Справа № 346/4852/23
Провадження № 33/4808/39/24
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Махно Н. В.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2024 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисника адвоката Лютана З.Й.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника адвоката Лютана З.Й. на постанову Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06 листопада 2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

в с т а н о в и в:

Постановою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06 листопада 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 536 гривень 80 копійок у дохід держави.

Судом першої інстанції встановлено, що 20.08.2023 року о 01 год. 10 хв. у с.Грабич, по вул.Миру, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «ВАЗ 2108», державний номерний знак « НОМЕР_1 » в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився у КНП «Коломийська ЦРЛ» КМР. Висновок щодо результатів медичного огляду №66 від 20.08.2023 року: перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9 а Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник адвокат Лютан З.Й. просить скасувати постанову Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06 листопада 2023 року та прийняти нову постанову. Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Звертає увагу на те, що ОСОБА_1 19.08.2023 року близько 13 год. під час руху транспортним засобом марки «ВАЗ 2108» д.н.з. НОМЕР_2 . Грабич біля школи, «заглох» двигун, після чого він намагався запустити його стартером, однак двигун не прокручувався, що унеможливлювало подальший рух, тому він залишив автомобіль на місці зупинки та в подальшому випивав з товаришами. Близько 01.00 год. 20.08.2023 року ОСОБА_2 погодився відбуксирувати його автомобіль. Коли почав прикріпляти буксирувальні троси до автомобіля, до них під`їхала машина патрульної поліції. Поліцейські просили усіх присутніх пред`явити документи, оскільки в комендантську годину не можна перебувати на вулиці, після чого запропонували ОСОБА_1 пройти освідування, оскільки він перебуває в стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 відмовився, оскільки не керував автомобілем, проте працівники поліції не реагували, вважали його пояснення про поломку автомобіля неправдивими та в подальшому склали протокол про адміністративне правопорушення.

Стверджує, що дані рапорту, протоколу та фото- відеоматеріалів суперечать обставинам адмінправопорушення, оскільки заявниця ОСОБА_3 на лінію 102 повідомила про те, що дрифтує автомобіль ВАЗ червоного кольору, в той час як автомобіль ОСОБА_1 має темно-сірий колір, а також його автомобіль перебував у несправному стані та потребував буксирування, відтак не міг дрифтувати.

Крім того вказує, що долучені до матеріалів справи два диски не містять відеозаписів щодо виконання ОСОБА_1 функції водія транспортного засобу, тобто факту порушення ним ПДР. Зокрема, з першого відео файлу слідує, що під час прибуття патрульної поліції на місце поломки автомобіля ОСОБА_4 знаходиться позаду нього та намагається приєднати буксирувальний трос, і не перебуває за його кермом, двигун не працює.

Щодо підписання протоколу та зазначення у ньому про те що ОСОБА_1 «не згідний» закреслено, та дописано «згідний», то просить врахувати правовий висновок Верховного Суду у постанові від 08.07.2020 року в справі №177/525/17 у п. 47 про те, що сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення.

Також звертає увагу на те, що ОСОБА_1 , перебуваючи від впливом примусу бути доставленим до РТЦК та бути безпідставно мобілізованим, погоджувався з будь-якими діями поліції.

Таким чином, вважає, що матеріали справи не містять доказів, які поза розумним сумнівом, доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАпП.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник адвокат Лютан З.Й., підтримали вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просили скасувати постанову суду та закрити провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову судді необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

При цьому, позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом як кримінально-правова санкція, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності».

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення.

Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд, враховуючи недосконалість КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року, вважає за необхідне здійснювати правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.

Так, судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття судом провадження його не було закрито або ухвалено незаконним складом суду.

Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення.

Суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що в своїх доводах захисник посилається на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, оскільки в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне перевірити вищевказані доводи.

Так, зі змісту доводів ОСОБА_1 та його захисника адвоката Лютана З.Й. вбачається, що вони повністю визнають факт перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, однак вважають, що останній не може бути визнаний суб`єктом правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки не керував транспортним засобом, не повинен вважатися водієм транспортного засобу і не керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Зокрема, ОСОБА_1 не заперечував, що дійсно 19.08.2023 року під час руху транспортним засобом марки «ВАЗ 2108» д.н.з. НОМЕР_2 . Грабич біля школи, вищевказаний автомобіль «заглох» двигун у зв`язку з чим він залишив автомобіль на місці зупинки та в подальшому випивав з товаришами. Вказує, що за годину до подій, які зафіксовані відеозаписом, він випив приблизно півтора літра пива. При цьому, він зателефонував хлопцям, які перебували у Івано-Франківську та повинні були приїхати і відтягнути машину. Коли під`їхали працівники поліції він прикріплював буксирувальний трос до автомобіля і не керував транспортним засобом.

За приписами ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Апеляційний суд виходить з того, що відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь, а оцінка доказів, відповідно до приписів ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення та ґрунтується на всебічному, повному, та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, дослідивши у повному обсязі сукупність зібраних по справі доказів та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, з врахуванням всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи, прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зокрема, суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доводиться даними, що містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, зокрема: даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №125310 від 20.08.2023 року, даними реєстрації події, актом огляду, направленням на огляд, висновком щодо результатів медичного огляду №66 від 20.08.2023 року з результатом: перебуває у стані алкогольного сп`яніння, відеоматеріалами.

Під час перегляду справи в апеляційній інстанції судом, з метою перевірки доводів захисника Лютана З.Й., у повному обсязі було повторно досліджено докази, які містяться в матеріалах справи, та відеозаписи, які долучено до протоколу про адміністративне правопорушення.

Так, згідно даних протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №125310 від 20.08.2023, 20.08.2023 року о 01 год. 10 хв. у с.Грабич, по вул.Миру, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки ВАЗ 2108, державний номерний знак НОМЕР_1 під час буксирування ТЗ, перебував в стані алкогольного сп`яніння. Медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законом порядку у КНП «Коломийська ЦРЛ» КМР та підтверджується висновком медичного закладу №66 від 20.08.2023 року. Від керування ТЗ водій відсторонений, ТЗ припарковано на місці зупинки без порушення ПДР, чим порушив вимоги п.2.9 а Правил дорожнього руху України, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП (а.с. 1).

Вказаний протокол складений уповноваженою особою поліцейським СРПП Коломийського РВП рядовим поліції Григорів Л.І., з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст. 256 КУпАП, підписаний уповноваженою на те особою та особою, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 був присутній при складанні вказаного протоколу, ознайомлений із його змістом, йому були роз`яснені права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, повідомлено про те, що розгляд справи відбудеться в Коломийському міськрайонному суді, про що свідчить власноручний підпис ОСОБА_1 .

У графі протоколу, якою передбачені пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закреслено «не згідний» та зазначено «згідний» .

Додатково в протоколі зазначено про те, що водій від керування транспортним засобом відсторонений. Тимчасово вилучені документи: посвідчення водія НОМЕР_3 та видано тимчасовий дозвіл на керування транспортними засобами ТЗ008714.

За змістом рішення Європейського суду по справі «Ґалстян проти Вірменії», протокол про адміністративне правопорушення, який містить обвинувачення та є головним доказом по справі, повинен мати відомості про точний час, коли цей документ був пред`явлений особі, яка притягається до відповідальності та чи мала вона достатній час на ознайомлення з ним.

Відповідно до виписаних у статтях 254, 255, 256 КУпАП положень, протокол про адміністративне правопорушення це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

На переконання апеляційного суду, протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам статей 254, 255, 256 КУпАП і не містить недоліків, які б свідчили про істотне порушення права на захист особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, чи будь-яких інших процесуальних порушень.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 відмовився надавати змістовні пояснення щодо висунутого обвинувачення у вчинення правопорушення та повністю погодився із вказаним протоколом.

Право відмовитись давати свідчення щодо себе, закріплене ст.63 Конституції України, є важливою гарантією захисту від незаконного тиску на особу з метою змусити її своїми показаннями створити підставу для притягнення її до відповідальності. Дотримання права не свідчити проти себе є складовою реалізації права особи на справедливий і публічний розгляд її справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, закріпленого у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Проте заборона притягнення до відповідальності особи на підставі її відмови давати пояснення не свідчить про неможливість використання у доказуванні факту мовчання особи в ситуаціях, які чітко вимагають необхідність надання таких пояснень.

Зокрема, відповідно до практики розгляду справ Європейським судом з прав людини право на мовчання та право не давати свідчення проти себе не є абсолютними правами «не можна сказати, що рішення обвинуваченого мовчати впродовж усього кримінального провадження обов`язково не повинно мати наслідків, коли суд, що розглядає справу, намагатиметься оцінити докази проти нього. Питання, чи порушують статтю 6 негативні висновки, зроблені з мовчання обвинуваченого, має вирішуватися у світлі всіх обставин справи»

Право особи не давати пояснення не повинно перешкоджати «тому, щоб мовчання обвинуваченого в ситуаціях, які чітко вимагають його пояснення, бралося до уваги при оцінюванні переконливості доказів наведених обвинуваченням (справа «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства»):

Апеляційний суд вважає, що гарантії щодо реалізації права не свідчити проти себе не позбавляють суд можливості враховувати відмову особи, яка обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення від дачі показань, за умови доведеності її вини поза розумним сумнівом на підставі сукупності доказів, досліджених судом.

Зокрема, апеляційний суд звертає увагу на те, що у вказаному протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не висловив заперечення щодо керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, хоча обставини за яких було складено протокол вимагали від нього надати певні пояснення.

До протоколу про адміністративне правопорушення додано акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, огляд ОСОБА_1 проведений у зв`язку з виявленими ознаками: запах алкоголю з ротової порожнини, нестійка хода, порушення координації рухів, за допомогою газоаналізатора Alcotest Drager 6810, результати огляду на стан сп`яніння 1,44 проміле. ОСОБА_1 погодився з результатами, про що свідчить його підпис у відповідній графі акту. (а.с. 4)

Згідно даних направлення у медичний заклад охорони здоров`я КНП «Коломийська ЦРЛ» КМР на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 20.08.2023 року, у водія ОСОБА_1 у результаті огляду, проведеного поліцейським, виявлені ознаки сп`яніння: запах алкоголю з ротової порожнини, порушення мови, порушення координації рухів. (а.с. 5)

Зі змісту висновку КНП «Коломийська ЦРЛ» КМР щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 20.08.2023 року вбачається, що медичний огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 проходив 20.08.2023 року о 02 год. 30 хв., відповідно до якого ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Огляд правопорушника було проведено лікарем ОСОБА_5 (а.с. 6)

Згідно долученого до матеріалів справи рапорту помічника чергового Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області Ткачука А.В., 20.08.2023 року о 00:36 надійшло повідомлення зі служби 102 від ОСОБА_6 про те що в с. Грабич, вул. Миру, молодь порушує тишу, а саме дрифтують на автомобілі ВАЗ червоного кольору, перебувають біля школи. Виїздом групи реагування патрульної поліції на місце події було встановлено ТЗ, на який вказувала заявниця ВАЗ2108, н.з. НОМЕР_1 . В ході опрацювання повідомлення було також встановлено, що водій ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 жит. АДРЕСА_2 , керував вищевказаним ТЗ під час буксирування, в стані алкогольного сп`яніння. На останнього складено адміністративний протокол за ч.1 ст. 130 КУпАП. (а.с. 3)

В матеріалах справи наявні рапорти поліцейського СРПП ВП Коломийського РВП ГУНП Григоріва Л. та інспектора СРПП ВП Коломийського РВП ГУНП Вальчишин Г. від 20.08.2023 року, за змістом яких, під час патрулювання 20.08.2023 року близько 01 год. 10 хв. в с. Грабич на вул. Миру, було зупинено транспортний засіб ВАЗ 2108, н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який під час буксирування керував ТЗ під час комендантської години. В ході спілкування з водієм в них виникла підозра, що водій перебуває в стані алкогольного сп`яніння, за наявності наступних ознак: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Водієві ОСОБА_1 на місці зупинки було запропоновано пройти освідчення на факт вживання алкоголю за допомогою газоаналізатора «Alcotest Drager 6810», на що останній погодився, результат тесту 1,44 проміле. З даним результатом водій погодився, проте водію було запропоновано пройти освідчення на факт вживання алкоголю у медичному закладі, на що водій ОСОБА_1 погодився. ОСОБА_1 було доставлено до закладу охорони здоров`я КНП «Коломийська ЦРЛ» КМР, де він пройшов освідчення та лікарем було встановлено результат тесту 1,16 проміле. З даним результатом водій погодився. У зв`язку з чим, на водія було складено адміністративні матеріали за ч.1 ст. 130 КУпАП. Від керування ТЗ водій відсторонений, ТЗ припарковано на місці зупинки із дотриманням ПДР України. (а.с.7,8)

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вказані рапорти працівників поліції за своїм правовим змістом є службовими документами, якими поліцейські інформують керівництво про законність своїх дій.

