Справа № 354/1248/23
Провадження № 3/354/41/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2024 року м.Яремче

Суддя Яремчанського міського суду Івано-Франківської області Остап`юк М.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від Відділення поліції №1 (м. Яремче) Надвірняського РВП ГУНП в Івано-Франківській області, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, студента, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків Суду не надано,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адмінправопорушення серії ААД № 420677 від 18.08.2023, 18.08.2023 приблизно о 23 год 26 хв в ГРК «Буковель» в с. Поляниці по вул. Карпатська, 1 ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом BMW M5 д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився в установленому законом порядку. Тим самим ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.5 ПДР, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 130 КУпАП.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_1 , адвокат Гнатюк Т.В. заперечила вину свого підзахисного, зазначила, що складання адмінпротоколу відбулося з численними порушеннями вимог законодавства. ОСОБА_1 не керував транспортним засобом. Просила закрити провадження у справі відносно у зв`язку із відсутністю у його діях складу адмінправопорушення.

Заслухавши пояснення представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до положень Кодексу України про адміністративні правопорушення, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд повинен вжити всіх передбачених законом заходів для повного, всебічного і об`єктивного дослідження доказів у справі та з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, як зазначено в частині другій статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.

Суд звертає увагу, що розгляд справи повинен відбуватися в межах доводів протоколу про адміністративне правопорушення щодо конкретної особи, а суддя не має права у будь-який інший спосіб конкретизувати пред`явлене посадовою особою адміністративне обвинувачення та його змінювати, оскільки це суперечить загальним засадам судочинства, які передбачені статтею 129 Конституції України.

Частиною першою статті 130 КУпАП, яка інкримінується ОСОБА_1 передбачена відповідальність за відмову водія, який керує траснпортним засобом, від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Таким чином, суб`єктом адміністративної відповідальності є особа, яка керує транспортним засобом.

Однак, у ході судового розгляду справи, за результатами дослідження доказів у справі та з оглянутого у судовому засіданні відеоматеріалу неможливо встановити чи ОСОБА_1 дійсно керував транспортним засобом, а чи гуляв по території.

Так, відеозапис відображає сам процес пропозиції поліцейського пройти ОСОБА_1 огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу ДРАГЕРА. Однак, останній заперечує факт керування автомобілем.

Відеозапису, який би стосувався початку події, а саме руху та зупинки транспортного засобу не має.

Ті відеоматеріали, які долучені до справи, руху транспортного засобу не містять. ВІдеоматеріал, який зафіксований не на бодікамеру поліцейського не дає можливості Суду втановити чи це дійсно автомобіль ОСОБА_1 , і чи справді за кермомо саме він.

Згідно положень статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Суд неодноразово звертав увагу у попередніх рішеннях, що одним із обов`язкових аспектів доведення вини особи у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння є фіксування керування останнім транспортним засобом на бодікамеру поліцейського. Оскільки у справах, де особа заперечує факт керування автомобілем, визначальним є наявність відеозапису про це, зроблений у встановленому законодавством порядку.

Так, відповідно до пунктів 4, 5 розділу 2 Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 18 грудня 2018 року № 1026, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо).

Вказаний відеозапис є доказом у справі про адміністративні правопорушенні у сфері керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Як уже зазначалося, у тих випадках, коли особа заперечує факт керування транспортним засобом, відеозапис, на якому зафіксовано протилежне, а саме рух транспортного засобу під керуванням особи, яка притягається до адмінвідповідальності, відіграє ключову роль.

У своїх рішеннях, в тому числі і проти України, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на необхідність суворого дотримання процедури притягнення особи до відповідальності (як кримінальної, так і адміністративної).

У справах «Малофєєва проти Росії» та «Карєлін проти Росії» ЄСПЛ зазначає, що суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

В силу вимог частини четвертої статті 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011 Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

За результатами перегляду відеозапису, Суд дійшов висновку, щозібрані докази не доводять самого факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 , а тому вина останнього у порушенні частини першої статті 130 КУпАП не доведена.

З огляду на те, що у Кодексі України про адміністративні правопорушення підстави для закриття справи за недоведеністю вини особи відсутні, Суд приходить до висновку про необхідність закриття провадження у справі за відсутності складу адміністративного правопорушення, на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись частиною першою статті 130, пунктом1 статті 247 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Івано-Франківського апеляційного суду через Яремчанський міський суд Івано-Франківської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги.

Суддя: М. В. Остап`юк