ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2024 року м. Чернівці

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду Станковська Г.А., розглянувши адміністративну справу за апеляційною скаргою особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду м. Чернівці 24 січня 2024 року, -

У С Т А Н О В И Л А:

Цією постановою, ОСОБА_1 , - визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 605,60 грн..

Згідно постанови суду, ОСОБА_1 14.01.2024 року о 02 год. 59 хв., в м. Чернівці по вул. Південно-Кільцева, 2 г, керував транспортним засобом марки «Opel Astra», д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запахом алкоголю з порожнини рота, порушенням мови, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку водій відмовився на місці зупинки транспортного засобу. Такими своїми діями ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

Апелянт ОСОБА_1 у своїй скарзі вважає, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм процесуального та матеріального права, при цьому суд не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до дослідження та оцінки доказів по справі, що потягло за собою

ЄУНСС №727/652/24 Головуючий у І інстанції: Бойко М.Є.

Провадження №33/822/113/24 Доповідач: Станковська Г.А.

Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП

необґрунтоване судове рішення. Суд не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду.

Зазначає, що застосований до нього порядок пропозиції працівниками поліції про проходження огляду на місці чи направлення його для проведення огляду на стан сп`яніння не відповідає вимогам закону.

Окрім того, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, працівники патрульної поліції належним чином не роз`яснили йому суть правопорушення, його права передбачені ст. 268 КУпАП та ст.63 Конституції України.

Постанова судді згідно ст. 283 КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах, проте аналіз матеріалів даного провадження свідчить, що зазначених вимог закону суд першої інстанції не дотримався, його доводів до уваги не взяв.

Докази, зазначені судом в постанові суду, не можна визнати належними, допустимими, достовірними та такими, які узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», і які свідчать про беззастережну його винуватість у вчиненні ним правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, виходячи із того, що вони місять численні неточності, розбіжності, а відеозаписи надані суду не є безперервними.

Вказує, що всупереч чинному законодавству, його не було відсторонено від керування транспортним засобом.

За таких обставин, працівником патрульної поліції при складенні протоколу про адміністративне правопорушення були грубо порушенні вимоги КУпАП та Інструкції, а судом першої інстанції при розгляді справи на ці порушення не була звернута увага, що в подальшому потягло за собою прийняття незаконного рішення.

У зв`язку з чим, просить скасувати рішення суду першої інстанції щодо нього за ч.1 ст. 130 КУпАП, а провадження по справі закрити у зв`язку із вчиненням дій особою в стані крайньої необхідності.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, особи яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , вислухавши пояснення останнього та його адвоката Клецько Ю.С., дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до наступного.

В суді апеляційної інстанції правопорушник ОСОБА_1 повністю підтримав подану ним апеляцію і просив задовольнити її з підстав зазначених в ній, скасувати постанову суду першої інстанції, т.я. вина не доведена.

Адвоката Клецько Ю.С. вважає, що у справі допущені грубі порушення прав його підзахисного під час намагання проведення медичного освідування, а відтак постанова суду невмотивована і підлягає скасуванню.

Згідно з положеннями ч.7 ст. 294 КпАП України, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, за наведених в постанові обставин, підтверджені сукупністю зібраних та належним чином перевірених в судовому засіданні доказів, які покладені в основу прийнятого судом рішення, є правильними і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Згідно п.1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимога цих правил, а також бути взаємно ввічливими, а відповідно до п.2.4 на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил.

Заперечення ОСОБА_1 в апеляційній скарзі та в суді апеляційної інстанції своєї вини у вчинені ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, не можуть бути взяті судом до уваги та доводяться наступним.

Пункт 2.5 ПДР встановлює обов`язок водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Невиконання даної вимоги тягне за собою адміністративну відповідальність за ч.1 ст. 130 КпАП України, про що ОСОБА_1 був належним чином попереджений працівником поліції.

Згідно диспозиції статті 130 КпАП України, відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, винуватість ОСОБА_1 доведена протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №631757 від 14.01.2024, яким встановлено, що 14 січня 2024 року о 02 год. 59 хв. в м. Чернівці, по вул. Південно Кільцева, 22, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Opel Astra», д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запахом алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився на місці зупинки транспортного засобу, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.

При цьому, ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. З протоколом про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 ознайомлено в повному обсязі та зазначено, що пояснення по суті порушення надав на окремому аркуші. Протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 особисто підписав (а.с.1).

