Справа № 503/208/24
Провадження №3/503/270/24
ПОСТАНОВА

18 березня 2024 року м. Кодима

Суддя Кодимського районного суду Одеської області Вороненко Д.В., розглянувши клопотання адвоката Мазура Олександра Валентиновича про участь в режимі відеоконференції у судовому провадженні про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

В провадженні суду з перебувають вище вказані матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Судове засідання у даному провадженні призначене на 12 квітня 2024 року о 10 год. 00 хв.

13 березня 2024 року на електронну адресу суду адвокатом Мазуром О.В. було надіслано клопотання про здійснення дистанційного судового провадження при розгляді даної справи за якого останній прийматиме участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням підсистеми ЄСІТС, яке обґрунтоване посиланням на Указ Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», яким в Україні введенийвоєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, та на пункт 7 листа-роз`яснення Верховного Суду від 03.03.2022 року № 1/0/2-22 «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану».

Дослідивши клопотання адвоката Мазура О.В. суд встановив наступні обставини.

Відповідно до ч.1 ст. 2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього кодексу та інших законів України.

Згідно з ч.7 ст.11 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» № 1402-VIII від 02.06.2016 року учасникам судового процесу на підставі судового рішення забезпечується можливість брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у порядку, встановленому законом. Обов`язок забезпечити проведення відеоконференції покладається на суд, який отримав судове рішення про проведення відеоконференції, незалежно від спеціалізації та інстанції суду, який прийняв таке рішення.

Діючими нормами КУпАП не визначено порядку вирішення питання, щодо здійснення дистанційного провадження в режимі відеоконференції, а тому виникла необхідність в застосуванні принципу аналогії закону, а саме норм кримінального процесуального кодексу України та при вирішенні питання про здійснення дистанційного провадження в режимі відеоконференції, керуватися положеннями ст. 336 КПК України.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Так, ЄСПЛ у своєму рішенні у справі "Надточій проти України" від 15.05.2008 року зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Конституційний Суд України у пункті 3.4 Рішення від 11 жовтня 2011 року №10-рп/2011 зазначив, що з аналізу положень міжнародних актів, наведених у цьому Рішенні, не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення». У пункті 3.6 цього Рішення Конституційний Суд України вказує, що відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним. У цьому ж Рішенні Конституційний Суд України поширює певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Так, ч.1 ст. 336 КПК України передбачений перелік підстав, з яких судове провадження може здійснюватися у режимі відеоконференції під час трансляції з іншого приміщення, у тому числі яке знаходиться поза межами приміщення суду (дистанційне судове провадження).

Частиною 2 ст. 336 КПК України визначено, що суд ухвалює рішення про здійснення дистанційного судового провадження за власною ініціативою або за клопотанням сторони чи інших учасників кримінального провадження. У разі якщо сторона кримінального провадження чи потерпілий заперечує проти здійснення дистанційного судового провадження, суд може ухвалити рішення про його здійснення лише вмотивованою ухвалою, обґрунтувавши в ній прийняте рішення. Суд не має права прийняти рішення про здійснення дистанційного судового провадження, в якому поза межами приміщення суду перебуває обвинувачений, якщо він проти цього заперечує, крім випадків здійснення дистанційного судового провадження в умовах воєнного стану.

Таким чином, проведення відеоконференцзв`язку під час судового засідання за участю сторін поза межами приміщення суду за допомогою власних технічних засобів учасників цією нормою не передбачено.

На цьому наголосив Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові № 760/15429/20 від 01.12.2021 року.

Суд звертає увагу на ту обставину, що положення ч.6 ст. 368 КПК України передбачають врахування судом висновків щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Посилання захисника на пункт 7 у листі-роз`яснення Верховного Суду від 03.03.2022 року № 1/0/2-22 «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану», як на підставу для задоволення його клопотання є безпідставною, оскільки захисником не враховано самі обставини існуючої на даний час дійсності, які не є тотожними обставинам, які існували на території держави в період лютого-квітня 2022 року, та викликали необхідність надання відповідних роз`яснень на той час.

Аналогічним за своєю суттю були Рекомендацій Ради суддів України від 02.03.2022 року «Щодо роботи судів в умовах воєнного стану» у пункті 10.

Суд відзначає, що само по собі введення воєнного стану, який вже триває понад два роки, без наявності відповідних обставин, які з об`єктивних причин не створюють умов для можливості участі особи у засіданні в режимі відеоконференцзв`язку за допомогою технічних засобів, визначених КПК України, не є підставою для відступлення від визначеного порядку. При цьому, сам Верховний Суд у згаданому вище листі зазначав таке відступлення лише як «виняток».

Згідно ч.1 ст. 5 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» № 1402-VIII від 02.06.2016 року, правосуддя в Україні здійснюється виключно судами та відповідно до визначених законом процедур судочинства.

Суд враховує ситуацію як за місцезнаходженням адвоката в м. Вінниці так і за місцезнаходженням суду в м. Кодима, а також між ними, у зв`язку з чим вважає, що існуюча ситуація на даний час не перешкоджає участі захисника в судовому розгляді у передбаченому порядку та не вимагає від суду відступлення від загального порядку як виняток у конкретній ситуації.

За місцем знаходження адвоката Мазура О.В. в м. Вінниці є значна кількість судових установ різної спеціалізації (загальної, адміністративної та господарської) і інстанцій (першої і апеляційної), які забезпечують захиснику можливість реалізувати своє право на участь в судовому розгляді із них у режимі відеоконференції з Кодимським районним судом Одеської області.

Окрім того, між м. Вінницею і м. Кодима існує транспортне сполучення, зокрема залізничне, зазначене забезпечує адвокату можливість безперешкодно прибути безпосередньо до суду для участі в судовому засіданні.

За таких можливостей суд не вбачає перешкод для участі захисника в судовому розгляді за умов використання ним існуючих визначених законом процедур.

Ураховуючи вище викладене суд вважає, що клопотання адвоката Мазура О.В. не підлягає задоволенню та в його задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст. 283 КУпАП, ст. 336 КПК України, ст. 5, 11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»,

постановив:

Відмовити у задоволенні клопотання адвоката Мазура Олександра Валентиновича про проведення судового засідання в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Д.В. Вороненко