Провадження № 3/204/200/24
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2024 року суддя Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська Токар Н.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення стосовно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця солдата ВЧ НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 ,

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

14 грудня 2023 року на адресу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська надійшли матеріали про адміністративне правопорушення відносно військовослужбовця солдата ОСОБА_2 , передбачені ч.3 ст.172-20 КУпАП, для розгляду по суті.

Відповідно до протоколу серії А4427 №38 від 14.11.2023 року про військове адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.172-20 КУпАП, 11 листопада 2023 року близько 17 год. 30 хв. солдат ОСОБА_2 , в умовах дії особливого періоду та воєнного стану, знаходячись в місці розташування військової частини НОМЕР_1 , поблизу АДРЕСА_2 , виконував обов`язки військової служби, а саме обов`язки визначені статтями 11,127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком щодо результатів медичного огляду від 11.11.22023 року. Своїми діями солдат ОСОБА_2 порушив вимоги ст.ст.1,3,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст.ст.13,16,49,241 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.3 ст.172-20 КУпАП.

У судове засідання ОСОБА_2 не з`явився, належним чином та своєчасно сповіщений про час та місце судового засідання, причини неявки суду не повідомив.

Враховуючи той факт, що судом було використано всі можливі засоби повідомлення особи, та те, що подальше відкладення справи призведе до затягування її розгляду, приходжу до висновку про можливість розглянути справу за відсутністю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Положення ч.1 ст.268 КУпАП, відповідно до яких визначено випадки обов`язкової участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не містять ч.3 ст.172-20 КУпАП, а тому у даному випадку участь ОСОБА_2 при розгляді протоколу про адміністративне правопорушення, що складений відносно нього за ч.3 ст.172-20 КУпАП, не є обов`язковою.

У своєму рішенні у справі «Смірнов проти України» ЄСПЛ вказав, що згідно з положеннями частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням п. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Відтак, відповідно до вимог ч.1 ст.268 КУпАП, вважаю за можливе провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, що сприятиме досягненню завдань, визначених ст. 245 КУпАП.

Вивчивши надані суду матеріали справи про адміністративне правопорушення, проаналізувавши все між собою у сукупності, приходжу до висновку, що ОСОБА_2 винний у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП.

Доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, і повністю узгоджується із наявними в матеріалах справи доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії А4427 №38 від 14 листопада 2023 року(а.с.1); рапортом командира механізованої роти ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_3 від 13.11.2023 року (а.с.2); висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 11.11.2023 року з якого вбачається, що огляд був проведений у медичному пункті ВЧ НОМЕР_1 11.11.2023 року о 18 год. 00 хв. відносно солдата ОСОБА_2 , результат тесту склав 0,9 проміле, висновок - солдат ОСОБА_2 перебуває у стані алкогольного сп`яніння (а.с.3); Актом медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №52 від 11.11.2023 року (а.с.4); військовим квитком серії НОМЕР_3 виданим 28 квітня 2023 року на імя ОСОБА_2 (а.с.5-8); довідкою командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 №5612 від 14.11.2023 року з якої вбачається, що солдат ОСОБА_2 з 20.08.2023 року по теперішній час перебуває на військовій службі в військовій частині НОМЕР_1 (а.с.9); витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №236 від 20.08.2023 року (а.с.10).

Дії ОСОБА_2 , відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, кваліфіковано за ч.3 ст.172-20 КУпАП.

Так, частиною 3 ст.172-20 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, вчинені в умовах особливого періоду.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період діє в Україні від 17 березня 2014 року, після оприлюднення Указу Президента України від 17 березня 2014 року N 303/2014 "Про часткову мобілізацію".

Президент України відповідного рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу не приймав.

Указ Президента України від 26 вересня 2016 року N 411/2016 "Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних під час третьої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року N 15", не містить положень, які скасовують дію особливого періоду в Україні (Постанова від 25.04.2018 № 205/1993/17 Верховний Суд, Касаційний цивільний суд).

Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану» у зв`язку із збройною агресією Російської федерації проти України» постановлено ввести в Україні воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, та триває по теперішній час.

Обставиною, яка пом`якшує адміністративну відповідальність, суд визнає щире каяття; обставини, які обтяжують адміністративну відповідальність, судом не встановлені.

Враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, який щиро розкаявся у вчиненому, за період служби не притягувався до адміністративної відповідальності, суд прийшов до висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП.

Відповідно до ч.6 ст.38 КУпАП у разі закриття кримінального провадження, але за наявності в діях порушника ознак адміністративного правопорушення, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня прийняття рішення про закриття кримінального провадження.

З матеріалів справи вбачається, що днем вчинення ОСОБА_2 правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.172-20 КУпАП є 11.11.2023 року, то строки накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_2 , на момент розгляду справи, закінчились.

Згідно п.7 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за закінченням строків на момент розгляду справи, передбачених ст.38 КУпАП.

Відповідно до ст.280 КУпАП суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Нормами КУпАП прямо не передбачено необхідності визнання вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення у випадку закриття провадження у справі.

Однак, суд звертає увагу на те, що встановивши вимоги до постанови у справі про адміністративне правопорушення, законодавець не зробив будь-яких виключень щодо постанов про закриття провадження у справі про адміністративні правопорушення, з чого необхідно зробити висновок про те, що виконання вимог ч.2 ст. 283 КУпАП є обов`язковим і для цього виду постанов.

Крім того, враховуючи відповідні положення ЦПК України та КАС України щодо обов`язковості висновків суду у справі про адміністративне правопорушення при розгляді цивільного чи адміністративного позову в частині висновків про те, чи мали місце певні дії (бездіяльність) та чи вчинені вони певною особою, виходячи з принципів верховенства права та однієї із засад судочинства, передбаченої п.2 ч.1 ст.129 Конституції України, якою є забезпечення доведеності вини, суд приходить до висновку про те, що визнання вини особи є обов`язковим при доведеності вчинення нею будь-якого адміністративного правопорушення, в тому числі, і у випадку закриття справи із нереабілітуючих підстав.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Європейського суду з прав людини щодо порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення. Так, у рішенні Суду «Енгель та інші проти Нідерландів» були визначені критерії, за наявності одного із них будь-яке правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за процедурою, визначеною національним законодавством для кримінальних правопорушень. Такими критеріями є: «критерій національного права», який визначає те, що будь-яке протиправне діяння є злочином, якщо воно передбачене як злочин відповідним національним законодавством; «критерій кола адресатів», відповідно до якого правопорушення повинне розглядатись як кримінальне, якщо відповідальність за нього поширюється на невизначене коло осіб; «критерій мети та тяжкості наслідків» за змістом якого, вчинене правопорушення розглядається за природою кримінального злочину якщо санкція за його вчинення є достатньо суворою і передбачає елемент покарання. Зазначені положення знайшли в подальшому своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ.

Аналіз диспозиції та санкції ч.3 ст.172-20 КУпАП дають підстави стверджувати, що дані правопорушення відповідають критеріям кола адресатів та критерію мети та тяжкості наслідків. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене вказує на те, що зазначене вище правопорушення повинне розглядатись за процедурою кримінального судочинства, де визнання вини є обов`язковим відповідно до положень ст. 17, ч.4 ст.374 КПК України, п.2 ч.1 ст. 129 Конституції України.

Зважаючи на зазначену вище правову позицію ЄСПЛ у питанні порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення, суд приходить до висновку про те, що закриття справи у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення за своєю суттю є закриттям справи із нереабілітуючих підстав, що указує на необхідність визнання вини.

Таким чином, суддя приходить до висновку, що ОСОБА_2 слід визнати винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП, а справу провадженням закрити, у зв`язку з закінченням строку накладення стягнення - за п.7 ст.247 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.7, 36, 38, п.7 ст. 247, 294 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП.

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП закрити на підставі ст.38 КУпАП, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська шляхом подачі скарги протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Н.В. Токар