Номер провадження: 33/813/154/24
Номер справи місцевого суду: 523/9877/23
Головуючий у першій інстанції Малиновський О.М.
Доповідач Журавльов О. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.01.2024 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Журавльов О.Г., за участі - секретаря судового засідання Хангельдян К.С., представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 Манюк Д.В., розглянувши апеляційну скаргу представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 Манюк Д.В. на постанову судді Суворовського районного суду м. Одеси від 06.10.2023, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, не працює; мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Постановою судді Суворовського районного суду м. Одеси від 06.10.2023 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, в сумі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 536 гривні 80 копійок.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії БР №075098 від 24.05.2023 вбачається, що ОСОБА_1 24 травня 2023 року о 01:35 годин за адресою м. Одеса, вул. Ген. Бочарова, 60, кв. 9 керував транспортним засобом марки BMW 525 TD, р/н НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, поведінка яка не відповідає дійсності. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому порядку водій відмовився, відмова зафіксована на б/к №471640. Відповідно до довідки з інформаційного порталу Національної поліції від 31 травня 2023 року, що ОСОБА_1 згідно електронної бази ІПНП України: не притягувався до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, посвідчення водія отримував НОМЕР_2 від 16.11.2022 р. Зазначеними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

На дану постанову представник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 Манюк Д.В. подав апеляційну скаргу в якій просить постанову суду скасувати та закрити провадження по справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Доводи обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 не керував т/з, про що неодноразово вказував співробітникам поліції, що зафіксовано на відеозаписах. Вказує, що на цю обставину також звернуто увагу суду першої інстанції у клопотанні про закриття провадження у справі, але суд взагалі залишив твердження поза увагою.

Стверджує, що в оскаржуваній постанові суду, від 06.10.2023 року, судом першої інстанції було встановлено обставини на підставі недопустимих доказів.

Вказує, що встановлене судом, що правоохоронці увімкнули спеціальні сигнали та намагались зупинити автівку, але водій ОСОБА_1 не реагував на законі вимоги поліцейських, пришвидшився та почав тікати, згодом автівку вдалось зупинити, - не мало місце: жодних «перегонів» між співробітниками поліції та ОСОБА_1 не було, та на підтвердження цих обставин матеріали справи не містять жодного доказу. ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, він дійсно перебував у салоні автомобіля, але просто спав, оскільки це був нічний час доби.

Також апелянт зазначає, що працівники поліції почали звинувачувати ОСОБА_1 у тому, що він нібито керував транспортним засобом без включення нагрудних бодікамер та погрожували, що у випадку незгоди ОСОБА_1 з тим, що саме він керував т/з, а не просто в ньому перебував, то вони заберуть транспортний засіб на штраф-майданчик, а потім його взагалі конфіскують. У зв`язку з чим, не бажаючи таких наслідків ОСОБА_1 погодився на придуману співробітниками поліції версію та підписав протокол про згоду з правопорушенням.

Крім того апелянт вказує, що суд першої інстанції не звернув уваги на грубі порушення процедури оформлення матеріалів справи з боку поліцейських.

Таким чином вважає, що всі докази, які надала поліція неправдиві і не повинні братись судом до уваги, оскільки вони неналежні та недопустимі.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 Манюк Д.В., який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, прихожу до наступних висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до положень КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді згідно ст. 283 КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Аналіз матеріалів даного провадження свідчить, що зазначених вимог закону суд першої інстанції, вирішуючи питання про винуватість ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, не дотримався.

Як на доказ винуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції послався на: протокол серії БР №075098 від 24 травня 2023 року; акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 24 травня 2023 року; направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (від 24 травня 2023 року об 03 годин 11 хвилин), який не проводився у зв`язку відмовою водія ОСОБА_1 ; довідку з інформаційного порталу Національної поліції від 31 травня 2023 року, що ОСОБА_1 згідно електронної бази ІПНП України: не притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, посвідчення водія отримував НОМЕР_2 від 16.11.2022 р.; відеозапис з б/к № НОМЕР_3 .

Вказані докази апеляційний суд не може визнати належними, допустимими, достовірними та такими, які узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», і які свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, виходячи із наступного.

Так працівниками поліції не було задокументовано та не доведено належними та допустимими доказами факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Із матеріалів справи про адміністративне правопорушення не вбачається, що ОСОБА_1 перебував за кермом транспортного засобу та приводив його в працюючий стан.

Відповідно до правової позиції викладеної у постанови Верховного Суду від 19.02.2020 р. у справі №204/8036/16-а, виключно водій, а не особа, яка сидить з кермом, підлягає відповідальності за порушення Правил дорожнього руху.

Згідно ПДР України, водій особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 був водієм т/з BMW 525, д.н.з НОМЕР_4 , тобто учасником дорожнього руху, тому відсутні підстави вважати, що ОСОБА_1 взагалі допустив будь-які порушення Правил дорожнього руху, у зв`язку із чим, будь-які вимоги працівників поліції в такому випадку ОСОБА_1 не був зобов`язаний виконувати, а всі складені процесуальні документи відносно нього не можуть бути належними та допустимими доказами його вини у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Такі висновки апеляційного суду, узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 15.03.2019 року у справі №686/11314/17, які виникли з подібних правовідносин.

Окрім того, у відповідності до вимог ст. 265-2 КУпАП, у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП працівник уповноваженого підрозділу, що забезпечує безпеку дорожнього руху, тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, що дозволяється виключно у випадку, якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху. При тимчасовому затриманні транспортного засобу складається акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не автоматичному режимі, до протоколу про адміністративне правопорушення долучаються: письмові пояснення свідків правопорушення в разі їх наявності; акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу в разі здійснення його затримання; акт огляду на стан сп`яніння в разі проведення огляду на стан сп`яніння.

Однак, всупереч чинному законодавству про адміністративні правопорушення, ОСОБА_1 не було відсторонено від керування транспортним засобом, про що свідчить відсутність в матеріалах справи відповідного документу встановленої форми, а саме, акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу та відповідної відмітки в Протоколі.

До того ж, оглядаючи наявний в матеріалах справи відеозапис з бодікамер працівників патрульної поліції, апеляційним судом встановлено, що на ньому не зафіксовано жодних доказів керування та зупинки транспортного засобу BMW 525, д.н.з НОМЕР_4 , за кермом якого би перебував ОСОБА_1 .

Також відеозапис не містить та не підтверджує будь-яких тверджень суду першої інстанції про порушення ОСОБА_1 ПДР, які мали місце 24.05.2023 року, в тому числі щодо не реагування ОСОБА_1 на вимоги поліцейських, які увімкнули спеціальні сигнали та намагались зупинити автівку, але ОСОБА_1 пришвидшився та почав тікати, тому дані висновки суду першої інстанції є припущеннями, оскільки не ґрунтуються на матеріалах справи.

Крім того, до матеріалів справи працівниками поліції не було долучено будь-яких письмових пояснень свідків, що засвідчували факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, що узгоджується з позицією ОСОБА_1 про те, що він не керував транспортним засобом, а лише перебував у ньому.

Апеляційний суд зауважує, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а не підтвердження факту здійснення ОСОБА_1 правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Також, необхідно зазначити, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, адже не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», не доказує співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Отже, стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи, тлумачаться на її користь.

На підставі вищевстановлених обставин, враховуючи, що в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що працівниками патрульної поліції при складенні протоколу про адміністративне правопорушення, відносно ОСОБА_1 грубо порушенні вимоги КУпАП та Інструкції, а судом першої інстанції при розгляді справи на ці порушення не було звернуто уваги, що в подальшому потягло за собою прийняття незаконного та взагалі не вмотивованого судового рішення.

Таким чином, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні будь-які належні та допустимі докази вини ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку із чим, апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП скасуванню, а провадження у справі закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись статтями 7, 293, 294 КУпАП, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 Манюк Д.В. - задовольнити.

Постанову судді Суворовського районного суду м. Одеси від 06.10.2023, якою ОСОБА_1 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.Г. Журавльов