ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2024 р. м. Марганець

Суддя Марганецького міського суду Хомченко С.І., розглянувши протокол серії ВАВ № 998896 від 06 лютого 2024 року та матеріали, які надійшли з відділення №1 Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

мешкає: АДРЕСА_1

не працює,

за ч. 1 ст.175-1 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

06.02.2024 року о 14-50 год. гр. ОСОБА_1 знаходячись в м. Марганець по вул. Парковій, 4 в м. Марганець, здійснив куріння в невстановленому для куріння місці, про що працівниками поліції був складений протокол за ч. 1 ст.175-1 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, причини неявки не повідомив, клопотання про відкладення до суду не подавав.

Порушник є неповнолітнім.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України» зазначено, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що розумність тривалості розгляду справи повинна визначатися з огляду на конкретні обставини справи з урахуванням критеріїв, сформованих у практиці Суду, зокрема складності справи, поведінки сторін та відповідних державних органів (рішення Європейського суду з прав людини від 29.05.2008 р. «Якименко проти України»; рішення Європейського суду з прав людини від 21.12.2006 р. «Мороз та інші проти України» та інші).

При вирішенні питання про відповідальність особи, суд враховує характер вчиненого правопорушення, дані про особу, докази, які містяться в матеріалах справи: пояснення.

Адміністративне стягнення є мірою відповідальності та застосовується з метою виховання особи, що вчинила адміністративне правопорушення, у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, запобігання вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_1 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 175-1 КУпАП, його винність повністю доведена і підтверджується всією сукупністю доказів по справі.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. 24-1, ч. 1 ст.175-1,283, 284 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Застосувати до ОСОБА_1 заходи впливу до неповнолітніх, передбачені ст. 24-1 п.2 КУпАП попередження.

Постанову судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яка притягується до адміністративній відповідальності протягом 10 днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя