cправа №947/3956/24
провадження №3/947/1151/24
П О С Т А Н О В А

15 лютого 2024 року м.Одеса

Суддя Київського районного суду міста Одеси Щербіна А.В., у присутності секретаря судового засідання Свистунової Є.С.,

розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

29.01.2024 року на адресу суду з Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці надійшов матеріал про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП.

З протоколу про адміністративне правопорушення №ПД/ОД/552/118/П/ПТ від 17.01.2024 року зокрема вбачається, що ОСОБА_1 , за період з листопада 2023 року по січень 2024 року, порушив норми чинного законодавства про працю, перебуваючи на посаді директора КП «Житлово-комунальний сервіс «Вузівський», згідно акта позапланового заходу державного нагляду (контролю) від 17.01.2024 №ПД/ОД/5522/118, а саме: відповідно до відомості зарахувань заробітної плати на картковий рахунок, заробітна плата робітнику з комплексного прибирання та утримання будинків з прилеглими територіями ОСОБА_2 за листопад - грудень 2023 року виплачена 11.01.2024. Проте, нормами ч.1 ст.10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» визначено, що заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором. Виходячи з вищенаведеного, на підприємстві порушені норми ч.1 ст.10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», а саме: ч.1 ст.41 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, подав до суду заперечення, в яких зокрема зазначив, що категорично не погоджується з протоколом №ПД/ОД/552/118/П/ПТ від 17.01.2024 року. Вказував, що обов`язковою умовою настання адміністративної відповідальності є вина, яка може проявлятись у формі умислу або необережності. На підставі заяви про звільнення, наказом №259-К від 05.12.2023 року ОСОБА_2 , робітник з комплексного прибирання та утримання будинків з прилеглими територіями дільниці №1, т.н.1286 була звільнена. Звільняючи ОСОБА_2 , він як директор КП «ЖКС «Вузівський», у своєму наказі №259-К від 05.12.2023 року поклав обов`язки по здійсненню контролю за виконанням цього наказу на головного бухгалтера.

Відповідно до ст.14 КУпАП посадові особи підлягають адміністративній відповідальності за адміністративні правопорушення, зв`язані за недодержанням установлених правил у сфері охорони порядку управління, державного і громадського порядку, природи, здоров`я та інших правил, забезпечення виконання яких входить до їх службових обов`язків.

Розрахунок та виплата заробітної плати не входить до службових (посадових) обов`язків директора КП «ЖКС «Вузівський». Вказані службові (посадові) обов`язки покладені на головного бухгалтера.

Вважав, що директор КП «ЖКС «Вузівський» не є суб`єктом правопорушення, яке передбачено ст.41 КУпАП, оскільки розрахунок та виплата заробітної плати є службовими (посадовими) обов`язками головного бухгалтера, на якого, окрім іншого, наказом №259-К від 05.12.2023 року було покладено контроль за даним конкретним випадком.

Відтак, стверджував, що висновок Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про те, що ОСОБА_1 є суб`єктом даного правопорушення - є хибним, оскільки на КП «ЖКС «Вузівський» наявна посадова особа, до обов`язків якої входить розрахунок та виплати заробітної плати.

Посилаючись на викладене, просив провадження у справі про притягнення Директора КП «ЖКС «Вузівський ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення ч.1 ст.10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», за що передбачена відповідальність ч.1 ст.41 КУпАП закрити за відсутності події і складу адміністративного правопорушення (п.1.ч.1 ст.247 КУпАП), а справу розглянути без його участі.

Частина 1 ст.41 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення встановлених термінів виплати пенсій, стипендій, заробітної плати, виплата їх не в повному обсязі, терміну надання посадовими особами підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та фізичними особами - підприємцями працівникам, у тому числі колишнім, на їхню вимогу документів стосовно їх трудової діяльності на даному підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця, необхідних для призначення пенсії (про стаж, заробітну плату тощо), визначеного Законом України «Про звернення громадян», або надання зазначених документів, що містять недостовірні дані, порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення, а також інші порушення вимог законодавства про працю.

З матеріалів справи вбачається, що згідно розпорядження міського голови м.Одеси №1211к від 18.08.2021, ОСОБА_1 було призначено на посаду директора КП «ЖКС «Вузівський».

Відповідно до акту Південного міжрегіонального управління державної служби з питань праці №ПД/ОД/552/118 від 17.01.2024, наказом підприємства від 25.04.2017 №86-к ОСОБА_2 зараховано на посаду двірника дільниці №1 з 01.05.2017. Наказом підприємства від 29.09.2017 №146-к з 01.10.2017р. посада двірника перейменована на робітника з комплексного прибирання та утримання будинків з прибудинковими територіями.

В ході проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) адміністрацією підприємства представлено відомість зарахування заробітної плати на картковий рахунок заявниці, відповідно до якої заробітна плата останній за листопад 2023 року виплачена 11.01.2024 р.

Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» визначено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Проте, факт нарахування вищезазначеної компенсації заявниці при виплаті заборгованої заробітної плати за листопад поточного року в ході проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) документального підтвердження не знайшов.

На підставі викладеного, заробітна плата найманому працівникові підприємства виплачується без урахування норм ч.1 ст.10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», якою передбачено виплату заробітної плати провадити у терміни, встановлені трудовим договором.

Наказом підприємства від 05.12.2023 №259-к на підставі заяви від 04.12.2023 заявницю звільнено із займаної посади згідно статті 38 КЗпП України (за власним бажанням) 05.12.2023.

Проте, остаточний розрахунок при звільненні із заявницею проведено 11.01.2024, що підтверджується відомістю, зазначеною вище. Даний факт суперечить нормам ч.1 ст.116 КЗпП України.

Частиною 1 ст.117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Проте, факт виплати заявниці середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку в ході проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) документального підтвердження не знайшов.

В ході проведення контрольного заходу директор підприємства надав письмове пояснення від 17.01.2024, в якому зазначено, що всі виплати працівниці ОСОБА_2 були перераховані з затримкою у зв`язку з скрутним фінансовим становищем підприємства, та відсутністю грошових коштів на рахунках. Станом на 11.01.2024 року розрахунок по заробітній платі ОСОБА_2 здійснено повністю.

Відповідно до ч.2 ст.251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно зі ст.68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Стаття 116 КЗпП України передбачає, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Стаття 1 Закону України «Про охорону праці» встановлює, що роботодавець - власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган, незалежно від форм власності, виду діяльності, господарювання, і фізична особа, яка використовує найману працю.

Відповідно пп.14.1.222 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, роботодавець- юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ чи її представництво) або самозайнята особа, яка використовує найману працю фізичних осіб на підставі укладених трудових договорів (контрактів) та несе обов`язки із сплати їм заробітної плати, а також нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб до бюджету, нарахувань на фонд оплати праці, інші обов`язки, передбачені законами.

Під час судового розгляду, зі сторони ОСОБА_1 не спростовано факт того, що ОСОБА_2 05.12.2023 року не працювала, або існував спір про розмір сум, нарахованих їй при звільненні.

Навпаки, у своїх пояснення до протоколу, ОСОБА_1 зазначив, що затримка з виплатою заробітної плати виникла через скрутне фінансове становище підприємства та відсутністю грошових коштів на рахунках.

В той же час, будь яких доказів на підтвердження вказаних обставин зі сторони ОСОБА_1 судді не надано.

Таким чином, ознайомившись з поясненнями особи, дослідивши докази по справі, оцінюючи кожний доказ з точку зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суддя робить висновок, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП, доведена повністю, оскільки він, будучи директором підприємства КП «ЖКС «Вузівський», тобто уповноваженим органом роботодавця, порушив встановлені терміни виплати заробітної плати ОСОБА_2 при її звільненні 05.12.2023 року, оскільки фактичний розрахунок було здійснено лише 11.01.2024 року.

При цьому, суддя критично оцінює наказ №259-к від 05.12.2023 року про звільнення робітника ОСОБА_2 в частині покладання контролю за його виконанням на головного бухгалтера КП «ЖКС «Вузівський», оскільки покладання директором підприємства обов`язків щодо контролю за виплатами працівникам на інших посадових осіб не звільняє директора, як уповноваженого органу роботодавця, від обов`язку здійснювати своєчасні розрахунку при звільненні та нести відповідальність за їх порушення.

Відповідно до ст.33 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення, зокрема враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Обставин, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, відповідно до ст.35 КУпАП суддею не встановлено.

Обставин, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, відповідно до ст.34 КУпАП, суддею не встановлено.

При цьому, суддя приймає до уваги, що виплата заробітної плати працівнику станом на 11.01.2024 року була здійснена та заборгованість відсутня, а отже робить висновок, що вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення носить малозначний характер.

Відповідно до ст.22 КУпАП, при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Таким чином, з метою виховання та запобігання вчинення ОСОБА_1 нових правопорушень, суддя вважає, що обґрунтованим та достатнім буде обмежитися усним зауваженням.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.22, 33, 34, 35, 172-7, 251, 252, 280, 283, 284, 288, 289, 291, 294 Кодексу України про адміністративне правопорушення, суддя

П О С Т А Н О В И В:

1. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП.

2. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від адміністративної відповідальності на підставі ст.22 КУпАП та обмежитись усним зауваженням.

3. Ця постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

4. Ця постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Київський районний суд міста Одеси протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя А.В. Щербіна