Номер провадження: 33/813/540/24
Головуючий у першій інстанції Войтов Г. В.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Назарової М.В.,

вирішуючи питання про прийняття апеляційної скарги особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

на постанову судді Київського районного суду м. Одеса від 22 грудня 2023 року

у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Київського районного суду м. Одеса від 22 грудня 2023 року притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП та до нього застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 17000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 536, 80 грн.

ОСОБА_1 постановою суду визнано винуватим у тому, що він 30.10.2023 року о 23:54 годині, на вул. Архітекторська, 20 в м. Одесі, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем PorscheMacan державний номер НОМЕР_1 , порушив вимоги п. 2.5 «Правил дорожнього руху України» з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законному порядку відмовився. Від керування відсторонений.

Не погоджуючись із вказаною постановою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_1 адвокат Драгун А.С. звернулася до суду із апеляційною скаргою, в якій просить постанову Київського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2023 року скасувати та провадження по справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне дослідження судом обставин, які необхідні для обґрунтованого та законного її вирішення, порушення норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі захисник Драгун А.С. також просила поновити строк на апеляційне оскарження, в обґрунтування поважності причин пропуску строку зазначила, що повний текст постанови, який виготовлено судом 25 грудня 2023 року, стороною захисту отримано 29 грудня 2023 року, тому до моменту отримання повного тексту постанови у сторони захисту була відсутня можливість визначити мотиви та обґрунтування судом прийняття рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Перевіривши матеріали адміністративної справи, апеляційний суд приходить до наступного.

Частиною 2 ст. 294 КУпАП встановлено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основною засадою судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на справедливий і публічний розгляд її справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Право на судовий захист є конституційним правом людини (ст. 55 Конституції України), яке не може бути обмежене, крім випадків, передбачених Конституцією України (ст. 64). Однією з гарантій реалізації цього права є апеляційне та касаційне оскарження судових рішень як одна з основних засад судочинства в Україні, що може бути обмежене лише законом (п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України).

Згідно зі ст. 289 КУпАП апеляційний суд має право поновити строк оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення в разі наявності поважних причин пропуску зазначеного строку з боку особи, яка оскаржує постанову суду першої інстанції.

Процесуальний строк може бути поновлений лише за умови його пропуску з поважних причин. При цьому, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали чи ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

Згідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» - практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» та «Трух проти України»).

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон АліментаріяСандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Сабадаш проти України поновлення судом пропущеного строку на оскарження рішення без належного обґрунтування порушує принцип юридичної визначеності.

Також, у справі Каракуця проти України у своєму рішенні ЄСПЛ зазначив, що заявники повинні проявляти належну зацікавленість у розгляді їхньої справи.

У рішенні ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що у разі, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумний інтервал часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип resjudicata (принцип юридичної визначеності).

Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні у справі "Мельник проти України", норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження і перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. (Рішення у справі "Олександр Шевченко проти України" п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року).

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі, як правова визначеність.

З матеріалів справи вбачається, що розгляд справи відбувся 22 грудня 2023 року за участю ОСОБА_1 та захисника Драгун А.С. (а.с.44, 45).

Оскаржувана постанова Київського районного суду м. Одеси ухвалена 22 грудня 2023 року, а тому у відповідності до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП останнім днем оскарження постанови є 01 січня 2024 року.

З Єдиного державного реєстру судових рішень убачається, що постанову Приморського районного суду м. Одеси надіслано судом до реєстру 25 грудня 2023 року та оприлюднено 26 грудня 2023 року, що спростовує доводи захисту щодо неможливості визначити мотиви та обґрунтування прийнятого судом рішення до моменту отримання повного тексту.

Вказані обставини, апеляційний суд вважає, свідчать про наявність у ОСОБА_1 та його захисника, які брали участь у розгляді справи 22 грудня 2023 року, сукупності передумов, які вочевидь не створювали перешкод для реалізації права на захист, шляхом своєчасного подання апеляційної скарги.

Із заявою про отримання копії постанови суду від 22 грудня 2023 року захисник звернулася до суду 22 грудня 2023 року, а копію постанови отримала лише 29 грудня 2023 року (а.с. 49).

Матеріали справи не містять будь-яких доказів того, що захисник або ОСОБА_1 вживали заходів, спрямованих на отримання копії судового рішення після виготовлення його повного тексту 25 грудня 2023 року, проте мали перешкоди в її отриманні аж до 29 грудня 2023 року (отримання копії постанови). Не додано таких доказів і до апеляційної скарги.

Апеляційний суд також вважає за необхідне звернути увагу на ту обставину, що захисником датою подання апеляційної скарги вказано 01 січня 2024 року.

З доданого до апеляційної скарги листа кур`єрської служби доставки вбачається, що адвокат Драгун А.С. направила апеляційну скаргу до Одеського апеляційного суду через Київський районний суд м. Одеси 01 січня 2024 року, тобто в останній день строку на подання апеляційної скарги, а на адресу отримувача вона надійшла 12 січня 2024 року, вхід. № 2359 (а.с. 53).

Апеляційний суд не визнає наданий лист (накладну) кур`єрської служби допустимим доказом того, що скаржник звернувся з апеляційною скаргою саме 01 січня 2024 року з огляду на наступне.

Правилами надання послуг поштового зв`язку, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05 березня 2009 року, визначено порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку та регулювання відносин між ними (далі Правила № 270).

Відповідно до п. 6 Правил, оператор поштового зв`язку для оформлення приймання, перевезення, доставки та вручення поштових відправлень, поштових переказів та здійснення інших пов`язаних з цим виробничих операцій повинен мати штампувальні поштові пристрої, інші засоби поштового зв`язку, перелік і порядок застосування яких установлюється Мінінфраструктури. Передача в користування іншим операторам поштового зв`язку, фізичним і юридичним особам штампувальних поштових пристроїв забороняється. Оператори поштового зв`язку під час надання послуг поштового зв`язку застосовують штампувальні поштові пристрої, відбитки яких відмінні від відповідних пристроїв національного оператора поштового зв`язку.

Згідно п. 73 Правил під час приймання для пересилання письмової кореспонденції на адресному боці кожного поштового відправлення проставляється відбиток календарного штемпеля. Дата відбитку календарного штемпеля маркувальної машини повинна відповідати даті подання письмової кореспонденції для пересилання. Якщо на письмовій кореспонденції, поданій для пересилання, відсутній відбиток календарного штемпеля або зазначена дата не відповідає даті подання її для пересилання, поштові відправлення повертаються відправникові для відповідного оформлення.

Крім того, згідно Нормативів і нормативнихстроків пересилання поштовихвідправлень, затверджених Наказом Міністерства Інфраструктури України № 958 від 28 листопада 2013 року, нормативні строки пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв`язку (без урахування вихідних днів об`єктів поштового зв`язку): місцевої - Д+2, пріоритетної - Д+1; у межахобласті та міжобласними центрами України (у тому числі для міст Києва, Сімферополя, Севастополя) - Д+3, пріоритетної - Д+2.

Де «Д» - день поданняпоштового відправлення до пересилання в об`єктіпоштовогозв`язку, а «1, 2, 3» - кількістьднів, протягом яких пересилається поштове відправлення.

Апеляційним судом встановлено, що згідно накладної служби кур`єрської доставки ПН № 1176, адвокат Драгун А.С.,яка діє в інтересах ОСОБА_1 відправила апеляційнускаргу на постанову Київського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2023 року 01 січня 2024 року, однак дійшла та була зареєстрована зазначена поштова кореспонденція судом першої інстанції лише 12 січня 2024 року, тобто після спливу 11 днів з моменту відправлення, що є порушенням нормативних строків пересилання поштових відправлень.

Копія накладної служби кур`єрської доставки ПН № 1176 не містить відбитку календарного штемпелю.

Пунктом 10 Правил встановлено, що оператори поштового зв`язку зобов`язані забезпечувати надання послуг поштового зв`язку встановленого рівня якості відповідно до нормативно-правовихактів, що регламентують діяльністьоператорів поштового зв`язку, умов договору.

Також, Правилами № 270 передбачено, що надання послуг поштового зв`язку (кур`єрська доставка поштових відправлень), окрім іншого, повинно підтверджуватись розрахунковим документом (касовий чек, розрахункова квитанціятощо) встановленої відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" форми та змісту.

Отже, надання накладної служби кур`єрської доставки без відповідного розрахункового документа не може вважатися належним доказом подання апеляційної скарги у день, зазначений на відповідній накладній.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в ухвалівід 21 грудня 2019 року по справі № 910/6447/18.

Скаржником не надано відповідного розрахункового документа (касового чеку, розрахункової квитанції тощо), який би свідчив про надсилання апеляційної скарги до Київського районного суду м. Одеси сааме 01 січня 2024 року.

Серед іншого, слід зазначити, що належними та допустимими доказами підтвердження дати отримання/відправлення поштового відправлення є поштовий конверт із зазначенням ідентифікатора поштових відправлень, згідно якого було б можливо перевірити дату отримання та відправлення кореспонденції.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що надання накладної служби кур`єрської доставки без належного її заповнення (оформлення, наявність відбитку календарного штемпелю, тощо) та з урахуванням недотримання такою Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень № 958 не є належним доказом на підтвердження дати надіслання апеляційної скарги заявником саме 01 січня 2024 року, що також не підтверджує дотримання заявником строків подання апеляційної скарги.

Підсумовуючи наведе вище, підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді місцевого суду від 22 грудня 2023 року не встановлено, а тому у задоволенні клопотання захисника Драгун А.С. про поновлення строку на апеляційне оскарження потрібно відмовити та відповідно до вимог ст. 294 КУпАП апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала.

Крім того, слід звернути увагу заявника, що у випадку підтвердження надсилання апеляційної скарги до суду першої інстанції саме 01 січня 2024 року належними доказами, питання про поновлення строку на апеляційне оскарження не потребувало б процесуального вирішення, враховуючи, що 01 січня 2024 року є останнім днем для подання апеляційної скарги у межах встановленого законом десятиденного строку.

При цьому слід роз`яснити, що повернення апеляційної скарги не позбавляє права повторно звернутися з апеляційною скаргою на дану постанову з вмотивованим клопотанням про поновлення строку на її апеляційне оскарження та з наданням належних доказів поважності причини пропуску строку на апеляційне оскарження.

На підставі викладеного та керуючись ст. 285, 294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Відмовити в задоволені клопотання адвоката Драгун Ангеліни Святославівни, що діє в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Київського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2023 року, у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційну скаргу адвоката Драгун Ангеліни Святославівни, що діє в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 повернути особі, яка її подала, разом з доданими до неї матеріалами.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду М.В. Назарова