Справа № 711/115/24
Номер провадження 3/711/174/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2024 року м.Черкаси

Суддя Придніпровського районного суду м.Черкаси Олійник В.М., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області (протокол серії ВАБ № 948642) про притягнення:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ; працюючої: НКЦП ФР завідувачем, РНОКПП в матеріалах справи відсутній,

до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП,

ВСТАНОВИВ :

В провадженні Придніпровського районного суду м.Черкаси знаходяться адміністративні матеріали, які надійшли з Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП.

В судовому засіданні встановлено, що згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАБ 948642 16.12.2023 року близько 18.08 год. за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 вчинила відносно батька ОСОБА_2 домашнє насильство економічного характеру, а саме умисно позбавила житла та можливості користуватися ним, змінивши замки на дверях та не впускала до квартири, чим вчинила адміністративне праворушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Особа стосовно якої складено протокол про адміністративне праворушення ОСОБА_1 , вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнала. Надала пояснення, що вона дійсно протягом тривалого часу проживає з родиною за адресою АДРЕСА_1 . Власницею квартири є вона, матір та її донька, якій ОСОБА_2 подарував свою частку. В квартирі разом з нею проживають її неповнолітня донька та чоловік. ОСОБА_2 , який є її батьком, не має права власності на вказану квартиру та не зареєстрований в ній, тому жодних підстав проживати в ній він не має. Будь-яких протиправних дій проти свого батька ОСОБА_2 вона не здійснювала. Так 15.12.2023 року зібрав свої особисті речі, які були в її квартирі, та повідомив, що він переїжджає на постійне місце проживання до своєї жінки ОСОБА_3 . Після чого залишив квартиру, при цьому забравши всі особисті речі. 16.12.2023 року вона з родиною вирішила замінити замки на вхідних дверях. Так, як вони є власниками, тому вважає, що вони мають право змінювати їх чи ні. Про події, які описані в протоколі про адміністративне праворушення, пояснити нічого не може, оскільки вона та члени її сім`ї були відсутні за місцем проживання. Умислу не пускати ОСОБА_2 у них не було, оскільки вони були впевнені, що він переїхав. Крім того, після того, як ОСОБА_2 подарував свою часку вказаної квартири її доньці, вони не домовлялися про його подальше проживання в ній ні в письмовій, ні в усній формі. Водночас повідомила, що ОСОБА_2 є співвласником квартири АДРЕСА_2 , де він і прописаний. А тому вважає, що останній має проживати за місцем своєї реєстрації. Тому обставини викладені в заяві ОСОБА_2 не відповідають дійсності. Конфліктні ситуації здійснює саме ОСОБА_2 , після чого звертається до поліції з скаргами. Вважає, що ОСОБА_2 оговорює її та членів її сім`ї, не даючи спокійно жити. Враховуючи викладене просить суд провадження відносно неї закрити за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні ОСОБА_2 надав пояснення, що після того як він подарував свою частину квартири АДРЕСА_3 своїй онуці, між ним та його дочкою ОСОБА_1 існувала усна домовленість про його подальше безперешкодне проживання у вказаній квартирі. Проте вже тривалий час донька його виживає. Так він дійсно спілкується із жінкою, проте наміру іти до неї жити на постійне місце проживання у нього не було та він не збирався іти з дому. Так він дійсно зареєстрований не за місцем фактичного проживання, а за адресою: АДРЕСА_4 . Вважає, що має право проживати у вказаній квартирі, а в іншому випадку вважає, що донька має йому оплачувати інше винаймане житло.

Заслухавши пояснення особи стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_4 , іншого учасника ОСОБА_2 , дослідивши письмові матеріали справи про адміністративне правопорушення та з`ясувавши повно, всебічно, об`єктивно усі обставини справи, приходжу до наступного висновку.

Згідно зіст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані, зокрема, встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та засобів, що мають функції відеозапису, тощо.

Відповідно до ст.ст.252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень статті 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Диспозиція ч.1 ст.173-2 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Згідно з пп.3, 4 ч.1 ст.1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Об`єктивна сторона домашнього насильства у формі позбавлення житла характеризується діями, що спрямовані на позбавлення особи допуску до житла, права користуватися житлом.

Таким чином, диспозиція ч.1 ст. 173-2 КУпАП передбачає необхідність встановлення факту умисного позбавлення можливості потерпілим користуватися житлом на яке останній має передбачене законом право. Крім цього, обов`язковою умовою для кваліфікації дій особи за ч.1 ст. 173-2 КУпАП є встановлення суспільно-небезпечного наслідку вказаних дій, які полягають у можливості чи заподіяння шкоди психічному або фізичному здоров`ю потерпілого.

В судовому засіданні встановлено, що згідно з протоколом про адміністративне праворушення серії ВАБ № 948632 ОСОБА_1 обвинувачується в тому, що 16.12.2023 року близько 18.08 год. умисно позбавила житла та можливості користуватися ним, змінивши замки на дверях та не впускала до квартири АДРЕСА_3 свого батька ОСОБА_2 , чим вчинила домашнє насильство економічного характеру.

Як встановлено в ході судового розгляду справи, квартира АДРЕСА_3 належить на праві сумісної власності: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Про те, що ОСОБА_2 має право користуватися чи проживати у вказаній квартирі суду не надано. Натомість матеріали справи містять відомості, що ОСОБА_8 являється співвласником іншого житла, а саме кв. АДРЕСА_5 .

Крім того доказів, які свідчили б про умисне позбавлення житла ОСОБА_2 , на яке він має право за законом, в судовому засіданні не встановлено та не надано.

Натомість матеріали справи містять копію заяви ОСОБА_1 , поданої до Придніпровського районного суду м.Черкаси про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 , який на постійній основі вчиняє конфліктні ситуації, що на думку суду і могло стати причиною конфлікту.

Враховуючи викладене, в даній ситуації на думку суду в матеріалах справи не знайшлося підтвердження того, що ОСОБА_1 вчинила домашнє насильство економічного характеру стосовно ОСОБА_2 в контексті ст.173-2 ч.1 КУпАП, оскільки згідно досліджених в судовому засіданні доказів встановлено, що саме заявник ОСОБА_2 здійснює конфліктні ситуації, не маючи права передбаченого законом на проживання чи користуванням вищевказаною квартирою.

Інших доказів суду не надано.

В такій ситуації протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належними доказами по даній справі в розумінні ст.251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у Суду.

Суддя наголошує, що він не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Так, ч.1 ст.6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України»,ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.1998 року, п.54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Відповідно положень ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Згідно з КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (ч. 1,2 ст.7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст.245).

Діяння тільки тоді визнається адміністративним правопорушенням, коли воно містить всі ознаки його складу, відсутність хоча б однієї з них означає відсутність складу взагалі.

Згідно з п.1ст.247 КУпАП розпочате провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин суддя вважає, що відсутні докази на підтвердження складу адміністративного правопорушення, передбаченого статті ч.1 ст.173-2 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.173-2 ч.1, 247, 254, 256, 279, 283 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КпАП України - закрити за відсутністю в її діях складу правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м. Черкаси протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: В. М. Олійник