Разом з тим, дані вищевказаних рапортів працівників поліції разом повністю узгоджуються з іншими матеріалами справи в частині послідовності дій працівників поліції, щодо оформлення ними протоколу про адміністративне правопорушення.

Так, апеляційним судом були досліджені відеозаписи, які долучено до матеріалів адміністративної справи (а.с. 9,10), з яких вбачається, що працівники поліції прибули на місце події, коли транспортний засіб ВАЗ намагалися буксирувати. З розмови з водієм ОСОБА_1 стало відомо, що під час руху на його автомобілі ВАЗ «застукав» мотор і він вирішив випити з товаришами біля автомобіля. Після розпивання алкогольних напоїв він разом з товаришем намагалися відбуксирувати автомобіль. При цьому, ОСОБА_1 стверджував, що не керував транспортним засобом і він тільки попросив, щоб «хлопець відтягнув машину». Відеозаписом зафіксовано, що працівник поліції стверджує, що ці пояснення ОСОБА_1 не відповідають дійсності, оскільки вони бачили рух обох транспортних засобів. Після цього, працівник поліції повідомила ОСОБА_1 про те, що він має певні ознаки алкогольного сп`яніння та вірогідно перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Працівник поліції запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на визначення стану сп`яніння за допомогою спеціального приладу Драгер на місці зупинки транспортного засобу. Поліцейський роз`яснив ОСОБА_1 його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. ОСОБА_1 погодився пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки, продув Драгер та результат склав 1,44 проміле. ОСОБА_1 погодився з результатом, проте також виявив бажання поїхати в медичний заклад для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. В медичному закладі ОСОБА_1 продув газоаналізатор, результат становив 1,16 проміле. Жодних зауважень на дії працівників поліції чи щодо неправомірності проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 не висловлював.

Апеляційний суд вважає безпідставними твердження ОСОБА_1 про те, що він керував транспортним засобом і на його прохання із Івано-Франківська приїхали два його товариша, які повинні були допомогти йому відбуксувати машину. При цьому, один повинен був бути за кермом машини, яка приїхала йому на допомогу, а інший за кермом його транспортного засобу.

Зокрема, зі змісту відеозапису вбачається на місці події на іншому транспортному засобі, який приїхав на допомогу ОСОБА_1 , тільки один із хлопців мав посвідчення водія, а інший взагалі не мав будь яких документів, які дозволяли встановити його особистість. При цьому, ОСОБА_1 добровільно, під час з`ясування працівниками поліції питання стосовно того, хто саме керував транспортними засобом, визнав, що саме він є водієм транспортного засобу марки «ВАЗ 2108», державний номерний знак « НОМЕР_1 » та надав відповідні документи. При цьому, саме ОСОБА_1 як водій транспортного засобу, намагався довести працівникам поліції, що його транспортний засіб перебуває у неробочому стані та намагався завести двигун автомобіля, а потім керував рухом транспортного засобу, коли на машину відтягнули з дороги на узбіччя.

Відеозапис містить дані, які свідчать про те, що працівники поліції роз`яснюють ОСОБА_1 , що у разі буксирування його транспортного засобу іншим транспортним засобом він теж вважається водієм автомобіля і не повинен ним керувати, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. При цьому, ОСОБА_1 стверджує, що не знав цих вимог ПДР України , визнає, що дійсно вживав горілку та пиво та саме як водій транспортного засобу погоджується пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що під керуванням транспортним засобом необхідно розуміти умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.(ВС/ККС № 751/11193/16 від 20.06.2019).

Апеляційний суд вважає що твердження про те, що керування транспортним засобом здійснюється тільки у тому випадку, коли внаслідок таких дій здійснюється рух (переміщення) транспортного засобу не відповідає правовому змісту, який було вкладено законодавцем у вказану правову норму.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів.

Апеляційний суд неодноразово вказував на те, що керування транспортним засобом водієм, який підозрюється в тому, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди.

При цьому, транспортні засоби за своїм цільовим призначенням можуть бути багатофункціональними та такими, що дозволяють не тільки здійснювати переміщення людей та вантажів але забезпечують виконання різних господарських робіт.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що особливості правового регулювання дорожнього руху передбачають певні дії водія транспортного засобу у конкретних дорожніх ситуаціях за яких водій зобов`язаний зупинити рух транспортного засобу з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, що не повинно розцінюватись як припинення ним керування транспортним засобом, оскільки керування транспортним засобом це фактично реальна можливість контролювати рух транспортного засобу.

