Справа № 161/2214/24
Провадження № 3/161/1256/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Луцьк 15 березня 2024 року

Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Черняк В.В., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 041188 від 22.01.2024 року вбачається, що 22.01.2024 року о 05:57 год. в м. Луцьку по вул. Федорова 7 ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volkswagen Passat, унз НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння проводився зі згоди водія в медичному закладі в лікаря-нарколога, що підтверджується висновком №42. Дії особи кваліфіковано за ч. 1 ст.130 КУпАП.

В поданих до суду письмових поясненнях ОСОБА_1 просив здійснювати розгляд справи без його участі, свою вину в інкримінованому правопорушенні заперечив, просив закрити провадження у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення. Узагальнені заперечення особи зводяться до відсутності об`єктивної сторони правопорушення, належних доказів вини, порушення порядку складення протоколу та фіксації правопорушення працівниками поліції, а також процедури огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255цього Кодексу.

Відповідно до статті 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суб`єктом правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є водії транспортних засобів, тобто особи, які безпосередньо здійснюють керування транспортним засобом.

Суб`єктивна сторона правопорушень, передбачених статтею 130 КУпАП, характеризується наявністю прямого умислу.

Об`єктивною стороною правопорушення, у розглядуваній частині є, зокрема, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння.

З огляду на наведене, для встановлення наявності в діяннях особи складу зазначеного адміністративного правопорушення підлягає доказуванню не лише факт перебування особи в стані сп`яніння, а й факт керування особою транспортним засобом, та/або її відмова від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Згідно п.27 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23.12.2005 року №4 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, також про адміністративні правопорушення на транспорті», керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу.

Для того щоб виявити вказане правопорушення, той чи інший транспортний засіб повинно бути зупинено працівниками поліції на законних підставах в противному випадку протиправність зупинки (за умови відсутності задокументованого порушення ПДР та подальшого притягнення до відповідальності), суд ставить під сумнів і саму процедуру виявлення нетверезого водія. Так у своєму рішенні від 15.03.2019 року ВС у справі № 686/11314/17 вказав, що оскільки поліцейським не задокументовано та не доведено належними та допустимими доказами факту порушення водієм ПДР, то вимоги інспектора до водія про пред`явлення документів на право керування ТЗ є неправомірними, а правоохоронці можуть зупиняти ТЗ лише коли є факт правопорушення. Таким чином зупинений, тобто до самої зупинки ТЗ повинен находитися у русі, оскільки керування таким засобом можливе лише коли останній рухається. Коли ж особа перебуває за кермом транспортного засобу і навіть із ввімкненим двигуном склад правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП відсутній, оскільки така особа не керувала транспортним засобом.

Діюче законодавство, в тому числі ПДР, не містить визначення терміну "керування транспортним засобом", але таке визначення було наведено в п.27 ПВС України від 23.12.2005 року № 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", за яким керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора - водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування". За вимогами п. 1 ст. 8 Конвенції про дорожній рух яку ратифіковано Указом Президії ВП УРСР № 2614-УПІ від 25.04.1974 "Кожний транспортний засіб або склад транспортних засобів, які перебувають у русі, повинні мати водія". Крім того в рішенні № 404/4467/16-а від 20.02.19 року ВС/КАС зазначив, що "само по собі керування транспортним засобом розуміється як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі". Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Одночасно необхідно зазначити, що відповідно до вимог п 1.10 ПДР водій - це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортного засобу, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Таким чином, виходячи із наведеного, під керуванням транспортних засобом необхідно розуміти безпосередньо перебування у русі транспортного засобу, такий рух повинен здійснюватися за допомогою дії водія.

Статтею 35 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено чіткий перелік, що дає законну підставу для зупинки транспортного засобу. Поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Водночас наявний у справі відеозапис, що долучений до протоколу, не містить відомостей про причину зупинки транспортного засобу.

З дослідженого відеозапису вбачається, що представники поліції приїхали на виклик гр. ОСОБА_2 та підійшли до транспортного засобу, який стояв на місці (в русі не перебував). Більше того, з відео слідує, що автомобіль знаходився на закритій території, рух ТЗ був неможливим.

Свідчення свідка ОСОБА_2 не можуть бути розцінені як належний доказ, в силу значного проміжку часу який пройшов між викликом поліції та її приїздом на місце виклику, а також висвітлення ряду непов`язаних між собою фактів з боку особи, що викликає сумнів у достовірності свідчень.

Матеріали справи не містять відомостей про наявність інших свідків даної події, які б могли спростувати чи підтвердити факт керування ОСОБА_1 автомобілем.

Відтак, доказів, які б беззаперечно підтверджували факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, окрім як протоколом про адміністративне правопорушення, матеріали справи не містять.

Саме перебування будь-якої особи на місці водія в автомобілі не доводить факт керування транспортним засобом.

Наявні в матеріалах справи відеозаписи із відеореєстраторів працівників поліції щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП в порушення п. 5 розділу II Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України №1026 від 18.12.2018, не є безперервними.

Наведене дає суду підставу вважати недопустимим доказом вищезазначений відеозапис з нагрудної камери поліцейського у доведеності вини особи.

Крім того, ОСОБА_1 не був попереджений про мету та підстави проведення огляду на стан сп`яніння з боку поліцейських, відомостей про роз`яснення особі його прав та обов`язків, передбачених ст.268 КУпАП, відеозапис не містить. В порушення норм ЗУ «Про національну поліцію» представники поліції не назвали своє прізвище, посаду, спеціальне звання перед встановленням особи ОСОБА_1 , при запропонуванні проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою технічних засобів звертались до нього « ОСОБА_3 » без зазначення імені, що не відповідає анкетним даним особи (мітки часу 0:12:54, 0:12:56).

Варто також зазначити, що у тексті протоколу не зазначені ознаки алкогольного сп`яніння, які стали підставою для вимоги про проходження огляду на стан сп`яніння (суб`єктивне припущення поліцейського про перебування особи у стані сп`яніння, яке ґрунтується на наявності у особи ознак алкогольного сп`яніння, перелік яких визначений у п. 3 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735).

У справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) ЄСПЛ зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Із відеозаписів також не встановлено, що особа відмовлялась від проходження огляду на визначення стану сп`яніння.

ОСОБА_1 погодився на проходження огляду за допомогою технічних засобів (мітка часу 0:14:01).

В подальшому погодився на перевірку в медичному закладі, куди був доставлений працівниками поліції.

Варто зауважити, що доказів проведення огляду згідно чинних норм закону не надано (відеозапис не містить фіксації процедури огляду у повному обсязі): на відео частково зафіксовано початок освідування на визначення стану сп`яніння у лікарні водія, яке проводить не черговий лікар, як це визначено законодавством, а медична сестра, яка безпосередньо підготувала вимірювальний засіб. Подальший процес освідування не зафіксовано (не встановлено хто використовував техзасіб та фіксував результат черговий лікар чи медична сестра).

Огляд проведений не уповноваженою на те особою з порушенням порядку його проведення вважається недійсним (відповідно ч. 22 «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС та МОЗ від 09.11.2015 р/ № 1452/735).

Сукупність вказаних обставин свідчить про те, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає фактичним обставинам справи.

ЄСПЛ у своїх рішеннях указує, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

У розглядуваному випадку, вина особи, що притягається до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, не є доведеною з дотриманням стандарту доказування «поза розумним сумнівом», у розрізі такого.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути вирішальним доказом винуватості.

Інших будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження наявності складу адміністративного правопорушення, зокрема об`єктивної його сторони (факту керування ТЗ), суду надано не було.

Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування, чого у даній справі достовірно встановлено не було.

З тлумачення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод викладених в рішеннях ЄСПЛ вбачається, що суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що діяння, яке ставиться у вину гр. ОСОБА_1 , а саме керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння матеріалами справи не доведене, його вина не підтверджена.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 40-1, ст. 130, ст. ст. 247, 251, 252, 283, 284 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.В. Черняк