ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/966/24 Справа № 932/358/24 Суддя у 1-й інстанції - Татарчук Л.О. Суддя у 2-й інстанції - Крот С. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі: головуючого судді Крот С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвоката Чуприни Є.А. на постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 березня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватою у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 122-4 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 3 400,00 грн. та стягнуто в дохід держави судовий збір у сумі 605,60 грн.

за участю:

особи, що притягується

до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 ,

захисника Чуприни Є.А.,

потерпілого ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 березня 2024 року водій ОСОБА_1 15 грудня 2023 року о 08:49 год., керуючи автомобілем марки «Hyundai Getz», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись в м.Дніпрі, на перехресті по вул.Січових Стрільців та вул.С.Хороброго під час перестроювання не надала дорогу та своїми діями змусила водія автомобіля марки «БАЗ А079», державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_2 різко змінити швидкість та напрямок руху, внаслідок чого даний автомобіль виїхав за межі проїзної частини та допустив наїзд на перешкоду у вигляді рекламного щита. Внаслідок ДТП пошкоджено транспортні засоби, завдано матеріальні збитки.

Крім того, 15 грудня 2023 року о 08.49 год. водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Hyundai Getz», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись в м.Дніпрі на перехресті по вул.Січових Стрільців та вул.С.Хороброго, залишила місце дорожньо-транспортної пригоди, до якої вона причетна.

В апеляційній скарзі захисник просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову суду скасувати, винести нову постанову, якою провадження закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження вказує, що 11 березня 2024 року було оголошено резолютивну частину, повний текст отримано 14 березня 2024 року.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги посилається на те, що в оскаржуваній постанові невірно викладені показання свідків. Звертає увагу, що ОСОБА_1 була вимушена зупинитись, не проїжджаючи перехрестя, оскільки загорілось червоне світло світлофора, що мало бути враховано ОСОБА_2 під час руху. Вважає, що показання ОСОБА_3 суперечать матеріалам справи та в його діях наявне порушення вимог п. 12.3 ПДР України. Звертає увагу, що з відеозапису чітко видно, що ОСОБА_2 бачив транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 , однак не зупинився, а навпаки набрав швидкість перед перехрестям, тим самим умисно створив перешкоду для останньої. Вважає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про призначення автотехнічної експертизи. Зазначає, що ОСОБА_1 не було відомо про зіткнення автобуса із рекламним щитом, про це вона дізналась тільки після дзвінка працівників поліції, жоден з учасників дорожнього руху не подав ніякого сигналу, не намагався її зупинити. Вважає, що протоколи було складено незаконно, оскільки подія мала місце 15 грудня 2023 року, а протоколи були складені 24 грудня 2023 року, при цьому працівникам поліції була відома особа, що вчинила правопорушення.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши учасників справи, вивчивши матеріали справи та заявлене клопотання про поновлення пропущеного строку, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, а також причини пропуску строку на оскарження постанови, дійшов наступного висновку.

Апеляційним судом встановлено, що оскаржувана постанова винесена 11 березня 2024 року. З матеріалів справи слідує, що апеляційна скарга подана захисником до суду першої інстанції 25 березня 2024 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження. Разом з тим, враховуючи, що копію оскаржуваної постанови захисник отримав 11 березня 2024 року, а також вимоги п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України стосовно забезпечення апеляційного оскарження рішення суду та позицію колегії суддів Третьої судової палати Верховного Суду, яка викладена у постанові суду від 11 вересня 2019 року при розгляді справи №130/2448/16-к, відповідно до якої без повного тексту судового рішення особа позбавлена можливості надати належне обґрунтування апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.

Адміністративним порушенням відповідно до ст. 124 КУпАП визначається порушення учасниками дорожнього руху Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

При цьому положеннями п. 10.3 ПДР України передбачено, що у разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися. За одночасного перестроювання транспортних засобів, що рухаються в одному напрямку, водій, який знаходиться ліворуч, повинен дати дорогу транспортному засобу, що знаходиться праворуч.

Згідно положень ст.122-4 КУпАП адміністративній відповідальності підлягають водії транспортних засобів та інші учасники дорожнього руху, які на порушення встановлених правил залишили місце дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Дослідженням матеріалів справи встановлено, що суд першої інстанції у відповідності до вищезазначених вимог закону належним чином з`ясував обставини справи, оскільки викладені в постанові висновки суду про наявність в діях ОСОБА_1 складів адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП, ґрунтуються на доказах, що містяться в матеріалах даної справи та фактичних обставинах ДТП, а саме: протоколах про адміністративне правопорушення, складених уповноваженими особами з дотриманням вимог, передбачених ст.ст. 254 - 256 КУпАП; схемі місця ДТП, на якій зображена дорога, де відбулась подія зіткнення, попередні напрямки руху водіїв та місце розташування транспортних засобів після цього; протоколі огляду місця ДТП від 15 грудня 2023 року; відеозаписом події ДТП; поясненнях водіїв учасників ДТП, наданих під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та у суді першої інстанції; поясненнях свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , наданих у суді першої інстанції, а також іншими наявними доказами у справі.

Таким чином, встановлені обставини в їх сукупності об`єктивно і в повній мірі підтверджують факт наявності у діях ОСОБА_1 складів адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП.

Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність і належність доказів та обставин ДТП, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, по справі не вбачається.

Твердження захисника в апеляційній скарзі про те, що суд не взяв до уваги пояснення ОСОБА_1 , не заслуговують на увагу, оскільки як слідує з оскаржуваної постанови суд оцінив показання останніх у сукупності з іншими наявними у матеріалах справи доказами та прийшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складів адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 КУпАП.

Посилання захисника на те, що судом першої інстанції не було встановлено усі обставини ДТП та не надано оцінку доводам сторони захисту, не знайшли свого підтвердження матеріалами справи.

Так, судом першої інстанції на підставі протоколу про адміністративне правопорушення та пояснень водіїв учасників ДТП було встановлено, що водій ОСОБА_1 15 грудня 2023 року о 08:49 год., керуючи автомобілем марки «Hyundai Getz», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись в м.Дніпрі, на перехресті по вул.Січових Стрільців та вул.С.Хороброго під час перестроювання не надала дорогу та своїми діями змусила водія автомобіля марки «БАЗ А079», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 різко змінити швидкість та напрямок руху, внаслідок чого даний автомобіль виїхав за межі проїзної частини та допустив наїзд на перешкоду у вигляді рекламного щита.

Викладене також узгоджується з відомостями, що містяться у схемі місця ДТП, на якій зазначено та зображено ділянку дороги, де відбулось ДТП, та місце розташування транспортного засобу «БАЗ А079» після цього.

При цьому механізм заподіяння видимих пошкоджень автомобіля марки «БАЗ А079», які зафіксовані у протоколі огляду місця ДТП, повністю відповідає події ДТП, викладеної в протоколі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 .

Також, зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення обставини ДТП підтверджуються наявними у матеріалах справи поясненнями водія учасника ДТП ОСОБА_2 , свідків очевидців ДТП ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а також відеозаписом Безпечне місто, з яких слідує, що водій автомобіля «Hyundai Getz» ОСОБА_1 , не впевнившись у тому, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, здійснила перестроювання з середньої у праву смугу, по якій рухався автомобіль марки «БАЗ А079» під керуванням водія ОСОБА_2 , чим допустила порушення вимог п.10.3 ПДР України, який передбачає повну відповідальність водія, який здійснює перестроювання, за безпеку дорожнього руху від початку і до кінця такого маневру, внаслідок чого і сталася дана дорожньо-транспортна пригода.

Суд першої та апеляційної інстанцій критично відноситься до пояснень ОСОБА_1 про те, що вона була вимушена зупинитись, не проїжджаючи перехрестя, оскільки загорілось червоне світло світлофора, що мало бути враховано ОСОБА_2 під час руху та що їй не було відомо про зіткнення автобуса із рекламним щитом, про це вона дізналась тільки після дзвінка працівників поліції, жоден з учасників дорожнього руху не подав ніякого сигналу, не намагався її зупинити, оскільки вказані доводи спростовуються матеріалами справи.

При цьому суд апеляційної інстанції не надає оцінки діям другого водія учасника ДТП, оскільки розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише в межах протоколу про адміністративне правопорушення, а протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП головуючому судді по даній справі для розгляду не надавався.

Водночас, з наявних у матеріалах справи відеозаписів слідує, що автомобіль під керуванням ОСОБА_1 після перестроювання опинився попереду автомобіля «БАЗ 079», яким керував водій ОСОБА_2 , при цьому характерний звук контакту автомобіля «БАЗ 079» з рекламним щитом відбувся саме після закінчення перестроювання водієм ОСОБА_1 і їй нічого не заважало об`єктивно спостерігати дану обстановку, однак водій ОСОБА_1 не вчинила жодних заходів, спрямованих на зупинку транспортного засобу та виклику 102, а залишила місце ДТП.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до висновку, з яким погоджується і суд апеляційної інстанції, що матеріалами справи та поясненнями свідків підтверджується, що водієм ОСОБА_1 порушено п.10.3 ПДР України, внаслідок чого відбулось дане ДТП, а так само нею порушено п. 2.10 ПДР, оскільки ОСОБА_1 покинула місце ДТП.

Твердження захисника в апеляційній скарзі про безпідставну відмову судом першої інстанції у призначенні експертизи не заслуговують на увагу.

З оскаржуваної постанови суду слідує, що клопотання захисника про призначення у справі автотехнічної експертизи було предметом розгляду суду та йому було надано відповідну оцінку, з якою погоджується і апеляційний сул.

Так, згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, в тому числі, висновком експерта.

Згідно ст.1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Відповідно до ст.273 КУпАП експерт призначається органом (посадовою особою), у провадженні якого перебуває справа про адміністративне правопорушення, у разі коли виникає потреба в спеціальних знаннях.

Апеляційний суд звертає увагу, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не може замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може здійснити суд із призначенням відповідної судової експертизи.

Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Отже, призначення експертизи є правом, а не обов`язком суду, вона здійснюється у разі встановлення судом недостатності доказів, наявних у матеріалах справи для можливості прийняття рішення за результатами розгляду.

У даній конкретній справі з урахуванням зібраних у справі доказів суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність необхідності в призначенні експертизи, оскільки матеріали справи надають можливість встановити дійсні обставини справи, оцінити їх у співвідношенні з поясненнями сторін та зробити відповідний висновок про наявність чи відсутність у діях ОСОБА_1 події і складу правопорушення, передбаченого КУпАП, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Не заслуговують на увагу і посилання захисника на порушення працівниками поліції строків складання протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки згідно ч. 2 ст. 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, при цьому як встановлено матеріалами справи 15 грудня 2023 року, в день ДТП, ОСОБА_1 залишила місце зіткнення, у зв`язку з чим відповідно до рапорту слідчого СВ ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області від 15 грудня 2023 року та листа інспектора відділу розшуку та опрацювання матеріалів ДТП УПП в Дніпропетровській області від 20 грудня 2023 року здійснювались заходи, спрямовані на встановлення винної у ДТП особи, та 21 грудня 2023 року після встановлення причетності ОСОБА_1 до ДТП останній було направлено запрошення до УПП в Дніпропетровській області для складання протоколів про адміністративне правопорушення за ст.ст. 122-4, 124 КУпАП, які було складено 25 грудня 2023 року за участю ОСОБА_1 .

З матеріалів справи слідує, що дії працівників поліції повністю відповідали приписам норм нормативно-правових актів, а саме наказу МВС від 07 листопада 2015 року № 1395 «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», законів України «Про дорожній рух», «Про Національну поліцію» та Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Як під час розгляду справи у суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду захисником не надано достатньо доказів на спростування зазначених у протоколах про адміністративне правопорушення обставин ДТП та факту залишення місця ДТП.

Та обставина, що поліцейські та суд по-іншому оцінюють докази порівняно з оцінкою їх стороною захисту, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість суду.

З огляду на вищезазначене суд першої інстанції оцінив надані учасниками ДТП пояснення та прийшов до висновку, що ОСОБА_1 не була уважна, не дотрималася вимог ПДР України, перед перестроюванням не надала дорогу транспортному засобу, що рухався в попутному напрямку по тій смузі, на яку вона мала намір перестроїтися, внаслідок чого відбулось ДТП, а також в подальшому залишила місце ДТП, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Сукупність досліджених в суді першої та апеляційної інстанцій доказів підтверджує, що дії ОСОБА_1 кваліфіковані вірно за ст.ст. 122-4, 124 КУпАП, які виразилися у порушенні учасником дорожнього руху Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, та у залишенні місця ДТП.

З огляду на те, що вивченням матеріалів справи не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження судом обставин справи про адміністративні правопорушення, не має підстав вважати, що в ньому допущена суттєва неповнота судового розгляду.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях підкреслив, що суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені в даній справі, були вивчені і була надана конкретна чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи (справи «Ван де Хурк проти Нідерландів», §61, «Болдеа проти Румунії», §30, «Морейра Феррейра проти Португалії», § 84).

З огляду на зазначене викладені в обгрунтування поданої апеляційної скарги доводи, з урахуванням наявних по справі доказів, не дають жодних сумнівів в правильності висновків місцевого суду та не спростовують встановлені судом обставини події, а зводяться виключно до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

При розгляді справи судом порушень вимог ст.ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.

Спираючись на встановлені фактичні обставини даного адміністративного провадження, які підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні нею адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП, є доведеною поза розумним сумнівом.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Поновити захиснику особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвокату Чуприні Є.А. строк на апеляційне оскарження постанови Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 березня 2024 року.

Апеляційну скаргу захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвоката Чуприни Є.А. залишити без задоволення.

Постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 березня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.ст. 124, 122-4КУпАП залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду С.І.Крот