Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 33/4809/71/24 Головуючий у суді І-ї інстанції Кавун Т. В.
Категорія - 130 Доповідач у суді ІІ-ї інстанції Іванов Д. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2024 року м. Кропивницький

Суддя Кропивницького апеляційного суду Іванов Д.Л., за участю особи притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника - адвоката Беспалової Н.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кропивницькому, в порядку апеляційного перегляду адміністративну справу за апеляційною скаргою адвоката Беспалової Н.О. в інтересах ОСОБА_2 на постанову Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 20 грудня 2023 року в справі про притягнення:

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця,

на утриманні має 4 малолітніх дітей,

проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1 ,

до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 049511, оформленого 23.05.2023 року інспектором поліції Пастернак С.В., ОСОБА_1 22.05.2023 року о 23.26 год. керував автомобілем Chevrolet Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_1 на автодорозі м. Мала Виска-Краснопілка Новоукраїнського району Кіровоградської області з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови) і в порушення вимог п. 2.5 ПДР України відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.

Постановою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 20.12.2023 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 34 000 грн., з позбавленням ОСОБА_1 права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Як вбачається з фабули, суд встановив, що 22.05.2023 року о 23 год. 26 хв. на автодорозі м. Мала Виска-Краснопілка Новоукраїнського району Кіровоградської області, ОСОБА_1 будучи особою, який повторно протягом року піддавався адміністративному стягненню за ст. 130 КУпАП, керував автомобілем «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, від керування автомобілем відсторонений, чим порушив п. 2.5 ПДР України, тобто скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

При цьому, суд відмовив захиснику ОСОБА_1 - адвокату Беспаловій Н.О. у задоволенні клопотання про закриття адміністративного провадження, у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП.

Зокрема суд мотивуючи своє рішення зазначив, про те, що відповідальність за ч.2 ст. 130 КУпАП настає за умови повторного протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою ст. 130 КУпАП.

Оскільки диспозиція ч. 2 ст. 130 КУпАП не передбачає настання повторності про притягнення особи до адміністративної відповідальності з моменту накладення адміністративного стягнення, а настає за умови повторного протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою ст. 130 КУпАП, то суд дійшов висновку про безпідставність доводів захисника Беспалової Н.О. про неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_1 за ч.2 ст. 130 КУпАП.

У апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 - адвокат Беспалова Н.О. просить скасувати постанову суду, а провадження у справі закрити за відсутності у діях її підзахисного складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП.

Зокрема зазначає про те, що на момент складення протоколу серії ААД № 049511 від 23.05.2023 року про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП, ОСОБА_1 не був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки днем набрання законної сили постанови Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 27.03.2023 року про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП , є день винесення рішення Кропивницьким апеляційним судом, а саме 29.09.2023 року, адже саме постанова апеляційного суду є остаточною стосовно факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та відмови ОСОБА_1 від проходження відповідного огляду.

Тобто, на момент винесення оскаржуваної постанови суду, не підтверджена кваліфікуюча ознака правопорушення, така як повторність, для можливості притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП, оскільки була відсутня постанова, що набрала законної сили, про притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, адвокат Беспалова Н.О. у своїй апеляційній скарзі зазначає про незаконність та протиправність дій працівників поліції при оформленні протоколу стосовно ОСОБА_1 за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, грубе порушення вимог Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення в органах поліції, а також Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції та Інструкції про порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду.

Стверджує, що обставини, які викладені у протоколі про те, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння не відповідають дійсності, спростовуються показаннями ОСОБА_1 в судовому засіданні, а також відеозаписом обставин пригоди, який міститься у матеріалах справи, на якому зафіксовано, як ОСОБА_1 рухаючись по дорозі, в результаті переслідування працівниками поліції, не впорався з керуванням, з`їхав в кювет, сильно вдарився головою та на деякий час втратив свідомість і потребував медичної допомоги.

Однак працівники поліції, замість того щоб доставити ОСОБА_1 до лікарні, фактично затримали його і доставили до районного відділу поліції для складення протоколу.

Захисник вважає, що суд допустив необ`єктивність та неповноту при з`ясуванні фактичних обставин справи та при дослідженні доказів, не дав належної оцінки доводам сторони захисту, неправильно застосував норми матеріального та порушив норми процесуального права, ухвалив рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, яке не грунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин справи.

З`ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника адвоката Беспалову Н.О., які підтримали апеляційну скаргу і просили суд її задовольнити, зваживши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, вважаю, що апеляційна скарга захисника Беспалової Н.О. підлягає задоволенню за таких підстав.

Європейським судом з прав людини у багаточисельних рішеннях висловлена правова позиція щодо розгляду національними судами справ про адміністративні правопорушення.

Так, у рішенні Суду «Енгель та інші проти Нідерландів» були визначені критерії, за наявності одного із них будь-яке правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за процедурою, визначеною національним законодавством для кримінальних правопорушень.

Такими критеріями є: «критерій національного права», який визначає те, що будь-яке протиправне діяння є злочином, якщо воно передбачене як злочин відповідним національним законодавством; «критерій кола адресатів», відповідно до якого правопорушення повинне розглядатись як кримінальне, якщо відповідальність за нього поширюється на невизначене коло осіб; «критерій мети та тяжкості наслідків» за змістом якого, вчинене правопорушення розглядається за природою кримінального злочину якщо санкція за його вчинення є достатньо суворою і передбачає елемент покарання.

Зазначені положення знайшли в подальшому своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ, зокрема: «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти Російської Федерації», «Гурепка проти України», «Лучанінова проти України» та інших.

Отже, відповідно до практики ЄСПЛ справи про адміністративні правопорушення за своєю суттю є кримінальною, мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії статті 6 Конвенції.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах, в тому числі, і закріпленої в ст. 62 Конституції України презумпції невинності.

У справі «Гурепка проти України» з огляду на свою усталену прецедентну практику, Суд не має сумніву, що в силу суворості санкції дана справа за суттю є кримінальною, а адміністративне покарання фактично носило кримінальний характер з усіма гарантіями ст. 6 Конвенції.

Беззаперечно адміністративне стягнення у виді штрафу, разом з позбавленням права керування транспортним засобом, мають каральний і стримуючий характер.

Суттєве посилення санкцій за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 та ч. 2 ст. 130 КУпАП, максимально наближає адміністративні стягнення до кримінальних покарань.

Згідно із ст.7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зміст постанови суду має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП.

В ній зокрема, потрібно навести докази, на яких обґрунтовується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції при розгляді справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 130 КУпАП не дотримався вказаних вимог та дійшов передчасного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу даного адміністративного правопорушення.

Так, відповідно до вимог ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Складання протоколу, оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та в силу положень ст. 251 КУпАП, є предметом оцінки суду у сукупності з іншими доказами при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 049511, оформленого 23.05.2023 року інспектором поліції ОСОБА_3 22.05.2023 року о 23.26 год. керував автомобілем Chevrolet Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_1 на автодорозі м. Мала Виска-Краснопілка Новоукраїнського району Кіровоградської області з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови)

Вказано, що ОСОБА_1 в порушення вимог п. 2.5 ПДР України відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.

При цьому, у протоколі взагалі не вказано про ознаки повторності, а саме те, що ОСОБА_1 протягом року вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП, зазначено, що свідки для фіксації факту відмови ОСОБА_1 не залучались, у протоколі є відмітка про те, що долучено диск з відеозаписом, зава на отримання повістки та направлення на медичний огляд.

Однак, як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, суд фабулу обвинувачення, яка міститься у протоколі виклав в іншій редакції, вказавши про те, що 22.05.2023 року о 23 год. 26 хв. на автодорозі м. Мала Виска-Краснопілка Новоукраїнського району Кіровоградської області, ОСОБА_1 будучи особою, який повторно протягом року піддавався адміністративному стягненню за ст. 130 КУпАП, керував автомобілем «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, від керування автомобілем відсторонений, чим порушив п. 2.5 ПДР України, тобто скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Тобто, фабули постанови суду та протоколу містять різні об`єктивні сторони вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

З цього приводу апеляційний суд відмічає, Європейський суд з прав людини, серед іншого, (справа «Малофєєва проти Росії» рішення від 30.05.2013 року заява № 36673/04; «Карелін проти Росії» рішення від 20.09.2016 року), зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Діючим законодавством передбачено, що судовий розгляд проводиться лише в межах адміністративного обвинувачення, яке міститься в протоколі про адміністративне правопорушення і встановлення інших обставин, які знаходяться за межами обвинувачення та погіршують становище особи, яка притягається до адміністративної відповідальності є неприпустимим, оскільки порушує право на захист від конкретного обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення.

Конкретність пред`явленого особі обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, забезпечує можливість організувати ефективний захист своїх інтересів.

Разом з тим, неконкретність обвинувачення не тільки не дозволяє особі, яка притягується до адміністративної відповідальності належним чином організувати ефективний захист своїх інтересів, а й позбавляє суд належним чином перевірити твердження органу, який склав протокол, про вчинення особою адміністративного правопорушення.

З огляду на зазначене, суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувачена, позбавляючи статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Обов`язок збирання доказів у справах про адміністративні правопорушення покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.

Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст. 62 Конституції України.

В даному випадку, апеляційний суд з об`єктивністю констатує, що фабула обвинувачення, яка викладена у протоколі стосовно ОСОБА_1 взагалі неконкретизована, по формі та змісту не відповідає диспозиції ч.2 ст. 130 КУпАП, оскільки згідно протоколу, ОСОБА_1 поставлено за провину порушення вимог п. 2.5 ПДР України, а саме відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку, при цьому не вказано від проходження саме якого огляду на місці зупинки або у медичному закладі, відмовився ОСОБА_1 .

Тобто, у протоколі ОСОБА_1 ставиться за провину вид відповідальності, який не передбачений диспозицією ч. 2 ст. 130 УпАП, а фабула обвинувачення не відображає всіх істотних кваліфікуючих ознак складу даного правопорушення.

Замість того щоб відреагувати на неоднозначне та неконкретизоване у протоколі формулювання обвинувачення стосовно ОСОБА_1 , суд першої інстанції по суті розширив і доповнив фабулу, вказавши проте, що ОСОБА_1 будучи особою, яка повторно протягом року піддався адміністративному стягненню за ст. 130 КУпАП відмовився від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння, тим самим перебрав на себе не притаманну незалежному органу правосуддя функцію обвинувачення, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім вищевказаних процесуальних порушень, суд першої інстанції при розгляді цієї справи неправильно застосував й норми матеріального права.

Так, частиною 2 ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частино першої цієї статті.

Зі змісту ст. 35 КУпАП слідує, що під повторним вчиненням адміністративного правопорушення слід розуміти повторне протягом року вчинення однорідного правопорушення, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню.

Крім того, п. 3 Розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затв. наказом МВС України від 07.11.2015 року № 1395, визначено, що «повторність правопорушення - повторне вчинення протягом року адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена відповідними статтями КУпАП та визначається за фактами винесених постанов у справах про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили (крім правопорушень, відповідальність за які передбачена ч. 3 ст. 130 КУпАП).

З наведеного слідує, що для наявності такої кваліфікуючої ознаки, визначеної ч. 2 ст. 130 КУпАП, як повторне протягом року вчинення правопорушення, особу вже має бути піддано адміністративному стягнення за вчинення однорідного правопорушення, у даному випадку адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч.1 ст. 130 КУпАП, був притягнутий постановою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 27.03.20023 року.

Відповідно до ст. 289 КУпАП на постанову по справі про адміністративне правопорушення протягом десяти днів з дня винесення постанови може бути подано скаргу, а згідно ч. 1 ст. 291 КУпАП, постанова адміністративного органу (посадової особи) у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови.

Постанова Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 27.03.20023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч.1 ст. 130 КУпАП, набрала законної сили 29.09.2023 року.

Таким чином, станом на 22.05.2023 року ОСОБА_1 не був особою, яка була притягнута до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому його дії не можуть бути кваліфіковані за ч. 2 ст. 130 КУпАП.

В той же час, з урахуванням того, що фабула обвинувачення, яка зазначена у протоколі серії ААД № 049511 від 23.05.2023 року не відображає всіх істотних кваліфікуючих ознак складу даного правопорушення, апеляційний суд позбавлений можливості перекваліфікувати дії ОСОБА_1 з ч. 2 ст. 130 КУпАП на ч.1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Основного Закону, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Не може і не повинен суд здійснювати функції сторони обвинувачення, як в даному випадку, а наведені обставини потребували детального з`ясування, об`єктивної та належної оцінки, не дотримання цього принципу та формальний підхід і призвело до помилкового та передчасного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП, а тому постанова районного суду підлягає безумовному скасуванню.

Пунктом 1 ст. 247 КУпАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Підсумовуючи вищевказане, враховуючи вимоги ст. 62 Конституції України про те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга адвоката Беспалової Н.О. підлягає задоволенню, а провадження у справі, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП закриттю, у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП.

З того що зафіксовано на відео, то апеляційний суд відмічає, що працівники поліції мали право та можливість одразу ж після нецензурних висловлювань та відмови ОСОБА_1 пред`явити документи, не чекати поки ОСОБА_1 сяде за кермо і розпочне «нічні перегони з поліцейськими на швидкість» на підставі ст. 185 КУпАП затримати порушника, а переслідування автомобіля під керуванням ОСОБА_1 фактично призвело до негативних наслідків, а в даному випадку ДТП, в результаті якої ОСОБА_1 отримав травму голови та втратив свідомість.

Як пояснив ОСОБА_1 , під час апеляційного розгляду, він після повномасштабного вторгнення рф на територію України, проходив службу у лавах ЗСУ, приймав участь у бойових діях, був поранений, після контузії не завжди може контролювати свої дії та висловлювання, на утриманні має п`ятеро малолітніх дітей.

Керуючись ст.ст. 245, 247, 251, 252, 280, 283, 284, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Беспалової Н.О. в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 20 грудня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.130 КУпАП - скасувати, а провадження у справі закрити за відсутності у діях ОСОБА_1 складу даного адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Кропивницького

апеляційного суду Д.Л. Іванов