В рішенні №404/4467/16-а від 20.02.19 ВС/КАС зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зрушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Так, за своїм правовим змістом керування транспортним засобом полягає у сукупності цілеспрямованих дій, що включають оцінку ситуації та стану транспортного засобу, вибір керівних дій та їх реалізацію.

Таким чином, дії спрямовані на використання транспортного засобу з метою його цільового призначення (включення запалення транспортного засобу, заведення двигуна автомобіля та інше ) необхідно вважати такими, що безпосередньо пов`язані із керуванням транспортним засобом.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає безпідставними доводи про те, що ОСОБА_1 не може бути визнаний суб`єктом правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП , оскільки сукупність досліджених доказів свідчить про те, що він керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд вважає, що відеозаписи є вичерпно інформативними, належними та допустимими доказами, отриманими у встановленому законом порядку, дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

Порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння визначений ст. 266 КУпАП, приписами Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858 (далі - Інструкції), та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (далі - Порядку).

Відповідно до п. 2 Розділу І Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Матеріали провадження не містять жодних відомостей щодо неправомірних дій працівників поліції під час пропозиції ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, під час процедури його огляду та складання протоколу щодо нього про адміністративне правопорушення. Матеріали провадження також не містять і даних щодо оскарження цих дій ОСОБА_1 , як і не містять результатів такого оскарження.

Суд, дослідивши відеоматеріали, що містяться на оптичних дисках, встановив, що працівники поліції під час спілкування з ОСОБА_1 , виявивши в останнього ознаки алкогольного сп`яніння, діяли відповідно до приписів законодавства України, в межах своєї компетенції та виконуючи свої професійні обов`язки у відповідності до Закону України «Про Національну поліцію», а відтак обґрунтовано, на законних підставах запропонували водію пройти огляд щодо визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, на що останній добровільно погодився, пройшов такий огляд за допомогою спеціального технічного засобу на місці зупинки та в медичному закладі.

Відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, встановити послідовність даних, що містяться в матеріалах провадження, зафіксованих у протоколі про адміністративне правопорушення, в оскаржуваній постанові, а також заперечень, викладених в апеляційній скарзі та озвучених під час апеляційного перегляду постанови суду першої інстанції, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку ОСОБА_1 при фіксації обставин подій патрульними поліцейськими, проходженні ним огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння з допомогою Алкотестера «Драгер» як на місці зупинки, так і в медичному закладі.

Такими чином, перевіривши сукупність доказів по справі, апеляційний суд вважає, що в матеріалах провадження достатньо належних та допустимих доказів, які поза всяким розумним сумнівом доводять факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, а відтак і наявність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП , за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та створює підвищену небезпеку, як для самого водія, так і для його пасажирів та інших учасників дорожнього руху і може призвести до тяжких непоправних наслідків.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що притягнення до адміністративної відповідальності водіїв, які керують транспортним засобом у стані сп`яніння пов`язано із необхідністю створення безпечних умов для учасників дорожнього руху, збереження життя і здоров`я громадян.

Підвищення ефективності впливу на дисципліну учасників дорожнього руху забезпечується чітким визначенням правових санкцій за вчинення такого правопорушення.

Зокрема, встановлена законодавцем санкція за ч.1 ст. 130 КУПаП, якою передбачена відповідальність за керування транспортним засобом у стані сп`яніння, не передбачає призначення іншого стягнення ніж те, яке застосовано судом першої інстанції до правопорушника.

При цьому, апеляційний суд виходить з того, що при визначенні стягнення необхідно враховувати його виховну дію, оскільки покарання, повинно бути направлено не тільки на забезпечення виправлення правопорушника та попередження вчинення ним нових правопорушень, а також повинно бути спрямовано на попередження вчинення правопорушень іншими особами.

Застосовуючи справедливе стягнення за вчинене правопорушення, суд таким чином констатує, що відповідні діяння є суспільно небезпечними та за їх вчинення настають певні негативні наслідки.

Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст. 23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами, оскільки при накладенні стягнення судом першої інстанції було вірно враховано характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, та відсутність обставин, що обтяжують відповідальність.

З огляду на наведене, підстав для скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника адвоката Лютана З.Й. залишити без задоволення.

Постанову Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06 листопада 2023 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв