Справа № 946/8904/23 Провадження № 3/946/78/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі: головуючого судді Присакар О.Я., за участю секретаря судового засідання Воронової В.Є., особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , представника особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 , розглянувши адміністративні матеріалами, що надійшли з ВОНС в місті Ізмаїл УПП в Одеській області ДПП відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовослужбовця НОМЕР_1 прикордонного загону, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

До Ізмаїльського міськрайонного суду надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 359350 від 10.11.2023 року, складений відносно ОСОБА_1 , в якому зазначено, що 10.11.2023 року о 21 год. 39 хв. в Одеській області, м. Ізмаїл, вул. Придунайська 421, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volkswagen Passat, номерний знак НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, зміна забарвлення шкірного покрову обличчя, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Драгер та в медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судовому засіданні 04.12.2023 року ОСОБА_1 пояснив, що рухався в автомобілі, від огляду на стан алкогольного сп`яніння не відмовлявся, йому не було повідомлено про складання протоколу за ст. 130 КУпАП, протокол склали без нього. Представник ОСОБА_1 Мельниченко С.П. надав пояснення та підтримав подані 20.11.2023 року письмові доводи щодо заперечення проти протоколу про адміністративне правопорушення, відповідно до яких зазначив: підзахисний притягується по ст. 130 ч. 1 КУпАП, але обставини справи вказують на інші і це свідчить що поліція безпідставно застосувала фізичне насилля в момент затримання і незрозуміло як було встановлено ознаки сп`яніння. Підзахисний на власному автомобілі припаркувався біля свого будинку, закрив автомобіль і в цей час патрульна поліція нанесла удар в задню частину тіла поваливши його на землю і т.д., після чого повезли до відділу поліції, де тримали його до близько 1.30 години ночі, а автомобіль було евакуйована на штраф майданчик без присутності підзахисного. Підзахисний пояснив, що він не порушив ПДР, він знаходився в стресовому стані, та раніше лікувався від гіпертонії на стаціонарному лікуванні. Дії поліції сприяли находження підзахисного в такому стані в якому відповідно не міг адекватно розуміти в чому його провина. Він терміново прибув до свого будинку у зв`язку з тим, що подзвонила жінка і скаржилась на дуже погане самопочуття яка в подальшому була прооперована 15.11.2023р. в міській лікарні м. Ізмаїл. У підзахисного є жінка і троє дітей, що підтверджується свідоцтвами про одруження і народження дітей. 07.11.2023р. підзахисний проходив біохімічний аналіз крові, де вказано глюкоза 7.2 як діабет 2 типу. Діагноз підзахисного в стаціонарі встановлено: Остеохондроз поперекового - крижового відділу хребта, виражений больовий синдром. Гіпертонічна хвороба другої стадії, другої степені середній ризик. Хронічний холіцистито панкреатит в стадії не повної ремісії. Скарги на головні болі, запаморочення, слабкість, болі у відділі хребта. Відповідно висновку медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння вказано, що у підзахисного 11.11.2023 року у 10 годині 56 хвилин ознак алкогольного сп`яніння не виявлено. Факт того, що поліція вказує що підзахисний відмовився від медогляду є не зовсім вірним оскільки він знаходився у такому стресовому стані в нічний час та міг не почути або зрозуміти що повинен зробити. Працівниками поліції було доставлено підзахисного у відділ поліції але таким чином могли б доставити до найближчого медичного закладу для проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння оскільки він не чинив опір працівникам поліції після його затримання. Підзахисний є учасником бойових дій відповідно є посвідчення УБД. Раніше не притягувався до відповідальності по статті 130 КУпАП України. Фактично докази по справі не свідчать про реальні обставини як місце здійснення правопорушення, осіб які приймали участь у затримані і яким чином це було зроблено з приміщення поліції у протоколі про адміністративне правопорушення. Відповідно візуальних характеристик що до ознак алкогольного сп`яніння як запах з порожнини роту і т.д. не являється доказом оскільки це вказано зі слів посадових осіб які не мають відповідних повноважень свідчити про цей факт. Направлення на медичний огляд не може мати доказову силу оскільки це повинно бути підтверджено в медичному закладі письмово. При затриманні достатньо було б здійснити відео фіксацію і не застосовувати фізичну силу працівниками поліції щоб затримати підзахисного, так як він не чинив опору та повідомив їх що не порушував ПДР та прямує до місця проживання. Відносно даної справи працівниками поліції свідки не залучались, що свідчить прямим порушенням навмисно, для складання ст. 130 КУпАП. Таким чином не встановлено що підзахисний порушив ПДР, але він визнається порушником по ст. 130 ч. 1 КУпАП по причині відмови від медичного огляду. Просив застосувати положення статі 22 КУпАП та звільнити порушника від адміністративної відповідальності обмежитись усним зауваженням.

05.02.2024 року адвокатом Мельниченко С.П. надано до суду заяву, якою повідомив, що у зв`язку з відмовою від захисника більше не є представником ОСОБА_1 .

В судовому засіданні 28.02.2024 року ОСОБА_1 та його представник Дрангой Д.О. підтримали подане 13.02.2024 року клопотання, яким просили повернути протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 359350 від 10.11.2023 року для належного оформлення, мотивуючи тим, що:

-протокол не підписано особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, а запис про її відмову від підписання протоколу не зроблено;

-копія протоколу не була вручена особі, яка притягається до адміністративної відповідальності при цьому другий примірник складеного протоколу та копії інших матеріалів, що підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення рекомендованим листом із зворотним повідомленням про вручення та з описом вкладення ОСОБА_1 направлено не було;

-запис про відмову ОСОБА_1 від ознайомлення з протоколом або відсутністю зауважень щодо змісту протоколу уповноважена особа, що склала протокол не зробила та своїм підписом не засвідчила.

Дослідивши матеріали справи вислухавши пояснення правопорушника та його представника, дослідивши відеозапис, проаналізувавши діюче законодавство, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Положеннями ст. 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці данні встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно п. 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (із змінами та доповненнями), водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП, адміністративна відповідальність настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

В судовому засіданні встановлено, що 10.11.2023 року о 21 год. 39 хв. в Одеській області, м. Ізмаїл, вул. Придунайська 421, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volkswagen Passat, номерний знак НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, зміна забарвлення шкірного покрову обличчя, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Драгер та в медичному закладі відмовився.

Факт керування ОСОБА_1 10.11.2023 року о 21 год. 39 хв. транспортним засобом Volkswagen Passat, номерний знак НОМЕР_2 достеменно підтверджується відеозаписами (на 21:46:20 відеозапису вбачається, що саме ОСОБА_1 перебуває за кермом транспортного засобу).

Пояснення представника притягуваного адвоката Мельниченка С.П. щодо законності/незаконності здійснення адміністративного затримання ОСОБА_1 суд вважає за необхідним залишити поза увагою, оскільки це не є предметом розгляду справи за ст. 130 КУпАП. Крім того, суду не надано доказів звернення із скаргою на неправомірність дій працівників органів Національної поліції та не зазначено яким чином факт здійснення адміністративного затримання вплинуло або могло вплинути на те, що відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП у зв`язку з порушенням вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Зокрема, щодо доводи захисника про те, що притягуваний був у стресовому стані, міг не почути вимоги працівників поліції та зрозуміти що мав виконати, суд вважає неспроможними, оскільки цілком спростовується відеозаписами, відповідно яким, о 22:17:04 та 22:54:05 на запропоноване працівником поліції ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Драгер» та у медичному закладі ОСОБА_1 відмовився. Після чого о 22:58:00 йому були роз`ясненні права та о 23:32:27 зачитано зміст складеного протоколу. Твердження сторони захисту про те, що працівниками поліції було доставлено ОСОБА_1 у відділ поліції, але таким чином могли б доставити до найближчого медичного закладу для проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння є такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, зважаючи на те, що ОСОБА_1 доставлено до Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області в порядку ст. 262 КУпАП та на підставі чого було складено протокол про адміністративне правопорушення серії АА № 025205 від 10.11.2023 року.

Крім того, суд зауважує, що поліцейський не наділений повноваженнями змушувати особу до проходження огляду на стан сп`яніння, а лише має право заявити вимогу пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що прямо передбачено п. 2.5 Правил дорожнього руху, а особа може відмовитися від виконання такої вимоги працівника поліції за що ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Також захисник долучив до матеріалів справи висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 11.11.2023 року, відповідно якому ознак алкогольного сп`яніння не виявлено.