На думку суду, вказаний протокол відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оформлений компетентним органом в межах повноважень наданих особі, яка його склала, в якому чітко викладено як суть правопорушення так і інші відомості, необхідні для правильного вирішення даної справи.

Відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року №1452/735, а саме глави І п.6., огляд на стан сп`яніння проводиться:

- поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом;

- лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Не дивлячись на наведені в апеляційній скарзі доводи, наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбачено ч.1 ст. 130 КУпАП, підтверджується наявними в матеріалах справи відеозаписами.

Зокрема, апеляційним судом встановлено, що викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини були зафіксовані на відеозаписах наданих працівниками поліції - 476979, 476577, на яких чітко зафіксовано факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння і останньому роз`яснено наслідки відмови від проходження огляду (а.с.7).

Згідно ч.2 ст. 266 КУпАП, огляд особи, яка керувала транспортним засобом, …, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів.

Частиною 3 цієї статті встановлено, що у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, …, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

З акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів вбачається, що огляд ОСОБА_1 мав проводитися у зв`язку з виявленням у нього таких ознак: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці. Проте, огляд за допомогою технічного засобу не проведено, так як ОСОБА_1 відмовився (а.с.2).

Більше того, працівником поліції було підготовлено направлення на огляд водія ОСОБА_1 на стан сп`яніння у ЧОНД, через виявлені ознаки сп`яніння, такі як: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці. Разом з тим, ОСОБА_1 не було доставлено до ЧОНД, оскільки останній відмовився від огляду в медичному закладі (а.с.3).

До того ж, ОСОБА_1 не заперечував факту вживання пива, однак від проходження огляду відмовився.

Зокрема, судом апеляційної інстанції під час підготовки справи до розгляду були переглянуті відеозаписи наявні в матеріалах справ. З даних відеозаписів вбачається, що працівниками поліції було належним чином роз`яснено ОСОБА_1 його права, декілька раз наголошено про наслідки відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, а також в разі проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою технічного засобу, а отже твердження апелянта, що поліціанти «завуальовано його відмовляли від огляду» не заслуговують на увагу суду.

Більше того, особа, яка впевнена в тому, що вона не вживала нічого із спиртних напоїв чи протизаконного, погодиться на будь-який огляд на стан сп`яніння, чи то на місці зупинки, чи в закладі охорони здоров`я, і заперечувати проти такого огляду не буде.

Зазначені вище докази підтверджують факт перебування ОСОБА_1 у стані сп`яніння та свідомої відмови останнього від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, задля можливого уникнення відповідальності за вчинене діяння, а отже у суду немає підстав недовіряти наявним в матеріалах справи доказам та сумніватися в їх правдивості.

Обґрунтовуючи своє рішення, суддя приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зокрема Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях підкреслив, що суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені в даній справі, були вивчені і була надана конкретна чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи (справи "Ван де Хурк проти Нідерландів", §61, "Болдеа проти Румунії", §30, "Морейра Феррейра проти Португалії", § 84).

Отже, наявні в матеріалах справи докази є належними та допустимими й складені у відповідності до вимог законодавства. Будь-яких порушень вимог законодавства, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляду справи в суді першої інстанції, які тягнуть за собою скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Доказів на спростування висновків місцевого суду щодо факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння в апеляційній скарзі останнім не наведено, матеріалами справи не встановлено, і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.

На думку суду вказані докази є належними, допустимими та достовірними й не викликають сумнівів. У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Слід також зазначити, що матеріали справи не містять жодних клопотань про те, що ОСОБА_1 не згідний з протоколом про адміністративне правопорушення, а неправомірні дії працівників поліції щодо порушення його огляду на стан сп`яніння чи прав не були предметом окремого оскарження в суді.

В своєму рішенні від 29.06.2007 по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'Halloranand Francis v. the United Kingdom), заяви №15809/02 і № 25624/02) ЄСПЛ наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі».

Приймаючи до уваги всі докази наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до остаточного висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому діяння, ґрунтуються на належних та допустимих доказах, які знаходяться в матеріалах справи та спростовують доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, а тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження немає.

Керуючись ст. 294 КпАП України, суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу апелянта - залишити без задоволення, а постанову Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24 січня 2024 року відносно ОСОБА_1 , про визнання винним за ч.1 ст. 130 КУпАП - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Чернівецького

апеляційного суду Г.А. Станковська