ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/2276/24 Справа № 177/1665/24 Суддя у 1-й інстанції - Суботіна С. А. Суддя у 2-й інстанції - Стародуб О. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2024 року м.Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Стародуб О.Г., при секретарі Кулініч Ю.А., за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Багратіоні Д.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 09 серпня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 126, ч. 1 ст. 130 КУпАП, та призначене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови, ОСОБА_1 02.07.2024 р. о 00 год. 01 хв. керував транспортним засобом марки ВАЗ 2106, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на 92 км по трасі Н-23 біля с. Лозуватка у Криворізькому районі Дніпропетровської області з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та координації рухів, та в порушення вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України, від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку відмовився.

Окрім того, ОСОБА_1 , 02.07.2024 р. о 00 год. 01 хв. керував транспортним засобом ВАЗ 2106, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на 92 км траси Н-23 біля с. Лозуватка в Криворізькому районі Дніпропетровської області, будучи особою, відносно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами постановою Рахівського районного відділу ДВС від 21.04.2020 ВП № 3442431.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову судді та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 126, ч. 1 ст. 130 КУпАП. Вважає постанову судді незаконною, прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права, а викладені у ній висновки такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Зазначає, що обставини, викладені у протоколах, не відповідають дійсності, а тому викладені у них дані, не можуть бути доказами відповідно до вимог ст. 251 КУпАП. Огляд на стан сп`яніння проведений з порушенням вимог ст. 266 КУпАП. Направлення на огляд у закладі охорони здоров`я йому не видавалось. В матеріалах справи відсутні докази відсторонення його від керування та передачі транспортного засобу тверезому водієві. Звертає увагу, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння, а відмовлявся від підпису у протоколі, оскільки думав, що у разі підписання протоколу він підтвердить свою винуватість.

Перевіривши матеріали справи,заслухавши учасників судового процесу, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що суддя першої інстанції правильно дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 126, ч13 ст. 130 КУпАП, а саме: керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, та відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Відповідно до п.п. «а» п. 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно пункту 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_1 у вчинені адміністративних правопорушень, передбачених ч.3 ст.126, ч.1 ст. 130 КУпАП, при наведених у постанові обставинах, відповідає матеріалам справи, ґрунтується на наявних у ній доказах.

Факт вчинення адміністративних правопорушень та винність ОСОБА_1 підтверджується протоколами про адміністративне правопорушення серії ААД № 187699 та серії ААД № 298437 та долученими до них відеозаписами.

Рапортом поліцейського ВРПП Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області, згідно якого 02.07.2024 року о 00:00 годин під час патрулювання на 93 км по трасі Н-23 біля с. Лозуватка у Криворізькому районі Дніпропетровської області, згідно ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію» був зупинений транспортний засіб ВАЗ 2106 днз. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 . В ході перевірки документів та спілкування з ОСОБА_1 встановлено, що останній керував транспортним засобом з обмеженням права керування транспортними засобами постановою № 3442431 від 21.04.2020 року Рахівського РВДВС м. Івано-Франківськ, а також виявлено у нього ознаки алкогольного сп`яніння: порушення ходи та мови, різкий запах алкоголю з порожнини рота. На вимогу пройти огляд у встановленому законом порядку на встановлення стану сп`яніння ОСОБА_1 відмовився.

Направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Постановою заступника начальника відділу Рахівського районного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 21.04.2020 про встановлення тимчасового обмеження боржника в праві керування транспортними засобами у ВП № 3442431 із примусового виконання виконавчого листа № 2-724, виданого 21.08.2003 Рахівським районним судом Закарпатської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів. Сукупний розмір заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів за період з 15.08.2003 р. по 19.04.2019 р. становить 122748,72 грн, що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців.

Проаналізувавши докази по справі, вважаю, що в діях ОСОБА_1 міститься склад правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 126, ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він, будучи особою, яка позбавлена права керування транспортними засобами, керував транспортним засобом та відмовився від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Відповідальність за керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами передбачена ч. 3 ст. 126 КУпАП.

Статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці. Вказана постанова надсилається сторонам виконавчого провадження для відома не пізніше наступного робочого дня з дня її винесення.

Відповідно до вимог ст. 10 та ст. 11 КУпАП адміністративні правопорушення можуть бути вчинені умисно або з необережності, проте для обох форм вини згідно з диспозицією ч. 3 ст. 126 КУпАП притаманна обізнаність особи у тому, що вона, будучи обмеженою у праві керування транспортним засобом, порушила вказане обмеження та керувала транспортним засобом.

Як вбачається з долученого до протоколу відеозапису, ОСОБА_1 був обізнаний про наявність тимчасового обмеження в праві керування транспортними засобами, яке застосовано до нього в рамках виконавчого провадження про стягнення аліментів та звертався до державного виконавця із заявою про скасування обмеження у праві керування.

З наданого ОСОБА_1 у суді першої інстанції повідомлення Рахівського відділу ДВС у Рахівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 07.11.2023 р. вбачається, що виконавчий документ із виконання виконавчого провадження за АСВП № 3442431 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів повернуто стягувачу без виконання у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Підстави для скасування тимчасового обмеження у праві керування транспортним засобом відсутні, оскільки заборгованість по аліментам не погашена.

Отже ОСОБА_1 , будучи обізнаним про наявність стосовно нього тимчасового обмеження в праві керування транспортними засобами, 02.07.2024 року керував транспортним засобом, що свідчить про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП.

Порядок проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції визначений ст. 266 КУпАП, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008 року (далі Порядок), та регулюється Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 (далі Інструкція).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів.

Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Згідно п.1 розділу 2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735, за наявності ознак, передбачених п.3 розділу 1 цієї Інструкції (ознаки алкогольного сп`яніння), поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

Відповідно до п.7 розділу 1 Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП.

Зазначена Інструкція покроково встановлює дії працівників поліції в разі підозри про перебування водія у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів.

Аналіз статей 130 та 266 КУпАП в їх взаємозв`язку свідчить про те, що відповідальність за відмову від проходження огляду настає у випадку відмови від любого запропонованого (в разі підстав) огляду, а недійсним є безпосередньо огляд, проведений з порушенням його порядку проведення.

З відеозапису вбачається, що на законні вимоги працівників поліції ОСОБА_1 відмовився від проходження в установленому законом порядку медичного огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння.

Оскільки ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду на стан сп`яніння, вважаю що вимоги інструкції жодним чином не порушені та дії працівників поліції жодним чином не суперечать вимогам вищевказаної Інструкції, яка передбачає порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд зазначає, що факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`янінням щодо її бажання проходити огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`янінням у встановленому законом порядку.

В розумінні ст. 251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є не доказом, а джерелом доказів, тобто фактичних даних, наоснові яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, в розумінні, є доказом у справі про адміністративне правопорушення. З огляду на справу, що розглядається, у протоколі містяться фактичні дані про час та місце вчинення правопорушення, особу правопорушника, про застосування технічних засобів для виявлення правопорушення. Тому протокол про адміністративне правопорушення є допустимим та належним джерелом доказів. А висновок про наявність складу правопорушення в діях особи відносно якої складено протокол, дійсно є уявленням особи, що склала протокол, про наявність правопорушення, яке в суді повинно бути підтверджено відповідними доказами.

Розгляд та надання оцінки всім доказам та їх джерелам, в тому числі і самому протоколу про адміністративне правопорушення, здійснюється під час розгляду судом питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Оцінювати з погляду допустимості можна лише докази, тобто фактичні дані, на підставі яких встановлюються наявність чи відсутність фактів та обставин, важливих для ухвалення рішення, а не саме по собі джерело доказів. На цьому наголосив Касаційний кримінальний суд у постанові від 11 липня 2023 року по справі №275/368/19.

В обґрунтування оскарженої постанови, суд першої інстанції поклав не лише протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 , а в сукупності з іншими доказами у справі, надав їм належну та повну оцінку, що не суперечить висновкам Верховного Суду, викладених у постанові від 08.07.2020 року у справі № 463/1352/16-а (провадження №К/9901/21241/18).

Протоколи про адміністративні правопорушення у справі складені уповноваженими на те особами з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП, а викладені в них відомості відповідають фактичним обставинам справи, які були встановлені належними, допустимими та достатніми доказами.

Як убачається з долученого до протоколу відеозапису, транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 зупинений під час комендантської години. Після перевірки документів та спілкування з ОСОБА_1 у останнього виявлено ознаки алкогольного сп`яніння та запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку. ОСОБА_1 спочатку погодився на проходження огляду у медичному закладі, однак згодом відмовився від його проходження.

Вказаний відеозапис надає можливість об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення та конкретизувати поведінку осіб, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення, отриманий у встановленому законом порядку і здійснений працівником поліції за допомогою наявних в нього технічних засобів, тому є належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Отже, оцінюючи кожен наведений доказ за своїм внутрішнім переконанням, апеляційний суд вважає їх належними, допустимими та достовірними, а їх сукупність є достатньою щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 126, ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про розбіжності у часі, який зазначено у протоколах з часом на відеозапису не заслуговують на увагу, оскільки складають декілька хвилин та викликані асинхронністю технічних засобів.

Не зазначення в протоколі, які саме матеріали додаються та відсутність відеозапису в період з 00:02 годин до 00:36 годин також на увагу не заслуговують, оскільки це не має істотного значення для вирішення питання про наявність складу правопорушення в діях водія транспортного засобу.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відмова від підпису у протоколі оформлюється у присутності двох свідків, не може бути взяте до уваги, оскільки залучення свідків передбачено у разі неможливості застосування технічних засобів відеозапису.

Доводи апеляційної скарги про не відсторонення ОСОБА_1 від керування спростовуються відеозаписом, долученим до матеріалів справи.

Доводи ОСОБА_1 про те, що направлення на огляд у закладі охорони здоров`я йому не видавалось, не можуть бути взяті до уваги, оскільки це не має істотного значення для вирішення питання про наявність складу правопорушення в діях водія транспортного засобу, так як наявність такого направлення має правове значення для лікаря медичної установи, який в цьому випадку повинен провести медичний огляд.

Таким чином, переконливих доводів, які б вказували на істотні порушення, які могли б вплинути на правильність і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, та які б спростовували висновки судді про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 126, ч. 1 ст.130 КУпАП, апеляційний суд не вбачає.

Вид і розмір адміністративного стягнення суддею визначені відповідно до вимог ст. 33 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 09 серпня 2024 року стосовно ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя