Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 33/4809/63/24 Головуючий у суді І-ї інстанції Орендовський В. А.
Категорія - 130 Доповідач у суді ІІ-ї інстанції Олексієнко І. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2024 року. м. Кропивницький

Кропивницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Олексієнко І.С.

за участю особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Рясного В.Д., дистанційно в режимі відеоконференції, розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницький справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Морозова В.Ю. на постанову Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 14 грудня 2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого зварювальником трубопроводів в ТОВ ВКФ «Велта», проживаючого по АДРЕСА_1 , який 11.04.2023 року притягувався до адміністративної відповідальності за ст.130 ч.1 КУпАП

визнано винним за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі двох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 34 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 14 грудня 2023 року ОСОБА_1 визнаний винним за те, що він 16 вересня 2023 року о 10 годині 50 хвилин в с. Костянтинівка, Новоукраїнського району, Кіровоградської області по вул. Миру, 3, передав право керування автомобілем марки ЗАЗ 110207, д.н.з. НОМЕР_1 , водію ОСОБА_2 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.9 г ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.2 ст.130 КУпАП. В обґрунтування постанови зазначено, що вина ОСОБА_1 у вчиненні зазначеного правопорушення підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 543439 від 16.09.2023 року, роздруківкою алкотестера «Драгер» від 16.09.2023 року з результатом 0.51‰ щодо водія ОСОБА_2 , відеозаписом події на диску.

У поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 адвокат Морозов В.Ю. просить скасувати постанову суду як незаконну та необґрунтовану, а провадження у справі закрити, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. Свої вимоги обґрунтовує тим, що при винесені постанови судом першої інстанції не вірно були застосовані норми процесуального та матеріального права, а саме не досконало дослідженні матеріали справи та не взяті до уваги грубі порушення працівників поліції. Суддя першої інстанції взагалі знехтував тим, що в протоколі містяться порушення та процедура огляду водія ОСОБА_2 проводилась з порушеннями інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. ОСОБА_1 багато разів зазначав, що він не передавав транспортний засіб задля керування ОСОБА_2 . Звертає увагу на те, що на момент зупинки працівниками поліції транспортного засобу «ЗАЗ 110207», ОСОБА_1 функцій водія не виконував, керування транспортним засобом ОСОБА_2 не передавав, при цьому автомобіль «ЗАЗ 110207» належить - ОСОБА_3 і саме він передав керування автомобілем ОСОБА_2 . Також під час розгляду адміністративної справи проігнорував заяву ОСОБА_1 про надання права на захист та залучення адвоката, чим порушив право на захист. Звертає увагу суду на те, що у матеріалах справи про адміністративне правопорушення не міститься належного відеодоказу ознак алкогольного сп`яніння, та не вбачається факту належного керування транспортним засобом, які надали б можливість зробити висновок того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або передавав відповідний транспортний засіб своєму брату ОСОБА_2 . Суддею було проігноровано те, що поліцейські під час складання протоколу не роз`яснювали його мої права та порядок проходження освідування на стан алкогольного сп`яніння. В протоколі ААД № 543439 від 16.09.2023 не вказано модель, номер і засобу, яким велася відео фіксація, і не відомо, чи сертифіковані в Україні відеозапису були застосовані. В матеріалах справи не міститься повний (безперервний) відеозапис з нагрудних камер працівників поліції щодо події. Крім того, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення ААД N 543439 від 16.09.2023 року який було складено щодо ОСОБА_1 працівники поліції не залучали свідків. Просить також поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки постанову було винесено Новомиргородським районним судом Кіровоградської області 14 грудня 2023 року без участі ОСОБА_1 та його захисника. Кінцевою датою подання апеляційної скарги було 24 грудня 2023 року. Проте дану постанову судом було оприлюднено лише 15 грудня 2023 року, а отже просить строки на подання апеляційної скарги відраховувати саме з моменту оприлюднення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 та висновок захисника адвоката Рясного В.Д., які підтримали клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та подану апеляційну скаргу, перевіривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції є складовою конституційного права особи на судовий захист. Перегляд судових рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина.

Розглянувши клопотання про поновлення строку, з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, суд вважає за необхідне поновити захиснику ОСОБА_1 адвокатау МорозовуВ.Ю. строк на апеляційне оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин.

Відповідно до ст. 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказані вимоги при розгляді даної справи судом першої інстанції виконані у повному обсязі.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП та накладаючи відповідне адміністративне стягнення, суд першої інстанції згідно вимог ст. ст. 245, 247, 251, 252, 280 КУпАП належним чином встановив чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, з`ясував всі фактичні обставини, що мають істотне значення для її розгляду, ухваливши законне та обґрунтоване рішення.

Так, винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення встановлюється шляхом дослідження доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 та ст. 252 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно п. п. 1.3 та 1.9 ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до пункту 2.9 г ПДР України водієві забороняється, передавати керування транспортним засобом особам, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у хворобливому стані.

Невиконання пункту 2.9 г ПДР України має наслідком притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП, яка встановлює відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, повторно протягом року.

Під час апеляційного розгляду 16.01.2024 ОСОБА_1 пояснив, що 16.09.2023 він не передав транспортний засіб ЗАЗ 110207, д.н.з. НОМЕР_1 , водію ОСОБА_2 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння. В той час, коли ОСОБА_2 приїхав до нього додому, його не було вдома, а знаходився брат ОСОБА_4 . На момент коли автомобіль зупинили працівники поліції за кермом був брат ОСОБА_2 , а пасажирами ОСОБА_4 та він. На запитання працівників поліції кому належить автомобіль, він відповів, що йому, хоча купували його разом з ОСОБА_4 , а застрахований автомобіль на ОСОБА_5 його тестя. В той день ОСОБА_4 попросив ОСОБА_2 перевезти цемент. Автомобіль стояв у нього у дворі. Хто хотів, той і міг взяти автомобіль. Вважає, що працівники поліції вирішили притягнути його до адміністративної відповідальності, оскільки він сказав, що автомобіль зберігався у нього у дворі, а значить транспортний засіб належить йому. Вказав, що працівники поліції у нього не запитували чи пив ОСОБА_2 .

Допитаний в апеляційній інстанції як свідок ОСОБА_4 пояснив, що 16.09.2023 він попросив свого брата ОСОБА_2 перевести цемент. Він зателефонував ОСОБА_2 та спитав чи не вживав він алкогольні напої, тому що необхідно було терміново відвести цемент, а у нього не має прав, і той сказав, що не пив. Сказав, що коли звільниться та й приїде. Коли приїхав ОСОБА_2 , то брата ОСОБА_1 не було вдома. ОСОБА_2 сів за кермо та вони поїхали. По дорозі вони зустріли ОСОБА_1 та підібрали його, так як останній був у знайомого. Не доїжджаючи до пункту призначення, їх автомобіль зупинили працівники поліції. За кермом був ОСОБА_2 , а він та його брат ОСОБА_1 пасажирами. Автомобіль ЗАЗ 110207, д.н.з. НОМЕР_1 належить як йому, так і його братові ОСОБА_1 , оскільки вони купували його разом. При цьому, вказав, що транспортний засіб на праві приватної власності належить громадянину ОСОБА_3 , а вони керують транспортним засобом по довіреності. Під час спілкування ОСОБА_2 з працівником поліції, останній запитав, чи вживав ОСОБА_2 алкогольні напої і ОСОБА_6 відповів, що не вживав. Чому склали протокол на ОСОБА_7 він не зрозумів, оскільки не чув про що розмовляли працівники поліції з ОСОБА_8 . Зазначив, що ОСОБА_1 не передав керування транспортним засобом ЗАЗ 110207, д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 . Вважає, що він передав даний транспортний засіб, оскільки ОСОБА_8 не було вдома, а автомобіль належить їм двом. У нього працівники поліції не запитували, чи перебував ОСОБА_2 у стані алкогольного сп`яніння.

Проте, апеляційним судом встановлено, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, за порушенням ним пункту 2.9 г ПДР України підтверджується, наявними в матеріалах справи доказами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №543439 від 16.09.2023, який підписаний ОСОБА_1 , та який в протоколі надав пояснення по суті порушення, а саме вказав, що знав про те, що брат ОСОБА_2 напередодні вживав алкогольні напої, однак гадав, що при продутті приладу «Драгер» не покаже вміст алкоголю (а.с. 1);

- роздруківкою результату алкотестеру «Драгер-6820» від 16.09.2023 щодо ОСОБА_2 , результат 0,51 % проміле (а.с.3);

- даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №543467 від 16.09.2023 (а.с.4), який відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, з якого вбачається, що ОСОБА_2 16 вересня 2023 року о 11 годині 16 хвилин в м. Новомиргород, Новоукраїнського району, Кіровоградської області по вул. Білоглинській, 77, керував транспортним засобом ЗАЗ 110207, д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.9 а ПДР України, тобто вчинив правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП;

- відеозаписом з портативних відеореєстраторів працівників поліції, якими зафіксований факт зупинки транспортного засобу ЗАЗ 110207, д.н.з. НОМЕР_1 , який фактично належить ОСОБА_1 та який знаходився на пасажирському місці автомобіля, під керуванням водія ОСОБА_2 , також зафіксована процедура огляду водія на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер, з результатами якого водій погодився (диск а.с. 5). Під час спілкування стало відомо, що транспортний засіб фактично належить ОСОБА_1 . Документи на транспортний засіб були у ОСОБА_1 . Працівник поліції пояснив ОСОБА_1 , що він як особа, яка володіє транспортним засобом допустив особу в стані алкогольного сп`яніння до керування транспортним засобом, за що передбачена відповідальність, згідно ч.2 ст.130 КУпАП, оскільки правопорушення вчинено протягом року.

Отже, згідно постанови Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 14 грудня 2023 року, яка залишена без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 22 січня 2024 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Таким чином, оцінюючи вищезазначені докази окремо та в їх сукупності, ґрунтуючись на внутрішньому переконанні, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_1 , передав керування транспортним засобом ЗАЗ 110207, д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, оскільки такий висновок ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи.

Доводи захисника Кравченка С.В. про те, що останньому не було відомо, що його брат ОСОБА_2 перебуває в стані алкогольного сп`яніння, не звільняє володільця транспортного засобу від обов`язку пересвідчитись та впевнитись у тому, що водій, якому передається керування транспортним засобом, не перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

ОСОБА_1 , як особа, яка володіє транспортним засобом ЗАЗ 110207, д.н.з. НОМЕР_1 не переконався належним чином в тому, що водій, якому він надав право керування своїм транспортним засобом є тверезим, внаслідок чого, порушив п. 2.9 г Правил дорожнього руху України, відповідно до якого, забороняється передавати керування транспортним засобом особам, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у хворобливому стані.

Посилання сторони захисту про те, що жодних ознак того, що ОСОБА_2 перебував в стані алкогольного сп`яніння, в той час коли ОСОБА_1 передавав йому керування транспортним засобом, останнім виявлено не було, він не знав і не міг знати, що ОСОБА_2 в стані сп`яніння, є безпідставними, виходячи з такого.

Факт передачі керування транспортним засобом ОСОБА_2 - ОСОБА_1 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння підтверджується відеозаписами з бодікамер працівників поліції.

Так, згідно відеозаписів з бодікамер працівників поліції файл №0000000__00083 на питання працівників поліції чи казав ОСОБА_2 ОСОБА_1 , що вживав напередодні алкогольні напої, то ОСОБА_2 зазначив, що ОСОБА_1 і сам знає, що вживав.

А, на запитання працівників поліції ОСОБА_1 відповів, що ОСОБА_2 може і казав, що вживав алкогольні напої, але він не чув.

Крім того, із відеозапису з нагрудних камер працівників поліції видно, що ОСОБА_1 повідомив поліцейським, що автомобіль належить йому та він надав право керування автомобілем. Таким чином, наведені обставини підтверджують той факт, що ОСОБА_1 дійсно є володільцем даного транспортного засобу за який передав кошти, але офіційно не переоформляв даний транспортний засіб та передав керування автомобілем особі, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння та намагається уникнути відповідальності за скоєне правопорушення, змінюючи свої пояснення про хід подій, які відбулися 16 вересня 2023 року.

Доводи апелянта про те, що транспортний засіб ЗАЗ 110207, д.н.з. НОМЕР_1 перебуває у користуванні як у ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , що підтвердив свідок ОСОБА_4 , який був допитаний в судовому засіданні, який є рідним братом останнього, є не обґрунтованими, оскільки дана особа є зацікавленою у вирішені справи на користь ОСОБА_1 .

Враховуючи викладене, доводи зазначені в апеляційній скарзі відносно того, що ОСОБА_1 не знав про те, що ОСОБА_2 знаходився у стані алкогольного сп`яніння при передачі керування транспортним засобом, є безпідставними, метою яких є уникнення адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за передачу керування транспортним засобом ОСОБА_2 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, оскілки при передачі керування транспортним засобом він мав переконатися, що стан водія дозволяє ОСОБА_2 керувати транспортним засобом, оскільки від цього залежить безпека учасників дорожнього руху.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП за порушення ним вимог п. 2.9 г Правил дорожнього руху України - передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння, вчиненого особою, яку було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП протягом року.

Зазначений висновок суду також відповідає завданням КУпАП, яким є зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

У рішенні ЄСПЛ від 25.03.2021 по справі «Сміляніч проти Хорватії», Суд наголошує, що автомобілі можуть стати небезпечними через безвідповідальне чи необережне використання і можуть спричинити суспільну шкоду, тому держава повинна прагнути запобіганню ДТП, забезпечуючи за допомогою адекватних мір стримування та превентивних заходів дотримання відповідних правил, спрямованих на зниження ризиків небезпеки необережної, безвідповідальної поведінки під час дорожнього руху.

Аргументи апеляційної скарги щодо неналежності як доказу відеозапису через не зазначення у протоколі про адміністративне правопорушення відомостей про технічний засіб не заслуговують на увагу. Не зазначення у протоколі серії і номера портативного відеореєстратора не може слугувати єдиною беззаперечною підставою для скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції, оскільки ані статтею 256 КУпАП, де визначений зміст протоколу про адміністративне правопорушення, ані Інструкцією з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 листопада 2015 року № 1376, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2015 року за № 1496/27941, не передбачено обов`язкового зазначення у протоколі про адміністративне правопорушення серії і номера портативного відеореєстратора.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відеозапис, який міститься в матеріалах справи не є повною безперервною відеозйомкою, є безпідставними, з огляду на наступне.

Так згідно п.15 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції від 06 листопада 2015 року до протоколу про адміністративне правопорушення долучаються інші матеріали про адміністративне правопорушення (пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновок експерта, речові докази, протокол про вилучення речей і документів, рапорти посадових осіб, а також інші документи та матеріали, що містять інформацію про правопорушення).

Аналогічні положення містить Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі від 07 листопада 2015 року, згідно п.1 розділу ІІ якої протокол про адміністративне правопорушення складається в письмовій формі. До протоколу про адміністративне правопорушення долучаються: 1) письмові пояснення свідків правопорушення в разі їх наявності; 2) акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу в разі здійснення його затримання; 3) акт огляду на стан сп`яніння в разі проведення огляду на стан сп`яніння; 4) інші документи та матеріали, які містять інформацію про правопорушення.

Отже, ті обставини, про які зауважує апелянт, зокрема порушення положень Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, відсутність безперервного фіксування обставин зупинки та складання протоколу, самі по собі не впливають на доведеність встановлених обставин вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, які зафіксовані на відеоносії.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 не було роз`яснено права є необґрунтованими, оскільки відповідно до відео з бодікамер працівників поліції, останньому роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП.

Є безпідставними доводи сторони захисту про те, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 543439 від 16.09.2023 працівники поліції не залучали свідків та не зазначають наявність чи відсутність у ОСОБА_1 відповідних ознак стану алкогольного сп`яніння, оскільки ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

Інших, переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та були підставами для скасування постанови і закриття провадження, ОСОБА_1 та його захисником не надано.

Згідно з положеннями ст.23 КУпАП України, адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

При накладені адміністративного стягнення, місцевим судом відповідно до вимог ст. 33 КУпАП, враховано характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Врахувавши вказані обставини суд першої інстанції призначив ОСОБА_1 адміністративне стягнення в межах санкції ч. 2 ст. 130 КУпАП, яке за своїм видом і мірою є справедливим.

З врахуванням вищевикладеного, апеляційний суд вважає, що постанова місцевого суду є законною та обґрунтованою, а підстави для її скасування - відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Поновити захиснику ОСОБА_1 адвокату Морозову В.Ю. строк на апеляційне оскарження постанови Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 14 грудня 2023 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Морозова В.Ю. залишити без задоволення, а постанову Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 14 грудня 2023 року щодо ОСОБА_1 - залишити без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: