МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 484/2930/23 Головуючий у місцевому судді Маржина Т.В.
Провадження № 33/812/59/24 Головуючий у апеляційному суді Темнікова В.І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2024 року Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Темнікової В.І.,

за участю секретаря - Богуславсьої О.М.,

особи, що притягується до адміністративної відповідальності -

ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Дорова А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Дорова Андрія Олексійовича на постанову судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 грудня 2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

громадянина України, ФОП, РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого та

проживаючого в

АДРЕСА_1 , раніше до адміністративної відповідальності не

притягувався,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1(один) рік,-

в с т а н о в и в:

Відповідно до постанови судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 грудня 2023 року, ОСОБА_1 01.06.2023 року о 21:37 годині в м. Первомайську по пров. Балтійському керував транспортним засобом «НІСАН» д.н.з НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: мав запах алкоголю з порожнини рота, поведінку, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України, тобто вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в доход держави в розмірі 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік, а також стягнуто судовий збір в розмірі 536,80 грн в дохід держави.

Не погодившись із вказаним постановою суду, захисник Доров А.О. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, а також на порушення ним норм матеріального і процесуального права, що потягло за собою однобічне та неповне з`ясування судом усіх фактичних обставин справи, їх не дослідження та не надання їм належної оцінки, при цьому суд формально підійшов до вирішення справи.

В апеляційній скарзі посилається на незрозумілість звинувачення, сформульованого в постанові суду, оскільки воно, на думку апелянта, складається, по-перше, з двох частин: 1) керував з ознаками алкогольного сп`яніння; 2) відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння. Таким чином, вважає, що є незрозумілим, в чому саме звинувачується особа: в керуванні з ознаками наркотичного сп`яніння чи в відмові від проходженні огляду.

За таких обставин вважає, що направлені до суду матеріали та їх аргументація є сумнівними, а наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», тому суд позбавлений можливості самостійно надати оцінку відомостям в частині доведеності чи недоведеності обставин, відображених у протоколі про адміністративне правопорушення.

Також зазначає, що під час складення протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, ОСОБА_1 правила дорожнього руху не порушувались, аварійна ситуація не створювалась про що свідчить відсутність складеної постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення ПДР.

Посилаючись на аналіз положень п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 31, ч.1, 3 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», зазначає, що безпідставна зупинка автомобіля є незаконною. З огляду на те, що підстав для зупинки транспортного засобу поліцейським не зазначено, то сама зупинка транспортного засобу та наступні дії інспектора поліції не відповідають вимогам ст. 35 Закону України «Про національну поліцію».

ОСОБА_1 провину свою не визнає, так як правил дорожнього руху він не порушував. З відеофайлу не вбачається, що ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції під час керування в нетверезому стані. Такі висновки, повністю узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 15.03.2019 року у справі №686/11314/17, але ці обставини не врахував суд першої інстанції під час винесення постанови.

Крім того, у відповідності до п. 27 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року № 14, під керуванням транспортним засобом слід розуміти виконання функцій водія під час руху такого засобу. Склад адміністративного правопорушення за ст. 130 КУпАП передбачає керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, а тому для кваліфікації діяння за ч. 1 ст. 130 КУпАП необхідно встановити, що особа керувала транспортним засобом та відмовилась від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Якщо водій, на погляд поліцейського, знаходився в стані алкогольного сп`яніння, то поліцейський повинен був відсторонити водія від керування транспортним засобом. Не відсторонення водія від керування транспортним засобом, це ще раз доводить, що водій не перебував в стані алкогольного сп`яніння та міг керувати транспортним засобом. На відеофайлі не зафіксовано відсторонення ОСОБА_1 від керування автомобілем.

Крім того, водійське посвідчення у нього не вилучалося, тимчасовий дозвіл на право керування т/з не видавався, про що чітко зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення. Але вказані обставини не були враховані судом першої інстанції.

Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно п. п. 3, 5 постанови КМУ №1103 від 17.12.2008 p., п.6 наказу МВС та МОЗ №1452/735 від 9.11.2015 p., п.6 розділу X наказу МВС № 1395 від 7.11.2015 р. - огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (законодавчо врегульованих засобів вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність).

Результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду, форма якого затверджується МОЗ за погодженням з МВС. У разі встановлення стану сп`яніння, результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду. Акт огляду на стан сп`яніння за результатами такого огляду, проведеного поліцейським, складається у двох примірниках, один з яких вручається водію, а другий залишається в поліцейського та/або долучається до протоколу про адміністративне правопорушення в разі встановлення стану сп`яніння.

Як видно з відеозапису наданому на CD-диску і це підтвердили свідки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння, а навпаки наполягав провести його у медичному закладі. Однак, акт огляду відносно ОСОБА_1 не був складений і долучений до протоколу про адміністративне правопорушення. Суд першої інстанції також не взяв це до уваги.

Крім того, згідно з п. 2 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ № 1103 від 17 грудня 2008 року, огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.

Пункт 3 зазначеного Порядку також передбачає можливість проведення огляду як поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом, так і лікарем закладу охорони здоров`я.

Інструкція №1452/735, яка визначає саму процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі стан сп`яніння), та оформлення результатів такого огляду, деталізує процедуру такого огляду у залежності від виду сп`яніння.

Так, розділ 2 зазначеної Інструкції визначає порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським і оформлення його результатів. Пунктами 6-9 розділу 2 Інструкції №1452/735 передбачено, що огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків. Не можуть бути залучені як свідки поліцейські або особи, щодо неупередженості яких є сумніви. Встановлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові. Форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до цієї Інструкції.

В той же час п. 12 розділу 2 даної Інструкції передбачено, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в п. 4 розділу 1 цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Пунктом 15 розділу 3 Інструкції передбачено, що за результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акту медичного огляду.

Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, видається на підставі акту медичного огляду. Зміст висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння повідомляється оглянутій особі в присутності поліцейського, який її доставив, про що робиться запис у вищезазначеному висновку (п. 16, 17 р. З Інструкції).

Усі записи в акті медичного огляду та висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння повинні бути розбірливими, не допускається формулювання «Норма». Акт медичного огляду особи складається в одному примірнику, який залишається в закладі охорони здоров`я (п. 18, 19 р. З Інструкції).

Висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними (п. 22 р. 3 Інструкції).

Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що у разі наявності у поліцейського підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, огляд такого водія поліцейським на стан сп`яніння на місці із використанням спеціальних технічних засобів не проводиться, а водій в обов`язковому порядку направляється до найближчого закладу охорони здоров`я для встановлення того, чи перебуває він в стані наркотичного сп`яніння та проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини.

Однак докази, зібрані працівниками поліції та надані суду щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення зазначеним вимогам закону не відповідають.

Відмова ОСОБА_1 від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі, як і саме направлення до нього, не зафіксовані на відеофайлі, який міститься в матеріалах справи, в присутності свідків. В акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, в якому однією із зафіксованих ознак алкогольного сп`яніння є поведінка особи, що не відповідає обстановці, є самостійною підставою для направлення правопорушника для проходження огляду на стан сп`яніння до медичного закладу. Однак, в порушення порядку поліцейським самого направлення видано не було і особу не було доставлено до закладу охорони здоров`я та не було зафіксовано його відмови від проходження огляду на стан сп`яніння саме у медичному закладі за встановленою процедурою.

Вказані вище норми матеріального права не враховані Первомайським міськрайонним судом, що призвело до винесення незаконного рішення.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні підтвердила, що працівники поліції не поїхали на проходження ОСОБА_1 огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння в медичному закладі, що свідчить про незацікавленість працівників поліції у встановлені істини у справі.

Не було зафіксовано відмову ОСОБА_1 01.06.2023 року від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі працівником поліції і відеозаписом. Відеозапис правопорушення проведений не у закладі охорони здоров`я, а на місці зупинки транспортного засобу, а таке, з огляду на порушення поліцейським при складанні протоколу вимог перелічених нормативних актів, робить й цей доказ недопустимим.

Більш того, відеозапис не містить чіткої пропозиції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння саме у медичному закладі, поліцейським не оголошено порушнику назву цього медичного закладу, не висловлено пропозиції проїхати до медичного закладу, не видано та не вручено порушнику направлення до медичного закладу, для проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння. Звертає увагу, що працівник поліції заявив, що йому все одно, тверезий ОСОБА_1 чи ні, і це відбулося після відмови ОСОБА_1 .

CD Диск, долучений працівниками поліції до матеріалів справи, не відповідає вимогам ч. 5 розділу 2 Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України 18 грудня 2018 року № 1026, так як складається із трьох файлів. На першому файлі, зафіксовано відеозапис транспортного засобу та стан ОСОБА_1 (зв`язна та чітка мова, відсутнє тремтіння рук та почервоніння обличчя). На другому файлі міститься відео, яким факт відмови від проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі за участі двох свідків матеріалами відеозапису не зафіксовані. Також не зафіксовано факт оформлення направлення до медичного закладу. З аналізу вказаного відеозапису вбачається, що він не є непереривним, як того вимагає Інструкція. Причину переривання відеозапису не зазначено.

Згідно з положеннями ч.3 ст.283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху повинна в обов`язковому порядку містити відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався). На це неодноразово вказував Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду, зокрема, у постановах від 17.07.2019 у справі №295/3099/17, від 13.02.2020 у справі №524/9716/16-а. У разі відсутності в матеріалах по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Тому вважає, що відеозапис є недопустимим доказом у справі. Але вищевказані обставини Первомайським міськрайонним судом не враховані, що привело до винесення незаконної постанови.

Працівником поліції в порушення ст. 280 КУпАП належним чином всі зазначені вище обставини справи не з`ясовані, що привело до складення незаконного протоколу. Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, адже не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», не доказує співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Враховуючи вищевикладене, вважає, що зазначені обставини позбавляють суд можливості встановити в діях ОСОБА_1 наявність або відсутність складу адміністративного правопорушення. При цьому в процесі доказування вини, доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України»(з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282. За такого протокол про адміністративне правопорушення не може вважатися належним та допустимим доказом вини ОСОБА_1 .

Інші належні та допустимі докази обставин вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення в матеріалах справи відсутні.

Свідок ОСОБА_5 є зацікавленою особою, так як він патрулював разом з працівниками поліції і письмові пояснення йому диктувала поліція. Суд першої інстанції вважав пояснення свідка ОСОБА_5 правдивими, хоча він цілодобово знаходиться з працівниками поліції на патрулюванні та не є медичним фахівцем, який може визначити стан особи на стан сп`яніння, а до пояснень свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 поставився критично, тому що вони є сусідами і дружиною відповідно. Дана обставина свідчить про упереджене ставлення суду до вирішення справи.

Посилається, що в постанові суду першої інстанції від 20.12.2023 судом зазначено, що у ОСОБА_1 були виявлені очевидні ознаки алкогольного сп`яніння, однак по-перше, на відеозаписі не виявлено ознак алкогольного сп`яніння, а по-друге, працівники суду не є медичними фахівцями, щоб визначати очевидність алкогольного сп`яніння в особи. Зазначене свідчить про те, що суд вдався до відшукування доказів у справі, не зважаючи на те, що суддя не є медичним фахівцем, щоб встановлювати в якому стані перебуває особа.

З огляду на наведене, а також положення статті 62 Конституції України висновки особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення та суду першої інстанції, про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є неправильними, оскільки в суді не доведено належними та допустимим доказами наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Крім того, зазначає, що суд першої інстанції не врахував викладені обставини в письмових запереченнях, які були надані у справі на протиправний протокол, що свідчить лише про однобічність розгляду справи, що привело до винесення протиправної постанови.

Звертає увагу на правову позицію Верховного Суду у постанові від 17 липня 2019 року у справі №295/3099/17, від 13 лютого 2020 року у справі № 524/9716/16-а, практику Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України», «Авшар проти Туреччини», «Коробов проти України», «Аллене де Рібермон проти Франції», «Шмауцер проти Австрії», «Маліге проти Франції».

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та його захисника на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приймаючи рішення у справі, виходить з наступного.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (частини 1-3 ст. 7 КУпАП).

Згідно положень ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справі про адміністративне правопорушення є повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно пункту 2.9-А Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 № 1306 (далі - Правила), водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Невиконання вказаних вимог утворюють склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, згідно диспозиції якої адміністративна відповідальність настає не тільки у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само, і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно постанови судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 грудня 2023 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Згідно частин 1-3 ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Аналогічні вимоги містить Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015 р. № 1452/735 (далі - Інструкція).

Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395 також передбачає, що огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Наявні матеріали відеозапису долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису (а в разі неможливості застосування таких засобів у присутності двох свідків) складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а саме - відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 480210 від 01 червня 2023 року та доданими до протоколу відеозаписами та поясненнями.

Так, згідно положень ст. 256 КУпАП України у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, місце вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, прізвище, адреса свідків і потерпілих, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та інше. Протокол підписується особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідками та потерпілими. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це.

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 480210 від 01 червня 2023 року, дані, відображені в якому, враховуючи положення ст. 251 КУпАП, є доказом, 01 червня 2023 року о 21 год. 37 хв. в м. Первомайськ по провул. Балтійський, ОСОБА_1 керував автомобілем «Нісан», д/н НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому порядку ОСОБА_1 відмовився. Вказаними діями, порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, за яке передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність.

Отже, в протоколі зазначено місце вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення. Також протокол про адміністративне правопорушення містить відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання, які долучаються до протоколу.

ОСОБА_1 відмовився від підпису у протоколі про адміністративне правопорушення, що зафіксовано в протоколі про адміністративне правопорушення.

В протоколі про адміністративне правопорушення вказано, що ОСОБА_1 роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, повідомлено що адміністративна справа буде розглядатись за викликом суду в Первомайському суді. Вказаний протокол підписано свідком ОСОБА_5 .

Також в протоколі зазначено, що у водія ОСОБА_1 посвідчення водія не вилучалось, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом не видавався.

Таким чином, складений працівником поліції щодо ОСОБА_1 протокол відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, містить виклад суті вчиненого правопорушення та є джерелом доказової інформації про подію правопорушення та особу, яка його вчинила.

Під час складання протоколу про адміністративне правопорушення працівниками поліції в повній мірі дотримано вимоги Інструкції, приписами якої встановлено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів.

Так, відповідно до пунктів 2, 3 Розділу І Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп`яніння згідно з ознаками такого стану: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Отже, наявність у водія хоча б однієї вищевказаної ознаки сп`яніння є підставою для проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння.

З відеозапису вбачається, що поведінка водія ОСОБА_1 під час спілкування з працівниками поліції давала підстави для підозри, що він перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

В зв`язку з чим, поліцейським обґрунтовано було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Факт відмови на вимогу працівника поліції пройти відповідно до встановленого законом порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або в медичному закладі підтверджений дослідженим судом відеозаписом, проведеним працівниками поліції, на якому зафіксовано як працівники поліції пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння як на місці зупинки, так і у медичному закладі, на що він відповів відмовою.

Так, з відеозапису вбачається, що працівники поліції переслідували автомобіль ОСОБА_1 та наздогнали його, коли той зупинився біля свого будинку. ОСОБА_1 вийшов з автомобіля з водійського сидіння, в автомобілі були відсутні інші особи. Працівниками поліції було роз`яснено водію, що він порушив правила дорожнього руху, а саме при повороті не увімкнув покажчик повороту, на що ОСОБА_1 стверджував - «я громадянин», «ст. 32 причина зупинки», «я не водій». Після чого працівники поліції запропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу драгер, на що ОСОБА_1 відповів «ні», та запропонували проїхати до медичного закладу, на що ОСОБА_1 також відповів відмовою (21:39). ОСОБА_1 продовжив стверджувати, що «він не водій, що керувала автомобілем його жінка, що він людина, а не водій». Поводив себе зухвало та агресивно по відношенню до працівників поліції. Намагався залишити місце правопорушення. Працівниками поліції було роз`яснено ОСОБА_1 , що відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення, а саме: за відмову пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку. ОСОБА_1 сказав, що треба перенести розгляд справи і що йому потрібен адвокат, на що працівники поліції, роз`яснили йому, що він може зараз викликати адвоката, проте багато часу чекати не будуть, що зараз не розглядається справа, а складається протокол про адміністративне порушення, що він має право скористатись правовою допомогою при розгляді справи в суді. ОСОБА_1 продовжував сперечатись із працівниками поліції, зазначати, що він «переносить» розгляд справи та консультуватись з кимось по телефону (як стверджував ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції з адвокатом).

Поведінка ОСОБА_1 свідчила про небажання проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичному закладі, що працівники поліції правомірно розцінили як відмову від проходження огляду у встановленому законом порядку.

Водій ОСОБА_1 не висловлював жодного заперечення щодо складання відносно нього протоколу про відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, або бажання пройти такий огляд в медичному закладі.

Відеозапис підтверджує обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Вказана відеозйомка працівниками поліції проводилась на законних підставах у відповідності до вимог ст. 40 Закону України "По національну поліцію". Відеозапис події відповідає вимогам ст. 251 КУпАП, відповідно до вимог якої доказом є показання технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 121355, складеної 01 червня 2023 року о 21 год. 50 хв., ОСОБА_1 01.06.2023 в 21 год. 38 хв. в м. Первомайськ по вул. Турунова під час зміни напрямку руху (поворот праворуч на вул. Романа Шухевича) не увімкнув покажчик повороту та не пред`явив для перевірки посвідчення водія та реєстраційні документи на транспортний засіб, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП та ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Дана постанова зі слів ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції не оскаржена ним в установленому законом порядку та виконана шляхом сплати визначеного постановою штрафу у розмірі 510грн. За такого посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_1 не порушував правила дорожнього руху, що відносно нього не виносилась постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення ПДР, що зупинка транспортного засобу була безпідставною, а тому незаконною, що робить всі наступні дії інспектора поліції такими, що не відповідають вимогам ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» відхиляються апеляційним судом, як спростовані матеріалами справи.

При цьому, апеляційний суд враховує, що відповідно до ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIII патрульний поліцейський має право зупинити транспортний засіб, якщо мало місце: 1) порушення водієм правил дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення ДТП, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв.

До того ж правомірність причини зупинки транспортного засобу не входять до складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та не підлягає доказуванню у даній справі.

Зазначені в постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 121355 від 01 червня 2023 року обставини підтверджують також факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Крім того, в матеріалах справи містяться письмові пояснення свідка ОСОБА_5 , наданні під час складання протоколу, відповідно до яких, 01.06.2023 він ніс службу разом з працівниками Первомайського РВП (спільні відпрацювання). Близько 21 год. 40 хв. працівники поліції зупинили автомобіль «Нісан» д.н. НОМЕР_2 , із - за керма якого вийшов ОСОБА_1 (як стало відомо згодом), в автомобілі перебував один. В його присутності ОСОБА_1 відмовився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» на місці зупинки або в медичному закладі, стверджував що автомобілем не керував, хотів залишити місце складання адміністративних матеріалів. Після складання протоколу відмовився від підпису та дачі будь-яких письмових пояснень. Також додав, що будь - яких документів ОСОБА_1 поліцейським не пред`явив.

