.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення, який згідно ч. 5 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» станом на день розгляду справи становить 605,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 40-1, 122-4, 221, 284 КУпАП, ст. ч. 5 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП та застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) грн. на користь держави.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Вінницького апеляційного суду через Вінницький міський суд Вінницької області.

Суддя: