Провадження № 33/824/677/2024 Доповідач в суді II інстанції - Рудніченко О.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2024 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Рудніченко О.М.,

секретар: Сіваєва Ю.В.,

за участю:

особи, яка притягається до відповідальності ОСОБА_1 ,

адвоката Харчука О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Харчука Олександра Петровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 27 жовтня 2023 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,-

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В :

Як встановлено судом першої інстанції, 20.07.2023 о 20 годині 10 хвилин у місті Київ по вул. Саксаганського, 9 водій, керуючи транспортним засобом марки «Audi A4» номерний знак НОМЕР_1 , перебував у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку на місці зупинки за допомогою пристрою «Драгер». Результат огляду позитивний, 0,23‰, чим порушено вимоги п. 2.9 а Правил дорожнього руху України.

Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 27 жовтня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день розгляду справи становить 34 000 (тридцять чотири тисячі) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки без оплатного вилучення транспортного засобу. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції адвокат Харчук О.П., який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 27 жовтня 2023 року скасувати та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає, що працівники патрульної поліції під час проведення огляду на стан сп`яніння та в ході складання протоколу про адміністративне правопорушення, не роз`яснили ОСОБА_1 його права передбачені статтями 55, 56, 59,63 Конституції України та статтею 268 КУпАП, зокрема право на захист.

Крім того, судом першої інстанції було поверхнево розглянуто дану справу, не було здійснено повного, всебічного та об`єктивного дослідження обставин справи.

Так, під час розгляду справи в суді першої інстанції, сторона захисту наголошувала на тому, що з пояснень з ОСОБА_1 вбачається, що йому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Drager», на що він будучи тверезий погодився. Проте, після того як прилад «Drager» показав позитивний результат ОСОБА_1 висловив свою незгоду з результатами проведеного огляду на стан сп`яніння.

Так, факт незгоди ОСОБА_1 з результатами приладу «Drager» підтверджується його письмовими пояснення, які зазначені в акті огляду на стан сп`яніння: «не згодний».

Однак, не зважаючи на вищевикладене. працівники патрульної поліції почувши незгоду ОСОБА_1 із результатами приладу «Drager», не забезпечили проведення огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я на протязі двох годин з моменту висловлення незгоди ОСОБА_1 з результатами огляду та встановленням підстав вважати, що особа знаходиться в стані сп`яніння та склали відносно нього протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, сторона захисту вказувала на те, що вищевикладені обставини, а саме не направлення ОСОБА_1 для проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, після його незгоди з результатами огляду за допомогою приладу «Drager», свідчать про недотримання встановленого законом порядку огляду на стан сп`яніння.

Крім того, сторона захисту звертає увагу суду на те, що суть адміністративного правопорушення, яка викладена у протоколі серія ААД №378297 від 20.07.2023, не відповідає диспозиції ч. 2 ст. 130 КУпАП, оскільки фабула вказаного протоколу не містить жодних відомостей та даних, що ОСОБА_1 повторно протягом року вчинив будь-яке з порушень, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому його дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, сторона захисту вказувала на те, що зазначені вище відомості та факти в своїй сукупності, свідчать про недопустимість протоколу серії ААД №378297 від 20.07.2023, в якості доказу вини ОСОБА_1 в скоєнні адміністративного правопорушення.

До того ж, адвокат вказує, що із чеку приладу «Drager Alcotest 7510» вбачається, що останнє калібрування приладу було здійснено 13.09.2022, тобто на день проведення огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 пройшов 6 (шести) місячний строк з моменту останньої повірки робочого засобу вимірювальної техніки (калібрування приладу) «Drager Alcotest 7510».

Тому з огляду на вищевикладене, сторона захисту просила суд визнати результати приладу «Drager», які наявні в матеріалах справи, недопустимими доказами.

Однак, не зважаючи на вищевикладене, суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржувану постанову, вказані вище обставини до уваги не взяв та не надав їм належної правової оцінки.

Що стосується направлення на огляд до закладу охорони здоров`я то сам факт наявності в матеріалах справи направлення, яке не містить відомостей про те, що ОСОБА_1 був ознайомлений з його змістом та воно було вручено йому під підпис, підтверджує дійсність пояснень ОСОБА_1 в тій частині, що він був незгоден з результатами проведеного огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу «Drager».

Тому, саме не направлення ОСОБА_1 для проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, після його незгоди з результатами огляду за допомогою приладу «Drager», свідчать про недотримання встановленого законом порядку огляду, а саме порушення ч. 3 ст. 266 КУпАП.

За таких обставин, беручи до уваги вище наведе, в силу допущених порушень судом першої інстанції під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та працівниками поліції під час складання та оформлення матеріалів, а також беручи до уваги те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які беззаперечно доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного, правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, адвокат вважає що постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП. не може бути визнана законною та обґрунтованою, а тому вона підлягає скасуванню, а провадження у справі відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Заслухавши доповідь судді,

пояснення ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити,

пояснення захисника Харчука О.П., який також підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити,

перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Разом з тим, вказаних вимог закону при розгляді даної справи судом першої інстанції дотримано не було.

Так, підстави, умови та порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння визначені ст. 266 КУпАП, п.2.5 ПДР України, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проведення такого огляду, затвердженого постановою КМ України від 17 грудня 2008 року № 1103 (в подальшому «Порядок № 1103») та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735 (в подальшому «Інструкція № 1452/735»).

За змістом цих нормативних документів водій зобов`язаний на вимогу поліцейського пройти медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння. Відповідно до п.2 Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

За змістом ст. 266 КУпАП, пунктів 6 та 8 Порядку № 1103 поліцейські зобов`язані запропонувати водієві пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного засобу, у випадку відмови водія від проходження огляду у такому порядку, або незгоди з його результатами - запропонувати пройти огляд у медичному закладі і лише у випадку відмови від проходження огляду у закладі охорони здоров`я скласти протокол про адміністративне правопорушення, передбачене відповідною частиною ст. 130 КУпАП.

На думку суду, не буде порушень вимог зазначених вище нормативних документів у діях поліцейських, які висувають альтернативну вимогу про проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на вибір водія на місці за допомогою технічних засобів чи у закладі охорони здоров`я за умови можливості пройти такий огляд на місці з допомогою технічного засобу. Проте, водієві в обов`язковому порядку повинно бути запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння як на місці за допомогою технічного засобу, так і у закладі охорони здоров`я.

Право вибору порядку проходження огляду на стан сп`яніння у такому випадку належить виключно водієві. Поліцейські не мають права відмовити водію пройти огляд на стан сп`яніння у спосіб обраний ним особисто.

Суддя ухвалює рішення про притягнення особи до відповідальності у випадку наявності доказів, які доводять кожну із обставин, що в своїй сукупності утворюють об`єктивну сторону даного адміністративного правопорушення.

Так, до протоколу про адміністративне правопорушення в якості доказу у справі додано відеозапис, з якого вбачається, що працівники поліції надали ОСОБА_1 прилад «Drager» для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, на що останній погодився. Покази приладу становили 0,23 проміле, про що було повідомлено ОСОБА_1 , і працівники поліції відразу почали складати адміністративні матеріали за ст. 130 КУпАП.

В ході складання адміністративних матеріалів ОСОБА_1 вказав на те, що він не погоджується з показниками приладу «Drager» та просив провести огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі. Показання ОСОБА_1 , які містяться на відеозаписі, узгоджуються з його показаннями, наданими в ході апеляційного розгляду.

На вище вказані доводи ОСОБА_1 працівники поліції зазначили, що на протязі двох годин ОСОБА_1 може самостійно пройти огляд у лікаря.

Згідно ч. 3 ст. 266 КУпАП у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, з результатами огляду на стан алкогольного сп`яніння, проведеного поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, такий огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

В порушення вказаних вимог поліцейські не реагували на зауваження ОСОБА_1 , який висловлював свою незгоду з показами приладу «Drager», не запропонували пройти такий огляд в медичному закладі, не забезпечили його доставку до вказаного закладу, та не роз`яснили йому права, передбачені ст. 268 КУпАП.

Відповідно до ч. 5 ст. 266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного сп`яніння, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Тому, враховуючи наявні в матеріалах докази, зокрема дані відеозапису з нагрудної камери, працівники поліції після проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 за допомогою приладу «Drager», не роз`яснили останньому його права, не звертали увагу на його доводи, де він висловлював незгоду з результатами проведеного огляду на місці зупинки, та в порушення вимог ч. 3 ст. 266 КУпАП не запропонували, і не забезпечили доставку ОСОБА_1 до найближчого медичного закладу з метою проходження ним там огляду на стан алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим проведений поліцейськими на місці зупинки огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння є недійсним.

Так, при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів, суддя відповідно положень ст. 129 Конституції України повинен здійснювати правосуддя незалежно та керуватися принципом верховенства права, основними засадами якого, у тому числі, є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини та розумні строки розгляду справи судом.

Відповідно положень ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину та обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 110 рішення Європейського суду з прав людини «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» (VastbergataxiAktiebolagandVulic v. Sweden № 36985/97) Суд визначив, що "…адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень".

Аналогічну правову позицію визначив Постановою від 31.01.2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 760/10803/15-а (адміністративне провадження № К/9901/19074/18): один з основних принципів забезпечення вирішення спорів у публічно-правовій сфері, зокрема, між суб`єктом приватного права і суб`єктом владних повноважень, який передбачає, що останній зобов`язаний забезпечити доведення в суді правомірності свого рішення, дії або бездіяльності, оскільки, в протилежному випадку, презюмується, що вони є протиправними.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України», принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» Європейський суд з прав людини вказує, що усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба з належною порадою, передбачити повною мірою за певних обставин наслідки, які може спричинити певна дія.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначив, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноваженні оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.98 року, п. 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Верховний Суд в постанові від 27.11.2018р. у справі № 914/2505/17 згадує, що принцип оцінки доказів «поза розумним сумнівом» полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і обвинувачений є винним у вчиненні цього правопорушення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Зокрема, у справах, в яких наявність та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішення має пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу правопорушення, і виключають можливу відсутність умислу або інший характер умислу.

Доведення «поза розумним сумнівом» відображає максимальний стандарт, що має відношення до питань, що вирішуються, при визначенні адміністративної та кримінальної відповідальності. Ніхто не повинен позбавлятися волі або піддаватися іншому покаранню за рішенням суду, якщо вина такої особи не доведена «поза розумним сумнівом (Sevtap Veznedaroрlu v. Turkey (Севтап Везнедароглу проти Турції).

На підставі наведеного та враховуючи матеріали справи, апеляційний суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП не доведена «поза розумним сумнівом».

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суду приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_1 є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи, тому апеляційна скарга адвоката Харчука О.П. підлягає до задоволення. Постанова Шевченківського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2023 року підлягає скасуванню, оскільки ухвалена з істотним порушенням вимог КУпАП, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, тому відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 130 КУпАП підлягає закриттю, у зв`язку з відсутністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Харчука Олександра Петровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 27 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_1 - скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О. М. Рудніченко