Вказані пояснення свідок ОСОБА_5 підтвердив в судовому засіданні 03.10.2023 року, а саме пояснив суду, що він як військовослужбовець, старший інспектор військової служби правопорядку здійснює спільне патрулювання з поліцейськими для виявлення правопорушень ПДР України та військовослужбовців, які перебувають в стані сп`яніння. Того вечора під час патрулювання вони виявили автомобіль, який викликав підозру, включили проблискові маячки, переслідували його та наздогнали автомобіль ОСОБА_1 вже біля будинку, поліцейські запропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою алкотестера Драгер, ОСОБА_1 відмовився. Потім йому пропонували проїхати до медичного закладу, на що ОСОБА_1 також відмовився. ОСОБА_1 розмовляв з адвокатом по телефону. Свідок зазначив, що протокол про адміністративне правопорушення поліцейські складали на місці, що він лише підписав протокол перебуваючи в патрульній машині, так як після того, як з`ясувалося, що водій не є військовослужбовцем, він втратив до нього інтерес, письмові пояснення записані з його слів і підписані ним. У ОСОБА_1 були ознаки алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, який він особисто відчував від ОСОБА_1 . На місці зупинки направлення в медичний заклад поліцейські не виписували. Подія фіксувалась за допомогою відеореєстратора в патрульному автомобілі та нагрудної камери поліцейського. ОСОБА_1 поводив себе неадекватно, агресивно по відношенню до поліцейських, висловлювався нецензурною лайкою.

Зафіксовані працівниками поліції на відеозапису обставини свідчать про те, що жінка ОСОБА_1 підійшла до автомобіля пізніше уже після його зупинки біля будинку, сам ОСОБА_1 під час розмови по телефону повідомляв своєму співрозмовнику, що він приїхав додому, а поліцейські його наздогнали.

За такого, доводи захисника про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, спростовуються дослідженим у справі доказами, зокрема змістом протоколу про адміністративне правопорушення, поясненнями свідка ОСОБА_5 та проведеним працівниками поліції відеозаписом, що є належними доказами у розумінні ст. 251 КУпАП.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що сукупність наявних в матеріалах справи та досліджених судом доказів свідчить про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки ними доведено порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху щодо обов`язку водія на вимогу працівника поліції пройти відповідно до встановленого порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння.

При цьому апеляційний суд враховує, що згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Зазначені вище докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою, а їх сукупність є достатньою для прийняття рішення по справі щодо ОСОБА_1 .

Доводи апелянта про те, що з протоколу про адміністративне правопорушення не зрозуміло в чому саме обвинувачується особа, в керуванні з ознаками сп`яніння чи відмові від проходження огляду не заслуговують на увагу, оскільки викладена у протоколі фабула адміністративного правопорушення відображає всі істотні ознаки складу правопорушення, за яке ОСОБА_1 притягається до адміністративної відповідальності, а саме за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. При цьому в протоколі зазначено ознаки алкогольного сп`яніння, виявлені поліцейським, та дії водія щодо ухилення від огляду, як це і передбачено п. 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду № 1103 та п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року за №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті».

Слід також зазначити, що акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, не складався, тому посилання на нього в апеляційній скарзі є безпідставним.

Безпідставним є також посилання апелянта, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення працівники поліції порушили процедуру огляду водія на стан наркотичного сп`яніння, оскільки працівниками поліції не виявлялися у правопорушника ознаки саме наркотичного сп`яніння та не складався адміністративний матеріал за відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння взагалі.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що з відеозапису вбачається, що у ОСОБА_1 відсутні зовнішні ознаки алкогольного сп`яніння, що у нього зв`язна та чітка мова, відсутнє тремтіння рук та почервоніння обличчя, не приймаються апеляційним судом, так як спростовані зазначеними в тексті постанови доказами.

За змістом пунктів 2, 3 Розділу І Інструкції № 1452/735 огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп`яніння згідно з ознаками такого стану (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці), а виявлення у особи, яка керує транспортним засобом, ознак сп`яніння через зовнішні ознаки та поведінку, що є передумовою проведення відповідного огляду, покладається на поліцейських.

З урахуванням наведеного, безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що така ознака сп`яніння як «поведінка особи, що не відповідає обстановці», є самостійною підставою для направлення правопорушника для проходження огляду на стан сп`яніння саме до медичного закладу, оскільки це є ознакою алкогольного, а не наркотичного сп`яніння, коли огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу працівниками поліції не проводиться, а обов`язковим є огляд в медичному закладі.

Як зафіксовано на відеозаписі працівник поліції дійсно не озвучив які ознаки сп`яніння виявлені у ОСОБА_1 , проте з аналізу відеозапису вбачається, що поведінка ОСОБА_1 дійсно не відповідала обстановці. Крім того, працівниками поліції було виявлено запах алкоголю з порожнини рота. Вказані ознаки сп`яніння були відображенні в складеному протоколі про адміністративне правопорушення.

Правильно суд першої інстанції критично віднісся до пояснень свідків ОСОБА_3 і ОСОБА_2 тому, що вони є сусідами, перебувають у дружніх відносинах з ОСОБА_1 , свідок ОСОБА_4 є дружиною особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, вони є упередженими особами, їх пояснення не узгоджуються як між собою, так і суперечать сукупності всіх інших досліджених судом доказів, зокрема, відеозаписам, на яких зафіксовано факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та відмову від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою алкотестера Драгер та в медичному закладі. Крім того, як вбачається із відеозапису, вказані свідки не були присутні в той час, коли працівники поліції пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, вони підійшли вже після того, як ОСОБА_1 відмовився проходити огляд як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичному закладі. Тому апеляційний суд розцінює їх пояснення, як такі, що надані з метою допомоги ОСОБА_1 уникнути адміністративну відповідальності, оскільки будь-яких підтверджень їх пояснень матеріали справи не містять.

Відхиляє апеляційний суд також доводи апеляційної скарги про те, що свідок ОСОБА_5 є зацікавленою особою, а його пояснення не може вважатись об`єктивним доказом у справі

Відповідно до положень ч. 1 ст. 272 КУпАП як свідок у справі про адміністративне правопорушення може бути викликана кожна особа, про яку є дані, що їй відомі які-небудь обставини, що підлягають установленню по даній справі, тобто, наявність свідків обумовлюється необхідністю забезпечити об`єктивну та правдиву фіксацію певного юридично-значимого факту, якщо в майбутньому виникне потреба його перевірити, зокрема, з пояснень незацікавлених осіб.

Жодної зацікавленості свідка у вирішенні справи та підстав обмовляти ОСОБА_1 , судом не встановлено.

Також, матеріали справи не містять доказів того, що до ОСОБА_1 зі сторони працівників поліції або свідка було необ`єктивне ставлення. Ніяких доказів про порушення законодавства працівниками поліції (висновок службового розслідування, оскарження дій, рішення суду, тощо) матеріали справи не містять.

В свою чергу, пояснення ОСОБА_5 , що додані до протоколу та надані у суді, є послідовними та логічними і не спростовуються іншими доказами у справі, а тому проаналізувавши зазначені обставини в їх сукупності суд апеляційної інстанції вважає, що підстави не довіряти або сумніватись в правдивості та об`єктивності пояснень свідка ОСОБА_5 відсутні.

Не є підставою для скасування постанови суду також посилання в апеляційній скарзі на те, що з метою фіксації відмови від огляду на стан алкогольного сп`яніння не залучались свідки.

Так, Законом України від 16.02.2021 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху», внесено зміни, зокрема до ст. 266 КУпАП, що набрали чинності 17.03.2021 року. З цього часу закон надає можливість поліцейським під час проведення огляду осіб застосовувати технічні засоби відеозапису та лише в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків.

Такі ж зміни були внесені в п.4 розділу Х Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 808 від 05.11.2021р. та в Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду № 1103, постановою КМУ № 57 від 20.01.2023р., яка набрала чинності 25 січня 2023 року.

При цьому, логічне тлумачення положень ч. 2 ст. 266 КУпАП та зазначений підзаконних актів дає підстави вважати, що застосування поліцейськими технічних засобів відеозапису є належним та допустимим доказом під час провадження у справах за ч. 1 ст. 130 КУпАП, не залежно від того, чи технічними засобами відеозапису зафіксовано сам огляд особи на стан сп`яніння, що проводився на місці, чи такими засобами зафіксовано відмову особи від огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Залучення свідків до огляду на стан сп`яніння, а так само фіксації відмови водія від огляду, є обов`язковим лише у разі неможливості застосування поліцейськими технічних засобів відеозапису.

Таким чином, залучення свідків до огляду на стан сп`яніння є обов`язковим лише у разі неможливості застосування поліцейськими технічних засобів відеозапису.

Фіксація правопорушення ОСОБА_1 проводилась з використанням спеціальних технічних засобів відеозапису, а тому участь свідків не була обов`язковою. Крім того, як вже зазначалось відмова ОСОБА_1 від проходження огляду у встановленому законом порядку додатково зафіксована в присутності свідка ОСОБА_5 .

Те, що на відеозаписі не зафіксовано процес складання протоколу працівниками поліції також не є підставою для скасування постанови суду першої інстанції, оскільки як передбачає ст. 266 КУпАП обов`язковій відеофіксації підлягає саме проведення огляду на стан сп`яніння або відмова від його проведення.

Доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутнє направлення на огляд з метою визначення стану сп`яніння та водія не було доставлено до закладу охорони здоров`я для фіксації відмови проходження огляду в медичному закладі, апеляційний суд також відхиляє, оскільки відповідно до положень Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, направлення для проходження огляду на стан сп`яніння, працівник поліції виписує у разі бажання особи пройти огляд в медичному закладі, тоді як водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в закладі охорони здоров`я, у зв`язку із чим не було необхідності виписувати направлення та доставляти його до медичного закладу.

Не є беззаперечною підставою для скасування постанови суду також доводи апеляційної скарги про те, що у протоколі про адміністративне правопорушення відсутні посилання на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, оскільки ст. 256 КУпАП, яка визначає зміст протоколу, не передбачає необхідності зазначення у ній такої детальної інформації. Протокол складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП.

Частина 3 ст.283 КУпАП, на яку посилається захисник в апеляційній скарзі, передбачає необхідність зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався) саме в постанові по справі про адміністративне правопорушення, а не в протоколі про адміністративне правопорушення.

З урахуванням викладеного, у даній справі не підлягав застосуванню судом правовий висновок Касаційного адміністративного суду ВС, викладений у постанові від 13 лютого 2020 року у справі № 524/9716/16-а, оскільки зазначені у справі № 524/9716/16-а висновки стосуються дотримання вимог ст. 283 КУпАП при складанні постанови про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, як остаточного рішення у справі, а не при складанні протоколу про адміністративне правопорушення. Більш того, дана справа стосуються інших обставин вчинення адміністративних порушень, розглянута в порядку КАС, а не КУпАП, а отже висновки, викладені у ній не є обов`язковими для судів, які розглядають справи про адміністративні правопорушення в порядку, визначеному КУпАП.

З тих же підстав не підлягає застосуванню і правові висновки викладені в постанові у справі № 295/3099/17.

Твердження захисника про те, що ОСОБА_1 працівники поліції не роз`яснили права спростовується протоколом про адміністративне правопорушення, в якому зазначено, що ОСОБА_1 роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, крім того з досліджених відеозаписів, а також з пояснень самого ОСОБА_1 вбачається, що йому було роз`яснено право на отримання правової допомоги та надано можливість поспілкуватися зі своїм адвокатом, запросити його для прийняття участі у складанні матеріалів про адмінправопорушення.

Щодо доводів апелянта стосовно не відсторонення ОСОБА_1 від керування автомобілем, слід зазначити, що в протоколі про адміністративне правопорушення та на відеозаписі працівники поліції дійсно не вказали, що ОСОБА_1 відсторонено від керування, проте згідно встановлених обставин автомобіль ОСОБА_1 вже був припаркований біля його будинку, що свідчило про відсутність потреби у відстороненні ОСОБА_1 від подальшого керування автомобілем.

Щодо твердження захисника Дорова А.О. на те що проведений працівниками поліції відеозапис не відповідає вимогам Інструкції №1026, слід зазначити наступне. Так, вказана відеозйомка працівниками поліції проводилась на законних підставах у відповідності до вимог ст. 40 Закону України "По національну поліцію". Проведений працівниками поліції відеозапис дійсно не є безперервним та складається із трьох частин, проте містить фіксування обставин, які узгоджуються з даними, викладеними в протоколі про адміністративне правопорушення, та в поясненнях свідка. Отже, даний відеозапис відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП є належним доказом у справі про адміністративне правопорушення.

Досліджені відеозаписи з камер відеоспостереження, встановлених на будинку ОСОБА_1 суттєво не відрізняються від відеозаписів наданих до протоколу про адміністративне правопорушення. В них відсутній звук, що унеможливлює пересвідчитися в суті розмов, які велися під час складання адмінматеріалу, а отже не підтверджують того, що ОСОБА_1 чи його захисник домовилися з працівниками поліції про проходження огляду в медичному закладі. Те, що спочатку від будинку від`їхав автомобіль поліцейських, а через декілька хвилин - правопорушника також не є безспірним підтвердженням цього. Тому до пояснень ОСОБА_1 про те, що він не тільки не відмовлявся від проходження огляду в медичному закладі, а навпаки наполягав на ньому після розмови з адвокатом, з урахуванням інших конкретних обставин справи, зазначених в тексті постанови, апеляційний суд відноситься критично як до таких, що надаються з метою уникнення відповідальності.

Приймаючи рішення у справі, апеляційний суд враховує також те, що згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Імперативною законодавчою забороною використовувати результати процесуальних дій як докази охоплюються випадки, коли недотримання процедури їх проведення призвело до порушення конвенційних та/або конституційних прав і свобод людини - заборони катування й нелюдського поводження (ст. 3 Конвенції, ч. 1 ст. 28 Конституції України), прав підозрюваного, обвинуваченого на захист, у тому числі професійну правничу допомогу (п. «с» ч. 3 ст. 6 Конвенції, ст. 59 Конституції України), на участь у допиті свідків (п. «d» ч. 3 ст. 6 Конвенції), права людини на повагу до свого приватного життя, недоторканність житла (ст. 8 Конвенції), на відмову давати показання щодо себе, членів своєї сім`ї та близьких родичів (ч. 1 ст. 63 Конституції України).

Відтак у кожному з вищезазначених випадків простежується чіткий зв`язок правил допустимості доказів з фундаментальними правами і свободами людини, гарантованими Конвенцією та/або Конституцією України.

З огляду на зазначене суд, вирішуючи питання про вплив порушень порядку проведення процесуальних дій на доказове значення отриманих у їх результаті відомостей, повинен з`ясувати вплив цих порушень на ті, чи інші конвенційні або конституційні права людини, зокрема встановити, наскільки процедурні недоліки «зруйнували» або звузили ці права або ж обмежили особу в можливостях їх ефективного використання.

При цьому порушення порядку проведення процесуальної дії потребують оцінки можливого впливу на достовірність одержаних відомостей. Тобто під час оцінки джерела доказів з точки зору його допустимості необхідно також переконатися, чи позначилися або могли позначитись процесуальні порушення, якщо вони були допущені, на достовірності та повноті відомостей, які містить дане джерело.

Розглядаючи справу, суд зобов`язаний врахувати допущені порушення закону, які мали місце під час збирання доказів, однак такі порушення не можуть бути безальтернативною підставою для того, щоб суд залишив такі докази без оцінки, відкинувши їх як недопустимі, не з`ясувавши питання про можливий вплив відповідних процесуальних порушень на достовірність отриманих відомостей.

У даній справі не безперервно проведений відеозапис під час фіксації правопорушення працівниками поліції, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, не впливають на можливість встановлення фактичних обставин скоєного правопорушення та особи, яка його скоїла, а тому не є безальтернативною підставою для визнання протоколу про адміністративне правопорушення та відеозапису, неналежними та недопустимими доказами у справі та скасування постанови суду.

Враховує апеляційний суд також практику Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Хан проти Сполученого Королівства», ЄСПЛ виходить з того, що при недопустимості одного доказу в єдиному ланцюжку суд повинен вирішити питання про справедливість судового розгляду в цілому. Тобто якщо процес по даній справі в цілому і загалом справедливий, то навіть отримані у незаконний спосіб докази можуть бути прийнятними.

Прийняте судом першої інстанції рішення цілком узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини, в тому числі і з правовими позиціями, викладеними у рішеннях «Кобець проти України», «Авшар проти Туреччини», «Коробов проти України», «Аллене де Рібермон проти Франції», «Шмауцер проти Австрії», «Маліге проти Франції», на які посилається апелянт.

Не згода суду з доводами, викладеними в письмових запереченнях захисника не свідчить про однобічність розгляду справи, так як суд надав аналіз всім наявним в матеріалах справи доказам в їх сукупності, врахувавши також заперечення захисника, який був присутній в судовому засіданні та мав можливість висловити всі заперечення проти звинувачення ОСОБА_1 .

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях підкреслив, що суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені в даній справі, були вивчені і була надана конкретна чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи (справи "Ван де Хурк проти Нідерландів", §61, "Болдеа проти Румунії", §30, "Морейра Феррейра проти Португалії", § 84).

З огляду на зазначене, викладені в обґрунтування апеляційних скарг доводи, з урахуванням наявних у справі доказів, не дають жодних сумнівів в правильності висновків суду першої інстанції та не спростовують встановлені судом обставини події, а зводяться виключно до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду щодо їх оцінці.

Отже, при розгляді справи судом порушень ст.ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі під час апеляційного перегляду не встановлено.

З урахуванням встановлених фактичних обставин даного адміністративного провадження, які підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що винуватість водія ОСОБА_1 у порушенні вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху, а також кваліфікація його дій за ч.1 ст. 130 КУпАП є доведеною «поза розумним сумнівом».

Відповідно до ст. 23 КУпАП метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Слід зазначити, що у рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

При накладенні стягнення на ОСОБА_1 за правопорушення, вчинене 01 червня 2023 року, визначенні його виду та розміру, місцевим судом дотримані загальні правила накладення стягнення за адміністративне правопорушення, визначені ст. 33 КУпАП.

При цьому, апеляційний суд також враховує, що адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, є небезпечним як для самого правопорушника, так і для інших учасників дорожнього руху.

Отже, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно оцінив наявні в даній справі докази відповідно до вимог ст. 251 КУпАП та дійшов до правильних висновків про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху, а також що його дії слід кваліфікувати за ч.1 ст. 130 КУпАП. Тому підстав для скасування постанови судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 грудня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст. ст. 283, 294 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника особи, притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Дорова Андрія Олексійовича залишити без задоволення.

Постанову судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 грудня 2023 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в доход держави в розмірі 17000 грн з позбавленням керування транспортним засобом строком на один рік - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду В.І. Темнікова