КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2024 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Ковальська В.В., розглянувши за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_2 та захисника Носова Р.В., у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу захисника Носова Р.В. на постанову судді Деснянського районного суду міста Києва від 12 грудня 2023 року про визнання винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -

в с т а н о в и в:

Постановою Деснянського районного суду міста Києва від 12 грудня 2023 року ОСОБА_2 визнано винним за ч. 5 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (в сумі 40800 гривень) в дохід держави, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк п`ять років без оплатного вилучення транспортного засобу.

Згідно з постановою судді, 20 листопада 2023 року в 22 годині 50 хвилин ОСОБА_2 повторно протягом року вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 ст.126 КУпАП, а саме керував автомобілем Daewoo Matiz д.н.з. НОМЕР_1 по пр. Броварському, 18 в м. Києві, не маючи права керування таким транспортним засобом, чим порушив п. 2.1.а Правил дорожнього руху України та вчинив правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник Носов Р.В. просить постанову судді Деснянського районного суду міста Києва від 12 грудня 2023 року скасувати, а провадження у справі №754/17179/23 про адміністративне правопорушення, відносно ОСОБА_2 закрити у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Захисник вважає, що постанова судді Деснянського районного суду міста Києва від 12 грудня 2023 року винесена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Так, суд, на думку захисника, неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення обставин справи, що потягло за собою необґрунтоване рішення про те, що винність ОСОБА_2 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП підтверджується зібраними матеріалами, а тому постанова судді не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконною та необґрунтованою.

Так, відповідно до посвідки на постійне проживання НОМЕР_2 від 12 травня 2014 року, вона видана громадянину Узбекистану, а не громадянину України, як зазначено в протоколі ОСОБА_2 , при цьому його місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 .

Захисник вважає, що під час складання протоколу поліцейський усвідомивши, що протокол було складено відносно іншої особи, став вносити виправлення у вже складений протокол, та дописувати у прізвище літеру « Р» , яку він не зазначив при первісному складані протоколу, та внаслідок очевидних та грубих виправлень, в протоколі вийшло прізвище особи, яка притягається до адміністративної відповідальності як « ОСОБА_2 ».

Однак перед направленням матеріалів в суд, 28 листопада 2023 року після перевірки й розуміння, що протокол все одно складено стосовно іншої особи, старшим інспектором відділу адміністративної практики УПП у місті Києві ДПП капітаном поліції Вацурою І. складено довідку, у якій він цілком доречно зазначив, що положенням ст. 256 КУпАП не передбачено можливості внесення змін, доповнень або уточнень безпосередньо у тому ж самому бланку протоколу про адміністративне правопорушення або складання нового (додаткового) протоколу за те ж саме адміністративне правопорушення.

Ним визнано, що інспектором патрульної поліції при складанні протоколу АДД №462736 від 20 листопада 2023 року відносно ОСОБА_2 невірно вказане прізвище правопорушника. Отже, в графі "склав протокол про те, що громадянин (ка)" просить вважати вірним запис " ОСОБА_2 ".

Окрім того, захисник зазначає, що при описі суті адміністративного правопорушення, а також при роз`ясненні прав та обов`язків, передбачених ст. 63 Конституції України, ст. 258 КУпАП в протоколі залишилось неправильне прізвище, але при цьому із внесеними виправленнями, прізвище « ОСОБА_2 », яке не має жодного відношення до особи, яку судом притягнуто до адміністративної відповідальності оскаржуваною постановою від 12 грудня 2023 року.

Також, апелянт звертає увагу на те, що суд при винесенні оскаржуваної постанови, не взяв до уваги той факт, що інспектор, який складав протокол стосовно громадянина Узбекистану, який не розуміє українську мову, не може читати і писати, а лише говорити російською, не забезпечив його права на захист, а також проігнорував право виступати рідною мовою і користуватись послугами перекладача.

Отже, виникає обґрунтований сумнів у тому, що при складанні протоколу ОСОБА_2 інспектором були роз`яснені його права та обов`язки.

Те ж стосується і суду першої інстанції, який при розгляді справи порушив права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 268 КУпАП, та не забезпечив його права на захист та право виступати рідною мовою і користуватись послугами перекладача.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, суддя апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.

Висновок, викладений у постанові судді Деснянського районного суду міста Києва від 12 грудня 2023 року про винність ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, при обставинах, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними у справі доказами: даними протоколу про адміністративні правопорушення серії ААД № 462736 від 20 листопада 2023 року, даними довідки ст. інспектора відділу адмінпрактики УПП у м. Києві Вацури І., даними постанови про накладення адміністративного стягнення серія ЕАС №7112026, даними довідки ст. інспектора відділу адмінпрактики УПП у м. Києві Вацури І. від 28 листопада 2023 року, відеозаписом з бодікамери 470315.

Як убачається з відеозапису з бодікамери працівника поліції, транспортний засіб Daewoo Matiz д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 працівниками поліції було зупинено 20 листопада 2023 року о 23 годині 00 хвилин в м. Києві по пр. Броварському, 18. Під час спілкування з водієм працівники поліції виявили відсутність у водія ОСОБА_2 дійсного посвідчення на керування транспортним засобом та встановлено, що він здійснив таке керування повторно, протягом року, чим порушив п. 2.1.а Правил дорожнього руху України.

На запитання працівника поліції стосовно посвідчення водія, ОСОБА_2 пояснив, що він отримав в України права на керування транспортним засобом, проте їх дія закінчилась у 2021 році. Повторно здати на права він не зміг. Також пояснив, що в цьому році його вже зупиняли працівники поліції, складали протокол за керування транспортним засобом без посвідчення водія.

Такі ж обставини ОСОБА_2 підтвердив під час розгляду справи суддею районного суду та не заперечував обставин викладених в протоколі про адміністративне правопорушення.

Отже, суддею районного суду відповідно до ст. 280 КУпАП з`ясовано всі обставини, що підлягали з`ясуванню при розгляді даної справи щодо ОСОБА_2 , який вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП, а тому посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що постанова судді є такою, що не відповідає дійсним обставинам справи, є безпідставними, оскільки не ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Посилання на невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 вимогам ст. 256 КУпАП є безпідставними, оскільки у протоколі зазначено всі відомості, передбачені вказаною статтею, викладено суть адміністративного правопорушення, особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України і ст. 268 КУпАП, про що ОСОБА_2 ствердив власноручним підписом у протоколі.

При цьому, та обставина, що у протоколі про адміністративне правопорушення не вірно зазначено прізвище особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, і уточнення прізвища проведено згідно з довідкою інспектора відділу адміністративної практики управління патрульної поліції у місті Києві ДПП, не впливає на висновки, викладені у постанові судді районного суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення та наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, а тому не може бути підставою для скасування постанови за відсутністю складу адміністративного правопорушення, як про прохає захисник.

Посилання захисника на те, що ОСОБА_2 є громадяниномУзбекистану та не розуміє українську мову, а тому було проігноровано його право виступати рідною мовою і користуватись послугами перекладача є безпідставними.

Так, з відеозапису з боді камери поліцейського убачається, що поліцейський спілкується з водієм українською мовою, а ОСОБА_2 чітко російською мовою відповідає на запитання працівника поліції стосовно відсутності прав керування, підстав не продовження прав керування, а також зазначає про обізнаність неможливості керування транспортним засобом без посвідчення водія.

Окрім того, з оскаржуваної постанови судді районного суду убачається, що ОСОБА_2 під час розгляду справи надавав пояснення про обставини керування ним транспортним засобом. При цьому, будь-яких висловлювань щодо нерозуміння мови, якою до нього звертався суддя районного суду, а також прохання про призначення йому перекладача матеріали справи не містять.

Під час розгляду справи суддею апеляційного суду, ОСОБА_2 також не заявляв про те, що потребує перекладача та пояснив, що розуміє українську мову.

Окрім того, в судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_2 пояснив, що він, будучи громадянином Узбекистану, проживає в Україні з 2006 року, працює, а також отримав в України право на керування транспортним засобом, проте дія відповідного посвідчення закінчилась у 2021 році.

Таким чином, ОСОБА_2 , проживаючи в Україні з 2006 року, склав іспити на право керування транспортними засобами за нормами українського законодавства, відтак немає підстави вважати, що він не розуміє української мови та потребував послуг перекладача.

Отже, доводи захисника про порушення права на захист ОСОБА_2 та ненадання йому перекладача, як під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, так і під час розгляду справи суддею районного та апеляційного суду є безпідставними, оскільки будь-якої інформації що ОСОБА_2 потребував послуг перекладача матеріали справи не містять.

Водночас, матеріали справи не містять даних про те, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення та в суді першої інстанції ОСОБА_2 був обмеженим у праві звертатися до суду рідною для нього мовою, або мовою, якою він володіє.

Таким чином, суддя апеляційного суду, вважаючи постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 12 грудня 2023 року щодо ОСОБА_2 законною і обґрунтованою, не вбачає підстав для її зміни чи скасування.

На підставі наведеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

п о с т а н о в и в :

Постанову судді Деснянського районного суду міста Києва від 12 грудня 2023 року про визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника Носова Р.В. - без задоволення.

Постанова судді апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду В.В. Ковальська

[1]Справа № 754/17179/23

Провадження № 33/824/867/2024

Головуючий у першій інстанції Броновицька О.В.

Доповідач Ковальська В.В.