Справа № 352/16/24
Провадження № 33/4808/200/24
Категорія ст. 130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Гриньків Д.В.
Суддя-доповідач Гриновецький Б.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2024 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Гриновецький Б.М. з участю водія ОСОБА_1 та його захисника Міськів О.Т., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Міськів О.Т. на постанову Тисменицького районного суду від 18 січня 2024 року щодо ОСОБА_1 ,

в с т а н о в и в :

Цією постановою ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1

притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 130 ч. 1 КУпАП з накладенням штрафу 17 000 грн. і позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.

ОСОБА_1 визнаний винуватим у тому, що він 20.12.2023 року о 7 год. 45 хв. в м. Тисмениця по вул. К.Левицького керував автомобілем з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, почервоніння обличчя. Від проходження огляду та стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

В апеляційній скарзі захисник Міськів О.Т. вважає постанову суду незаконною й необґрунтованою через істотні процесуальні порушення. Не заперечуючи правильності кваліфікації правопорушення судом першої інстанції, вважає, що судом не враховано обставини, які мають значення для даної справи. Так, особою, що притягується до адміністративної відповідальності подано до суду документи, які характеризують його особу, а також підтверджують факт наявності дитини з інвалідністю, яка навчається в спеціалізованому закладі освіти, який знаходиться більш, ніж за 40 км від місця проживання і транспортне сполучення між населеними пунктами утруднене. Єдиною особою, яка може кожен день довозити дитину на навчання є батько - ОСОБА_1 . Не зважаючи на те, що у КУпАП відсутня стаття, яка б передбачала можливість призначення більш м?якого стягнення, ніж передбачено законом, вважає, що ОСОБА_1 слід призначити штраф без позбавлення права керування транспортним засобом. Діючий Кримінальний кодекс України має відповідну статтю про призначення більш м?якого покарання, ніж передбачено законом і при розгляді матеріалів про притягнення до адміністративної відповідальності слід застосувати аналогію права. Тому, беручи до уваги наведене, з урахуванням особи винного, а також той факт, що тяжких наслідків не настало, суд, вмотивувавши своє рішення, може призначити основне стягнення, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ст.130 ч.1 КУпАП без позбавлення права керування транспортними засобами, врахувавши вимоги ст. 33 КУпАП. Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності притягується вперше, вину у вчиненому правопорушенні визнає та щиро розкаюється у скоєному, а також те, що на даний час ОСОБА_1 в силу сімейних обставин потребує права керуванням транспортними засобами, у зв?язку із чим просить суд не застосовувати до правопорушника покарання у вигляді позбавлення права керуванням транспортними засобами. Просить постанову суду змінити в частині накладення стягнення позбавлення права керувати транспортними засобами.

Перевіривши справу, проаналізувавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника Міськів О.Т. про підтримання апеляції з доповненнями про істотні процесуальні порушення, апеляційні доводи та матеріали справи, апеляційний суд прийшов до переконання, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. На окремі істотні порушення немає посилання в апеляції, але на них звернута увага захисником в апеляційній інстанції, що дає підставу для їх врахування.

Згідно ст.ст. 7, 280, 283 КУпАП постанова судді в справі про адміністративне правопорушення повинна бути законною й обґрунтованою.

Постанова суду щодо ОСОБА_1 , не зважаючи на визнання ним вини, цим нормам закону не відповідає, вона не може залишатися в силі, тому підлягає скасуванню через істотні процесуальні порушення.

При цьому судом першої інстанції не враховано, що згідно конституційних й конвенційних принципів верховенства права, законності й змагальності сторін - людина, її права та свободи є найвищими цінностями і визначають зміст і спрямованість діяльності держави, суди зобов`язані неупереджено і неухильно додержуватись вимог Конституції України та чинних законів і міжнародних договорів.

Судом не враховано вимоги практики ЄСПЛ про те, що особливості процесуального розгляду справ про адміністративні правопорушення мають прирівнюватися до кримінального процесуального законодавства. Ця справа належить до такої категорії проваджень.

В діях ОСОБА_1 є певні ознаки пред`явленого правопорушення, але його вину не підтверджено у встановленому законом порядку поза розумним сумнівом.

Постанова суду не може залишатися в силі через істотні процесуальні порушення, в тому числі права особи на захист.

Суд не мав процесуального права проводити судовий процес без даних про вручення ОСОБА_1 копії протоколу про правопорушення, що підтверджується відеозаписом події. Апеляційний суд розцінює це як істотне порушення прав ОСОБА_1 на захист, оскільки йому фактично не пред`явлено адміністративне звинувачення, йому не вручено акт звинувачення, що передбачено ст. 254 КУпАП. Таке порушення є процесуальною перешкодою для притягнення його до відповідальності. Суд не має повноважень на вручення такої копії протоколу, оскільки не є стороною обвинувачення. Це може бути виконано лише працівником поліції на місці події або поштою чи прямо в судовому засіданні.

Апеляційний суд не може спростувати доводи захисника, які підтверджується відеозаписом події про те, що останньому перед початком і при процедурі проходження огляду на стан сп`яніння, не було належним чином забезпечено право на реальну допомогу адвоката, не роз`яснено право на мовчання і не свідчити проти себе, що є істотними процесуальними порушеннями її конституційного права на правовий захист (ст. 59 Конституції України) і ставить під сумнів висновок суду про доведеність вини правопорушника, що в силу правового принципу «плодів отруєного дерева» дає підстави визнати всі здобуті поліцейськими дані у цій справі недопустимими доказами.

Вказане порушення не усувається посиланням в протоколі на ст. 268 КУпАП, оскільки ця норма стосується прав особи в судовому засіданні, але не при складанні протоколу і її було проголошено вже після завершення процедури огляду водія і складання протоколу.

Пропозиція поліцейських пройди огляд ОСОБА_1 має ознаки провокаційних дій, оскільки у справі є копія свідоцтва про повірку алкотестера, яка не завірена, тому немає юридичної сили. Крім того, апеляційний суд бере до уваги повідомлення уповноваженого представника виробника алкотестерів Драгер в Україні п. Шерстюка Р., яке є у всіх судах області, про те, що використання всіх алкотестерів в Івано-Франківській області за 2022-2023 роки є неправомірним, оскільки вони не пройшли належну сертифікаційну повірку.

Апеляційний суд погоджується з доводами апелянта про те, що протокол не може бути доказом вини правопорушника. Хоча норми КУпАП визнають протокол за доказ у справах про адміністративні правопорушення, однак апеляційний суд вважає це порушенням принципу верховенства права, загальних засад правосуддя та практики Європейського Суду з прав людини, оскільки протокол це лише форма викладу адміністративного звинувачення, де може бути лише перелік обвинувачення правопорушника, а сам протокол не є доказом його вини.

За таких обставин апеляційний суд немає процесуально-правових підстав для відхилення апеляційних доводів апелянта про недоведеність вини ОСОБА_1 , тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду скасуванню, як невмотивована й необґрунтована.

За вищенаведених порушень постанова підлягає скасуванню, а справа підлягала б направленню на новий судовий розгляд. Але згідно ст. 294 КУпАП для повернення справи на новий розгляд в апеляційного суду немає повноважень.

З огляду на викладене, ОСОБА_1 підлягав би виправданню за недоведеністю його вини, однак чинний КУпАП не передбачає такої підстави.

Тому, враховуючи практику ЄСПЛ та загальні принципи судочинства, верховенство права, апеляційний суд констатує істотні порушення при оформленні протоколу та судовому розгляді справи, що є підставою для скасування оскарженої постанови.

Не всі апеляційні доводи апеляції дають підставу для скасування постанови суду, тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

К е р у ю ч и с ь ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника Міськів О.Т. задовольнити частково, постанову Івано-Франківського міського суду від 18 січня 2024 року щодо ОСОБА_1 скасувати, провадження у справі закрити на підставі ст. 247 п.1 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя: Б.М. Гриновецький