ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/7350/23 Головуючий 1 інстанції Колесник С.А.
Провадження № 33/818/371/24 Суддя суду апеляційної інстанції Курило О.М.
Категорія: ч.2 ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2024 року Харківський апеляційний суд у складі: судді судової палати з розгляду кримінальних справ Курила О.М., при секретареві Ковері Р.М., з участю особи притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , з участю його захисника Кравчуна Д.В., з участю потерпілої ОСОБА_2 , за умови, що всі учасники належним чином повідомлені про розгляд даної справи і ні від кого з них не надійшло заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи з поважних причин, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові, справу за апеляційною скаргою правопорушника та потерпілої на постанову Київського районногосуду м.Харкова від 17.10.2023 року, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Постановою Київського районного суду м.Харкова від 17.10.2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 34 000,00 (тридцять чотири тисячі) гривень з одночасним позбавленням права керування транспортними засобами на три роки, з оплатним вилученням транспортного засобу Mercedes-Benz GL 350, д.н.з. НОМЕР_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп. на користь держави.

З постанови Київського районного суду м.Харкова від 17.10.2023 року вбачається, що 27.07.2023 о 17:53 год. в м.Харкові по вул.Академіка Павлова, буд.321-А, водій ОСОБА_1 керував автомобілем Mercedes-Benz GL 350, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння із застосуванням приладу Drager та у медичному закладі КНП ХОР «ОНД», водій відмовився, що зафіксовано на бодікам 472774, у встановленому законодавством порядку. Так як ОСОБА_1 протягом року вже притягався до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, його дії було кваліфіковано за ч.2 ст.130 КУпАП.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

На вказану постанову правопорушник подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Київського районногосуду м.Харкова від 17.10.2023 року в частині накладення адміністративного стягнення у виді оплатного вилучення транспортного засобу Mercedes-Benz GL 350, д.н.з. НОМЕР_1 .

Зазначає, що постанова суду першої інстанції є незаконною у зв`язку з порушення норм матеріального і процесуального права.

Вказує, що оплатне вилучення транспортного засобу може бути застосоване лише до власника такого автомобіля. Зауважує, що він не є власником транспортного засобу Mercedes-Benz GL 350, д.н.з. НОМЕР_2 . При цьому посилається на договір купівлі-продажу транспортного засобу №6342/2023/4008604 від 22.08.2023. Відповідно до вказаного договору «Продавцем» транспортного засобу, який підлягає вилученню, зазначено ОСОБА_1 , а «Покупцем» ОСОБА_2 .

Звертає увагу на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу Mercedes-Benz GL 350, д.н.з. НОМЕР_2 , серії НОМЕР_3 . Згідно з вказаним документом власником транспортного засобу є дружина правопорушника ОСОБА_2 .

Крім того, посилається на роз`яснення, викладені в п.28 Постанови Пленуму ВСУ від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», відповідно до яких такий вид адміністративного стягнення як оплатне вилучення транспортного засобу не можна накладати на особу, яка вчинила відповідне правопорушення, керуючи транспортним засобом, що належить іншій особі.

Апелянт робить висновок, що транспортний засіб, який підлягає оплатному вилученню, не знаходиться у його власності, а у зв`язку з цим стає неможливим виконання стягнення в одній із частин відповідно до постанови Київського районногосуду м.Харкова від 17.10.2023 року.

Наголошує, що вказане судове рішення порушує право його дружини на мирне володіння майном, яке гарантоване ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950 р.

Разом з апеляційною скаргою ОСОБА_1 заявляє клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, мотивуючи це тим, що копію оскаржуваної постанови він не отримував, тому не знав про існування такого рішення щодо нього, а про її винесення дізнався лише 24.11.2023 з веб-порталу «Судова влада України». Пояснює, що вже 29.11.2023 його захисником адвокатом Прасоловим І.В. було подано апеляційну скаргу, однак її було повернуто у зв`язку з пропуском строку на апеляційне оскарження. Наголошує, що постанова Київського районногосуду м.Харкова від 17.10.2023 року не може бути виконана в частині оплатного вилучення транспортного засобу, оскільки він не є його власником, а тому просить взяти до уваги вказані обставини та поновити строк як пропущений з поважних причин.

