Номер провадження: 33/813/389/24
Головуючий у першій інстанції Войтов Г. В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2024 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Сегеда С.М.,

за участю:

секретаря Козлової В.А.,

правопорушника ОСОБА_1 ,

захисника ОСОБА_1 адвоката Грішиної В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Грішиної Валентини Олександрівни на постанову Київського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2023 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Зазначеною постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інваліда 2 групи, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 17 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Від сплати судового збору звільнено.

Відповідно до адміністративних матеріалів, 13.10.2023 року о 21 год. 36 хв., ОСОБА_1 , на вул. Люстдорфська дорога, 120/2 в м. Одесі керував автомобілем Toyota Landcruiser, державний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: а саме запах алкоголю з порожнини рота, не стійка хода, почервоніння очей. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, чим порушив п. 2.5 «Правил дорожнього руху», затверджених Постановою КМУ від 10.10.2001 року №1306 (далі ПДР України).

Зазначені обставини стали підставою для винесення оскаржуваної постанови Київського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2023 року про визнання винним і притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.31-34).

Не погоджуючись із вказаною вище постановою, 25.12.2023 року представник ОСОБА_1 адвокат Грішина В.О. подала на неї апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову суду скасувати, провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.36-40).

Судове засідання у справі було призначено на 06.02.2024 року на 11 год. 20 хв., однак у зв`язку із надходження від ОСОБА_2 клопотань про відкладення розгляду справи (а.с.64-72), судове засідання було відкладено на 01.03.2024 року на 11 год. 20 хв. (а.с.73).

У зв`язку із перебуванням судді Сегеди С.М. на лікарняному з 29.02.2024 року по 07.03.2024 року включно (а.с.78), судове засідання призначене на 01.03.2024 року на 11 год. 20 хв. було відкладено на 12.03.2024 року на 11 год. 20 хв. (а.с.79).

У судове засідання, призначене на 12.03.2024 року на 11 год. 20 хв. прибув ОСОБА_2 та його представник - адвокат Грішина В.О., які надали суду пояснення, та просили про задоволення апеляційної скарги (а.с.82-84).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Апеляційний суд зазначає, що відповідно до ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

За змістом ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

При винесенні оскаржуваної постанови, суд першої інстанції вірно виходив із того, що відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливомлікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.

Також суд обґрунтовано виходив із того, що згідно з п.2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується Одеський апеляційний суд, з огляду на наступне.

Так, факт вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення за обставин, зазначених в оскаржуваній постанові судді, підтверджуються зібраними у справі і належним чином дослідженими місцевим судом доказами. Його вина у вчиненні адміністративного проступку повністю доводиться:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №536455 від 13.10.2023 року, в якому наведені обставини порушення ОСОБА_2 п.2.5 ПДР України (а.с.1);

- актом огляду ОСОБА_2 на стан алкогольного сп`яніння, з якого вбачаються ознаки виявлені у ОСОБА_2 , а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння очей, та той факт, що останній від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився (а.с.3);

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, з якого вбачається також відмова ОСОБА_2 від проходження огляду (а.с.4);

- відеозаписами, з яких вбачається, що ОСОБА_2 керував транспортним засобом Toyota Landcruiser, державний номер НОМЕР_1 , був зупинений працівниками поліції (на другому відео: 00:01 і до 00:31) з непрацюючими габаритними фарами, в подальшому був зупинений працівниками поліції, які роз`яснили йому причину зупинки (на відео: 21:37), які в подальшому виявили у нього запах алкоголю з порожнини рота (на відео: 21:40), а також зафіксований факт того, що працівниками поліції декілька разів було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння як за допомогою приладу Драгер, так і в медичному закладі, від чого останній згодом чітко відмовився (на відео: 21:57).

На підставі вищевикладених обставин стосовно ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до п.7 розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735 (далі Інструкція), у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП.

Зазначена Інструкція покроково встановлює дії працівників поліції в разі виникнення підозри у перебуванні водія в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів.

Згідно п.1 розділу 2 Інструкції, за наявності ознак, передбачених п.3 розділу І цієї Інструкції (ознаки алкогольного сп`яніння), поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

Пунктом 12 розділу 2 вказаної Інструкції передбачено, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, а саме, наявність однієї чи декількох ознак стану сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Аналіз статей 130 та 266 КУпАП в їх взаємозв`язку свідчать про те, що відповідальність за відмову від проходження огляду настає у випадку відмови від любого запропонованого (в разі підстав) огляду, а недійсним є безпосередньо огляд, проведений з порушенням порядку його проведення.

Отже, відмова ОСОБА_2 від проходження огляду на стан сп`яніння належним чином зафіксована, підтверджується сукупністю доказів та отримана працівниками поліції від ОСОБА_2 у відповідності до вимог ст.266 КУпАП та Інструкції.

Доводи представника ОСОБА_2 адвоката Грішиної В.О. стосовно того, що працівниками поліції не було повідомлено причину зупинки авто, під керуванням ОСОБА_2 , то вони спростовуються наявним у матеріалах справи відеозаписом, з якого вбачається, що під час зупинки транспортного засобу Toyota Landcruiser, державний номер НОМЕР_1 , під керуванням правопорушника ОСОБА_2 , працівниками поліції було повідомлено останньому, що в нього не працюють задні габарити, з чим ОСОБА_2 погодився (на відео: 21:27).

Крім того, з відеозапису вбачається факт роз`яснення працівниками поліції ОСОБА_2 його прав та обов`язків, передбачених 63 Конституції України та ст.268 КУпАП (на відео: 24:48).

Стосовно доводів представника апелянта про те, що ОСОБА_2 метафорично вказав кількість спиртного яке вжив, та доводи представника про те, що на його вагу це допустима норма, то апеляційний суд вважає за необхідне вказати, що останнього притягнуто до адміністративної відповідальності за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, а не за перебування його в стані алкогольного сп`яніння.

Разом з тим, слід вказати, що доводи представника апелянта про те, що ОСОБА_2 не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці та у медичному закладі не відповідають дійсності, оскільки з наданого відеозапису вбачається, що на неодноразову пропозицію працівників поліції пройти огляд, останній спочатку ухилявся, однак в подальшому, чітко відповів «ні» (на відео: 21:57).

Більше того, з наданого відеозапису також вбачається, що під час прийняття відмови від проходження перевірки на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки і в медичному закладі, правопорушнику ОСОБА_2 було повідомлено про те, що у такому випадку відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, саме за відмову від проходження огляду.

Стосовно доводів апелянта про те, що при прийнятті відмови від огляду на стан алкогольного сп`яніння та оформленні матеріалів адміністративного правопорушення працівниками поліції не було залучено свідків, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. 6 Розділу Х Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015 року, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису (а в разі неможливості застосування таких засобів у присутності двох свідків) складає протокол про адміністративне правопорушення, в якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Отже, при оформленні протоколу про адміністративне правопорушення свідки залучаються лише в разі неможливості застосування технічних засобів відеозапису. Разом з тим, із наданого працівниками поліції відеозаписів, вбачаються усі послідовні дії працівників з моменту зупинки водія ОСОБА_2 і до самого завершення складення адміністративних матеріалів.

Крім того, як вже зазначалось раніше, відеозапис є не єдиним доказом вини ОСОБА_2 в інкримінованому йому правопорушенні.

Разом з тим, слід зазначити, що складання протоколу у справі про адміністративне правопорушення - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та в силу положень ст. 251 КУпАП є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді судом справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Більше того, відповідно до змісту ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд на стан алкогольного сп`яніння проводиться в присутності двох свідків лише в разі неможливості застосування технічних засобів відеозапису.

Таким чином, жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви в об`єктивності вищевказаних матеріалів, їх фальсифікації, правопорушником ОСОБА_2 суду не надано, не здобуто таких доказів і в процесі апеляційного розгляду, а тому законні підстави для їх відхилення у суду відсутні.

Посилання на сумніви правильності складання протоколу про адміністративне правопорушення ґрунтуються виключно на твердженнях самого ОСОБА_2 , який є прямо зацікавленою особою, його роздумах щодо діяльності правоохоронних органів, звинуваченнях органів поліції та суду в необ`єктивності.

Разом з тим, правопорушником ОСОБА_2 не було наведено жодних даних, які б викликали сумніви у належності даних матеріалів справи та об`єктивності органів поліції при їх складанні.

При цьому, в матеріалах справи не встановлено доказів того, щоб ОСОБА_2 звертався із заявами та скаргами до прокурора, який здійснює нагляд за органами поліції чи вищестоящих органів з приводу незаконних дій працівників поліції, а тому такі твердження викликають об`єктивний сумнів.

Таким чином, підстав вважати, що в процесі встановлення обставин справи зі сторони органів поліції на особу, яка притягнута до адміністративної відповідальності, чинився тиск, проводилася фальсифікація матеріалів справи, у суду немає.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне роз`яснити, що законодавство вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку висуває поліцейський, був спростований фактами захисту, встановленими на підставі доказів, - і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням або її спростування.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильні висновки суду першої інстанції.

Що стосується посилання правопорушника ОСОБА_2 та його захисника адвоката Грішиної В.О. на те, що ОСОБА_2 є колишнім працівником поліції, та в періоди з 10.01.2019 року по 11.03.2019 року, з 12.05.2019 року по 08.08.2019 року, з 07.10.2019 року по 08.12.2019 року, з 08.02.2020 року по 20.05.2020 року, з 12.05.2021 року по 14.07.2021 року брав безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах, та в період здійснення зазначених заходів Донецької та Луганської областей (а.с.85-86), є слушними, однак не є підставою для закриття провадження у справі відносно ОСОБА_2 за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Суд також враховує, що у Висновку № 11 (2008) Консультативної ради Європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого, звертається увага на те, що виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту.

Позиція ОСОБА_2 , яку він висловив в апеляційній скарзі щодо невідповідності оскаржуваної постанови вимогам законності та обґрунтованості, розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту з метою ухилення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Разом з тим, слід вказати, що стосовно доводів представника апелянта ОСОБА_1 адвоката Грішиної В.О. про порушення працівниками поліції ст. 9 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної», використання ними ненормативної лексики та паління цигарок під час виконання службових обов`язків в місцях загального користування, апеляційним судом прийнята окрема постанова, яка направлена до відповідного керівництва поліції для належного реагування.

Крім того, суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 268, 283, 289, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Грішиної Валентини Олександрівни залишити без задоволення.

Постанову Київського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін.

По справі прийнята окрема постанова.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду С.М. Сегеда