Положеннями п.п. 7-9 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України спільно з МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735, встановлено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).

Форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до цієї Інструкції.

З метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Відповідно до ч. 4 ст. 266 КУпАП, огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського.

З долученого висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції встановлено, що ОСОБА_1 на даний огляд направлено командиром військової частини НОМЕР_3 та такий проведено 11.11.2023 року о 10 год. 56 хв.

За таких обставин, суд визнає таке направлення недопустимим доказом, оскільки огляд проводився не за направленням працівника поліції та не в присутності поліцейського та такий огляд проведено пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для здійснення огляду, а саме не протягом двох годин з 21 год. 55 хв. 10.11.2023 року, а отже у даному випадку вбачаються порушення положень ст. 266 КУпАП.

Крім того, надаючи оцінку доводам сторони захисту про те, що направлення на медичний огляд не може мати доказову силу оскільки це повинно бути підтверджено в медичному закладі письмово, суд вважає такі доводи хибними, з огляду на те, що відеозаписами доведено факт того, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, у зв`язку з чим отримавши таку відмову працівники поліції не доставляли ОСОБА_1 до закладу охорони здоров`я.

Оцінюючи доводи про те, що працівниками поліції не залучались свідки, суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 266 КУпАП, п. 4 розділу Х Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України 07.11.2015 року № 1395, огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків .

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото-і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото-і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху. Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України № 1026 від 18.12.18 встановлено виключний перелік технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовують органи поліції при несенні служби.

Відповідно до п. 3. Розділу І Інструкції № 1026, відеореєстратор пристрій, призначений для запису, зберігання та відтворення відеоінформації; портативний відеореєстратор пристрій, призначений для запису, зберігання та відтворення відеоінформації, технічні характеристики та особливості конструкції якого дають змогу закріпити його на форменому одязі поліцейського.

Відповідно до п. 4. Розділу ІІ Інструкції № 1026, під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського. У випадках, пов`язаних з необхідністю якісної фіксації подій, поліцейські можуть тримати портативний відеореєстратор у руках. Дозволяється закріплення портативного відеореєстратора на екіпіруванні (шоломі) або зброї, якщо їх конструкцією передбачені відповідні кріплення.

Зважаючи, що під час здійснення повноважень поліцейськими використовувалися відео реєстратор, який встановлений у службовому автомобілі та портативні відео реєстратори, які закріплені на їх форменому одязі та в матеріалах справи наявні відеозаписи, залучення свідків є необов`язковим.

Таким чином, спростовуються доводи адвоката щодо необхідності залучення свідків.

До того ж, суд також зазначає, що посилаючись на положення ст. 22 КУпАП адвокат не врахував примітку, яка наявна до зазначеної норми.

Так, відповідно до ст. 22 КУпАП, при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Відповідно до примітки до ст. 22 КУпАП, положення цієї статті не застосовуються до правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 121, частиною п`ятою статті 122, статтями 122-2, 122-4, частиною третьою статті 123, частинами другою - п`ятою статті 126, статтями 130 та 161-1 цього Кодексу.

Проаналізував вказані норми, суд позбавлений можливості під час розгляду справи та прийняття рішення по справі за ст. 130 КУпАП застосовувати положення статі 22 КУпАП.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Крім іншого, дослідивши клопотання представника ОСОБА_1 Дрангоя Д.О., яким він просив повернути протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 359350 від 10.11.2023 року для належного оформлення та матеріали справи суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

Під час складання протоколу про адміністративне правопорушення поліцейський керується Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України 07.11.2015 року № 1395, яка встановлює порядок оформлення протоколів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

При цьому представник правопорушника посилається на Порядок оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженого наказом Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 16.02.2015 № 3/02-15, згідно п.1.1 цей Порядок визначає механізм складання уповноваженими особами Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини (далі - уповноважені особи) протоколів про адміністративні правопорушення, що передбачено статтями 188-39, 188-40 та 212-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Таким чином, вищезазначений порядок не застосовується для складання уповноваженими особами протоколів про адміністративні правопорушення за ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Представник правопорушника своє клопотання мотивував тим, що: протокол не підписано особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, а запис про її відмову від підписання протоколу не зроблено; копія протоколу не була вручена особі, яка притягається до адміністративної відповідальності при цьому другий примірник складеного протоколу та копії інших матеріалів, що підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення рекомендованим листом із зворотним повідомленням про вручення та з описом вкладення ОСОБА_1 направлено не було; запис про відмову ОСОБА_1 від ознайомлення з протоколом або відсутністю зауважень щодо змісту протоколу уповноважена особа, що склала протокол не зробила та своїм підписом не засвідчила.

При цьому в протоколі серії ААД № 359350 від 10.11.2023 зроблено запис про відмову особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу та отримання копії протоколу.

З аналізу норм чинного законодавства суд дійшов висновку про те, що доводи на які посилається представник правопорушника, як на підстави для повернення протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 359350 від 10.11.2023 року для належного оформлення, є необґрунтованими та метою таких дій є затягування розгляду справи, за таких обставин клопотання не підлягає задоволенню.

Щодо посилання ОСОБА_1 на те, що він є учасником бойових дій і звільнений від судового збору, суд зазначає наступне.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (далі Закон №3674-VI).

Судовий збір це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат (частина перша статті 1 Закону № 3574-VI).

Крім того, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI учасники бойових дій під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються від сплати судового збору у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Разом з тим, зазначена норма має відсильний характер та не містить вичерпного переліку справ, в яких учасники бойових дій та прирівняні до них особи звільняються від сплати судового збору.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». У статті 22 цього ж Закону передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акта, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.

Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у статті 12 цього Закону.

Відповідно до постанови Великої палати Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі 545/1149/17, міститься висновок, що вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статей 12, 22 Закону № 3551-XII.

Так, дійсно на підтвердження статусу ОСОБА_1 , як учасника бойових дій суду надано посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_4 , видане 29.08.2019 року.

Однак, суд звертає увагу, що встановлені пільги Законом України «Про судовий збір» звільняють учасника бойових дій від сплати судового збору лише за позовними вимогами, які пов`язані з порушенням прав позивача, як учасника бойових дій. Вказані пільги, не можуть застосовуватись у вказаній справі про адміністративне правопорушення, оскільки не стосується порушення прав ОСОБА_1 , як учасника бойових дій.

Вина ОСОБА_1 підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 359350 від 10.11.2023 року;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів;

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 10.11.2023 року;

- відеозаписом, долученим до матеріалів справи та іншими доказами за їх сукупності.

Отже, протокол про адміністративне правопорушення складено уповноваженою особою, відповідає вимогам ст. 256 КУпАП та за своєю правовою природою є самостійним беззаперечним доказом, оскільки обставини викладені в ньому перевірені та підтверджуються за допомогою інших доказів, які беззаперечно підтверджують вину ОСОБА_1 і не викликали сумніви у суду, у зв`язку з чим доводи сторони захисту відхиляються.

Дослідивши в сукупності всі докази, суд приходить до висновку, що своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст.130 КУпАП відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що тягне за собою накладення штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Згідно довідок старшого інспектора з особливих доручень ВОНС в місті Ізмаїл УПП в Одеській області ДПП від 13.11.2023 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , протягом року не притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП, посвідчення водія отримав 28.07.2006 року.

При вирішенні питання про накладення адміністративного стягнення суд враховує обставини, згідно ст. ст. 34, 35 КУпАП, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, з урахуванням чого застосовує адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» ставки судового збору встановлюються у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення в розмірі 605,60 грн.

Керуючись ч.1 ст. 130, ст. 283 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 фахівця у галузі права ОСОБА_2 про повернення протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №359350 від 10 листопада 2023 року до роти з обслуговування м. Ізмаїл УПП в Одеській області ДПП для належного оформлення відмовити.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 ), визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 ), судовий збір у розмірі 605,60 грн., зарахувавши його до спеціального фонду Державного бюджету України.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення.

Повний текст постанови складено та підписано 04 березня 2024 року.

Суддя: О.Я.Присакар