Також до суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_2 , яка вказує, що саме вона є власником транспортного засобу Mercedes-Benz GL 350, д.н.з. НОМЕР_2 , який підлягає оплатному вилученню відповідно до постанови суду першої інстанції. ОСОБА_2 не погоджується з вказаним судовим рішенням та вважає, що воно грубо порушує її право власності на вказаний автомобіль, а тому підлягає скасуванню в частині накладення адміністративного стягнення у виді оплатного вилучення транспортного засобу.

Разом з апеляційною скаргою ОСОБА_2 заявляє клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, мотивуючи це тим, що про ухвалення оскаржуваної постанови їй стало відомо лише 21.12.2023, оскільки вказане рішення порушує її права, вона вирішила звернутися до суду з апеляційною скаргою. Саме тому ОСОБА_2 вважає, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин та просить його поновити.

Позиції учасників судового апеляційного провадження.

У судове засідання з`явився захисник правопорушника ОСОБА_1 та представник ОСОБА_2 адвокат Кравчун Д.В. Останній просив прийняти до розгляду апеляційну скаргу ОСОБА_2 , не дивлячись на те, що КУпАП не містить такого процесуального статусу учасника як власник майна, оскільки вказаний нормативний акт є застарілим та не містить багато необхідних норм. Крім того, представник ОСОБА_2 адвокат Кравчун Д.В. зазначив, що вважає за можливе визнати її потерпілою відповідно до гл.21 КУпАП.

Також адвокат Кравчун Д.В. просив поновити строк на апеляційне оскарження за поданими апеляційними скаргами, оскільки він був пропущений через те, що в країні введено воєнний стан, а м.Харків постійно потерпає від ракетних обстрілів, що вплинуло на вчасне звернення до апеляційного суду.

Крім того, у судовому засіданні брала участь ОСОБА_2 , яка підтримала клопотання про поновлення строку, зазначила, що у зв`язку із введенням в країні воєнного стану вона разом зі своєю сім`єю вимушена змінювати місце проживання, а також встигати працювати та виховувати маленьких дітей, тому просила поновити пропущений строк.

Вказала, що ОСОБА_1 не є власником транспортного засобу та просила скасувати постанову Київського районногосуду м.Харкова від 17.10.2023 року. Пояснила, що придбала цей транспортний засіб у чоловіка для себе, оскільки він необхідний їй для роботи та інших особистих потреб. Крім того, вказала, що також цим автомобілем користуються її малі діти, які самостійно не можуть пересуватися.

У судове засідання з`явився правопорушник ОСОБА_1 , який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити. Пояснив, що задумався про те, щоб перереєструвати транспортний засіб на дружину після того як у нього почалися проблеми з відповідальністю за ст.130 КУпАП, оскільки розумів, що в м.Харкові існує постійна небезпека, а у разі необхідності його дружина зможе вивезти дітей до іншого міста, бо вона також має посвідчення водія.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Згідно вимог ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Твердження апелянтів щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами справи не спростовуються, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст.129 ч.1 п. 8 Конституції України), строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню як пропущений з поважних причин.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши всіх учасників, дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження, приходить до висновку, щопостанову Київського районногосуду м.Харкова від 17.10.2023 року потрібно залишити без змін, апеляційну скаргу необхіднозалишити без задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з постанови Київського районного суду м.Харкова від 17.10.2023 року, дії ОСОБА_1 було кваліфіковано за ч.2 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 34 000,00 (тридцять чотири тисячі) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки та з оплатним вилученням транспортного засобу, оскільки вказане правопорушення скоєне повторно протягом року.

Згідно зі ст.35 КУпАП обставинами, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, визнаються, зокрема, повторне протягом року вчинення однорідного правопорушення, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню.

Отже, якщо особу протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі дії (за повторне вчинення правопорушення) межі розміру адміністративного штрафу збільшуються.

В матеріалах справи міститься довідка про повторність, видана поліцейським УПП в Харківські області Бурикіною В. відповідно до якої 29.06.2023 стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Московським районним судом м.Харкова було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП з накладенням стягнення у розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік (а.с.7).

Визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, суд першої інстанції послався на відомості, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ № 287420 від 27.07.2023; взяв до уваги відеозапис з нагрудної камери інспектора взводу №2 роти №6 батальйону №2 УПП в Харківській області ДПП Дудкіної Я.М. (а.с.4); акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.5); направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 24.07.2023 (а.с.6); довідку поліцейського УПП в Харківській області Бурикіної В. (а.с.3,7); постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 29.06.2023 у справі № 643/4747/23 (а.с.8-9); рапорт інспектора взводу №2 роти №6 батальйону №2 УПП в Харківській області ДПП Дудкіної Я.М. (а.с.10).

Питання щодо винуватості ОСОБА_1 судом апеляційної інстанції не вирішується, оскільки правопорушник визнав свою вину та ніхто із учасників цього не оспорює.

Апелянти не погодились із рішенням суду першої інстанції в частині оплатного вилучення транспортного засобу. У судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 та ОСОБА_2 разом із їхнім адвокатом Кравчуном Д.В. просили змінити постанову, виключивши з неї посилання на оплатне вилучення транспортного засобу, що не належить правопорушнику.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.07.2023 працівниками поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.2 ст.130 КУпАП, санкція якої передбачає, зокрема, оплатне вилучення транспортного засобу.

До поданих апеляційних скарг було додано копію договору купівлі-продажу транспортного засобу Mercedes-Benz GL 350, д.н.з. НОМЕР_1 , яка є нерозбірливою, тому з неї неможливо встановити обставини, необхідні для повного, всебічного й об`єктивного розгляду справи. У зв`язку з цим апеляційним судом було направлено запит №ЕП-1044/24 від 09.02.2024 до територіального сервісного центру МВС №6342 з вимогою відповісти на запитання: 1) Чи належав транспортний засіб Mercedes-Benz GL 350, д.н.з. НОМЕР_1 , в подальшому перереєстрований за номером НОМЕР_2 , згідно облікових даних, на праві власності ОСОБА_1 ? 2) Чи дійсно транспортний засіб Mercedes-Benz GL 350, д.н.з. НОМЕР_1 , було передано у власність ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу від 22.08.2023 р.?Крім того, вказаний запит було направлено з метою отримання чіткої копії договору купівлі-продажу.

12.02.2024 до апеляційного суду надійшла відповідь на вказаний запит. Так, ТСЦ МВС №6342 зазначає, що 25.02.2023 транспортний засіб Mercedes-Benz GL 350 CDI, №куз. НОМЕР_4 , було перереєстровано на громадянина ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_5 , з отриманням номерних знаків НОМЕР_1 та свідоцтва про реєстрацію СТР352872. Вже 22.08.2023 транспортний засіб Mercedes-Benz GL 350 CDI, №куз. НОМЕР_4 , було перереєстровано з громадянина ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_5 , на громадянку ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_6 з отриманням номерних знаків НОМЕР_7 та свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3 . До відповіді на запит долучено розбірливу копію договору купівлі-продажу від 22.08.2023 №6342/2023/4008604.

Враховуючи викладене, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 після складення стосовно нього протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №287420 від 27.07.2023 переоформив зазначений транспортний засіб на свою дружину ОСОБА_2 .

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи правопорушника та потерпілої про те, що транспортний засіб не може бути оплатно вилучений з огляду на наступне.

В нормі ч.2 ст.130 КУпАП зазначено, що оплатне вилучення транспортного засобу, в якості додаткового стягнення, може бути накладено на водія за вчинення правопорушення, передбаченого цією статтею. В даному випадку водієм був громадянин ОСОБА_1 , який не заперечує проти цього.

Положення ст.28 КУпАП також не пов`язують оплатне вилучення предмета, зокрема, транспортного засобу із правом власності.

Положення п.28 Постанови Пленуму ВСУ від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» вказують на неможливість накладення зазначеного стягнення лише за умови, що особа, яка вчинила відповідне правопорушення,

керувала транспортним засобом, що належить іншій особі.

Апеляційний суд вважає за необхідне наголосити, що на момент скоєння ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, транспортний засіб Mercedes-Benz GL 350, д.н.з. НОМЕР_1 , належав саме йому на праві власності. На підставі викладеного, апеляційний суд не вбачає порушень з боку суду першої інстанції.

Та обставина, що транспортний засіб був переоформлений на дружину правопорушника, не свідчить про неправильне застосування вимог закону судом першої інстанції. Навпаки дії ОСОБА_1 та ОСОБА_2 свідчать про штучне створення перешкод у виконанні судового рішення.

Поряд з цим, доводи, зазначені в апеляційних скаргах, апеляційний суд вважає необґрунтованими та безпідставними, оскільки створені штучно з метою ухилення від відповідальності та не є такими, що впливають на зміну накладеного стягнення, яке відповідає обставинам справи та вимогам статей 23, 33 КУпАП.

З урахуваннях вищевикладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін з уточненням, що на момент виконання даної постанови транспортний засіб, що підлягає оплатному вилученню, має новий номерний знак НОМЕР_2 та перереєстрований на ОСОБА_2 .

Крім того, пунктом 1.3 Правил дорожнього руху передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до п.1.9 Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Поряд з цим, відповідно до ст.17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Всі інші доводи правопорушника та потерпілої не знаходять свого підтвердження і спростовуються доказами, які наявні в матеріалах справи.

Важливо наголосити, що низка рішень ЄСПЛ дійсно містить, розвиває та удосконалює підхід до обґрунтованості (вмотивованості) судових рішень.

До того ж, у пункті 34 рішення у справі «Шкіря проти України» (заява № 30850/11) ЄСПЛ повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує національні суди обґрунтовувати свої рішення. Це зобов`язання не можна розуміти як таке, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, а питання дотримання цього зобов`язання має вирішуватися виключно з огляду на обставини справи (див., наприклад, рішення у справах «Гарсія Руіз проти Іспанії» [ВП] (Garcia Ruiz v. Spain) [GC], заява № 30544/96, пункт 26, ЄСПЛ 1999-I, «Проніна проти України» (Pronina v. Ukraine), заява № 63566/00, пункт 25, від 18 липня 2006 року, «Бендерський проти України» (Benderskiy v. Ukraine), заява № 22750/02, пункти 42-47, від 15 листопада 2007року, та «Богатова проти України» (Bogatova v. Ukraine), заява №5231/04, пункти 18 і 19, від 07 жовтня 2010 року).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що прийняте судом першої інстанції рішення ніяким чином не порушує право власності вказаних осіб на належне їм майно, оскільки в даному випадку мова йде не про конфіскацію, а про оплатне вилучення транспортного засобу, яке полягає в примусовому вилученні за рішенням суду і наступній реалізації з передачею вирученої суми колишньому власнику.

З урахуванням зазначеного, апеляційний суд не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 1, 7, 25, 33, 38, 294, 295 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання правопорушника ОСОБА_1 задовольнити, поновивши йому строк на апеляційне оскарження як пропущений з поважних причин.

Клопотання апелянта ОСОБА_2 задовольнити, поновивши їй строк на апеляційне оскарження як пропущений з поважних причин та визнати її потерпілою по даній справі на підставі ст.269 КУпАП.

Постанову Київського районногосуду м.Харкова від 17.10.2023 року про накладення правопорушника ОСОБА_1 за ч.2 ст.130 КУпАП адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 34 000,00 (тридцять чотири тисячі) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на три роки, з оплатним вилученням транспортного засобу Mercedes-Benz GL 350, державний номерний знак НОМЕР_1 , залишити без змін.

Уточнити, що на момент виконання даної постанови транспортний засіб, що підлягає оплатному вилученню, має новий номерний знак НОМЕР_2 та перереєстрований на ОСОБА_2 .

Апеляційні скарги правопорушника ОСОБА_1 та потерпілої ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Оскарження даної постанови в касаційному порядку у відповідності до ст.294 КУпАП не передбачено.

Суддя Харківського апеляційного суду О.М.Курило