Провадження № 3/643/303/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2024 м. Харків

Суддя Московського районного суду м. Харкова Новіченко Н.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла з Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

І. Опис обставин, установлених під час розгляду справи.

08 листопада 2023 року о 11 год. 10 хв. по вул. Академіка Павлова, буд. 120 у м. Харкові ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Nissan Altima», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не маючи права керування даним транспортним засобом, правопорушення вчинено повторно протягом року.

ІІ. Рух справи.

Даний адміністративний матеріал надійшов до суду 14.11.2023 року, перше судове засідання було призначено на 22.12.2023 року.

Будучи обізнаним про складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляд справи судом, ОСОБА_1 лише 22.12.2023 року, тобто безпосередньо в день першого судового засідання, уклав з адвокатом Мартовицьким К.В. договір про надання правової допомоги.

У цей же день, адвокатом Мартовицьким К.В. подано до клопотання про відкладення розгляду справи та надання можливості ознайомитися з матеріалами справи, оскільки лише 22.12.2023 року було укладено договір про надання правової допомоги з ОСОБА_1 .

Для надання можливості ОСОБА_1 та його захиснику Мартовицькому К.В. реалізувати надані їм законом процесуальні права, суд 22.12.2023 року відклав розгляд справи на 22.01.2024 року за клопотанням захисника.

Однак, лише через місяць безпосередньо перед початком судового засідання 22.01.2024 року захисник ознайомився з матеріалами справи, а у судовому засіданні заявив клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки ОСОБА_1 хворіє, однак бажає безпосередньо прийняти участь у судовому засіданні.

У зв`язку з цим, з метою надання можливості ОСОБА_1 та його захиснику Мартовицькому К.В. реалізувати надані їм законом процесуальні права, суд вдруге відклав розгляд справи за клопотанням захисника на 30.01.2024 року на 15:00 год. При цьому, будь-яких зауважень чи заперечень з приводу саме цієї дати та часу судового засідання захисник не висловив.

30.01.2024 року до суду надійшло клопотання захисника про відкладення розгляду справи у зв`язку з його участю у судовому засіданні в Харківському апеляційному суді. До вказаного клопотання захисником додано судову повістку-повідомлення про судове засідання у Харківському апеляційному суді 30.01.2024 року о 13:45 год. у справі за ст. 130 КУпАП.

У судове засідання 30.01.2024 року з`явився ОСОБА_1 і заперечував проти розгляду даної справи по суті за відсутності його захисника, оскільки порушується його право на захист. Наполягав на задоволенні клопотання захисника про відкладення розгляду справи та його участі у судовому засіданні.

Враховуючи вищевказану позицію ОСОБА_1 та з метою надання йому можливості реалізувати право на захист, суд був готовий дочекатися захисника для його участі у розгляді справи, для чого у судовому засіданні 30.01.2024 року оголосив перерву з 15:00 год. до 16:30 год.

Однак незважаючи на це, захисник у судове засідання так і не з`явився, а сам ОСОБА_1 покинув приміщення суду подавши заяву, що о 16:30 год. він не може з`явитися у судове засідання за сімейними обставинами та неможливість присутності в цей час у судовому засіданні його захисника.

Таким чином, судом впродовж тривалого часу як ОСОБА_1 так і його захиснику були створені всі умови для того, щоб вони мали можливість скористатися наданими їм процесуальними правами, для чого суд двічі за клопотанням захисника відкладав розгляд справи.

Окремо суд зазначає, що тричі звертаючись до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи, захисник при цьому не надав суду письмових пояснень щодо обставин інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення.

Об`єктивних даних, які б перешкоджали захиснику та ОСОБА_1 своєчасно ознайомитися з матеріалами справи, сформувати свою правову позицію щодо інкримінованого правопорушення та подати до суду свої письмові заперечення, суду надано не було.

Суд звертає увагу на те, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності та її захисник повинні добросовісно використовувати надані їм процесуальні права, не зловживати ними та зобов`язані демонструвати готовність брати участь у судовому розгляді і утримуватися від використання методів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби, передбачені законом для прискорення процедури слухання.

При цьому, суд зазначає що строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ст. 38 КУпАП спливають, і обрана стороною захисту стратегія по затягуванню розгляду справи в подальшому унеможливить розгляд справи по суті у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Разом з тим, зловживання правом на відкладення розгляду справи з метою навмисного затягування розгляду справи, свідчить про намагання особи уникнути прийняття судом несприятливого для себе рішення і суперечить загальним принципам справедливого та об`єктивного судового розгляду.

Суд зазначає, що передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку, кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Також суд враховує, що провадження у справі про адміністративне правопорушення розпочинається зі складення у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, протоколу про адміністративне правопорушення, і їй вручається копія такого протоколу. Про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення особа повідомляється не пізніше як за три доби до дати розгляду справи. В процесі розгляду справи особа, яка притягується до адміністративної відповідальності має право користуватися правами передбаченими статтею 268 КУпАП.

В силу приписів ст. ст. 268, 277 КУпАП вказана категорія справ розглядається протягом 15 днів без обов`язкової участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

При цьому суд враховує принцип судочинства, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, внаслідок чого суд має провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання КУпАП, яким є охорона конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 КУпАП).

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було зневільовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи як, що таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.

В цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Суд не має процесуальної можливості постійно та систематично відкладати розгляд справи та оголошувати перерву у судовому засіданні з підстав, які об`єктивно свідчать про затягування розгляду справи, оскільки як строки розгляду справи судом, так і строки накладення адміністративного стягнення є дуже стислими, що передбачено ст. ст. 38, 277 КУпАП.

Підсумовуючи вищевикладене суд зазначає, що під час розгляду даної справи ОСОБА_1 судом були створені всі умови для реалізації його процесуальних прав, в тому числі право приймати участь у судовому засіданні, давати пояснення, подавати докази, користуватися юридичною допомогою адвоката, проте останній вказаними правами не скористався.

Таким чином, відсутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника під час розгляду справи в суді зумовлена саме їх пасивною поведінкою, оскільки будучи обізнаними про час та місце розгляду справи у судове засідання втретє не з`явилися. При цьому суд двічі відкладав розгляд справи за клопотанням захисника Мартовицького К.В., тобто створив учасникам судового процесу всі можливості для реалізації своїх процесуальних прав.

За таких обставин, оскільки ОСОБА_1 та його захисник тричі у судове засідання не з`явилися, розгляд справи двічі було відкладено за клопотанням захисника та останньому було надано достатньо часу для того, щоб своєчасно сформувати правову позицію та здійснити захист клієнта в суді, суд не вбачає підстав для подальшого відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим відмовляє захиснику Мартовицькому К.В. у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи.

Приймаючи до уваги вищевказану поведінку сторін та враховуючи те, що явка ОСОБА_1 у судове засідання не є обов`язковою, визначені ст. 38 КУпАП строки накладення адміністративного стягнення спливають, суд вважає за можливе розглянути справу без участі ОСОБА_1 і його захисника.

ІІІ. Нормативний акт, що передбачає відповідальність за адміністративні правопорушення.

Одним із засобів досягнення високого рівня безпеки дорожнього руху в Україні є функціонування спеціальної системи навчання майбутніх водіїв механічних транспортних засобів.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» громадянин, який бажає отримати право на керування транспортним засобом, зобов`язаний пройти підготовку в обсязі, передбаченому програмою підготовки водіїв транспортних засобів відповідної категорії чи типу. Підготовка та підвищення кваліфікації водіїв здійснюються у навчальних закладах незалежно від форм власності та господарювання, що отримали у встановленому порядку ліцензію на цю діяльність. Підготовка та підвищення кваліфікації здійснюються спеціалістами, які відповідають установленим кваліфікаційним вимогам із застосуванням необхідних технічних засобів навчання. В особливих випадках допускається самопідготовка водіїв окремих категорій транспортних засобів. Порядок і типові програми підготовки та підвищення кваліфікації водіїв, кваліфікаційні вимоги до спеціалістів, які здійснюють таку підготовку, мінімальний перелік технічних засобів навчання, а також випадки допуску для засвоєння програми підготовки водіїв в індивідуальному порядку визначаються Міністерством освіти України і затверджуються відповідним державним органом з безпеки дорожнього руху.

Право на керування транспортними засобами підтверджується відповідним посвідченням. На території України діють національні і міжнародні посвідчення на право керування транспортними засобами, що відповідають Конвенції про дорожній рух. Порядок видачі цих посвідчень установлюється Кабінетом Міністрів України.

Власник транспортного засобу, а також особа, яка має тимчасовий реєстраційний талон, можуть передавати у своїй присутності керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, а також особі, яка навчається водінню транспортним засобом відповідно до вимог Правил дорожнього руху.

Відповідно до п. 2.1.А Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

На вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог Правил дорожнього руху і передати для перевірки зазначені документи.

Відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом передбачена ч. 2 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Положеннями ч. 5 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачена відповідальність за повторне протягом року вчинення будь якого з порушень, передбачених частиною другою-четвертою цієї статті.

ІV. Оцінка суду.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, підтверджується:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ № 287380 від 08.11.2023, який відповідає вимогам ст. 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення, містить виклад суті вчиненого правопорушення та є джерелом доказової інформації про подію правопорушення та особу, яка його вчинила;

- постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС № 7456927 від 04.08.2023;

- довідкою про повторність, згідно з якою 04.08.2023 року було винесено постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС № 7456927 за порушення ч. 2 ст. 126 Кодексу України про адміністративне правопорушення із накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3 400, 00 грн.;

- рапортом працівника поліції;

- відеозаписом.

На переконання суду, надані докази на підтвердження винуватості ОСОБА_1 є належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного.

Досліджені та перевірені судом обставини поза розумним сумнівом свідчать про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суду не надано.

Таким чином, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, Суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доведена у повному обсязі.

V. Накладення стягнення за адміністративні правопорушення.

Згідно з положеннями ст. 23 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Враховуючи доведеність матеріалами справи вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд вважає за необхідне ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на нього стягнення у вигляді штрафу з одночасним позбавленням права керування транспортними засобами та без оплатного вилучення транспортного засобу.

При цьому, суд зазначає, що згідно довідки поліцейського УПП в Харківський області молодшого лейтенанта поліції, ОСОБА_1 не отримував посвідчення водія.

Відповідно до роз`яснень, наданих у п. 28 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», згідно яких суди не вправі застосовувати стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала.

Після надання вказаних роз`яснень Пленумом Верховного Суду України, чинне законодавство зазнало змін, внесених Законом України № 1231-IX від 16.02.2021, який набрав чинності 17.03.2021, а саме.

Положеннями ч. 2 ст. 126 КУпАП, в редакції Закону № 1231-IX від 16.02.2021, передбачено відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Приписами ч. 4 ст. 126 КУпАП в редакції Закону № 1231-IX від 16.02.2021 передбачено відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка позбавлена такого права.

Положеннями ч. 5 ст. 126 КУпАП, в редакції Закону № 1231-IX від 16.02.2021, передбачено накладення на особу, яка повторно вчинила правопорушення, передбачені ч. 2, ч. 4 ст. 126 КУпАП, стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Як вбачається з положень ч. 5 ст. 126 КУпАП (в редакції Закону № 1231-IX від 16.02.2021), санкція вказаної норми не містить будь-яких виключень, які б унеможливлювали накладення стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на особу, яка була позбавлена такого права або не має його.

Згідно пояснювальної записки до Закону № 1231-IX, він прийнятий у зв`язку із необхідністю створення безпечних умов для учасників дорожнього руху, збереження життя і здоров`я громадян, підвищення ефективності впливу на дисципліну учасників дорожнього руху та сприятиме запобіганню вчиненню правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху, більш стриманій і виваженій поведінці водіїв на дорогах і, як наслідок, призведе до зменшення кількості ДТП, особливо ДТП, учинених особами, які керували транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння або в стані, викликаному вживанням наркотичних або інших одурманюючих засобів, а також до підвищення рівня правової культури, зміцнення законності та виховання водіїв, осіб, які керують транспортними засобами, пасажирів у дусі точного і неухильного додержання вимог чинного законодавства.

Таким чином, Законом № 1231-IX було посилено відповідальність за правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, зокрема доповнено ст. 126 КУпАП частиною п`ятою, доповнено ст. 30 КУпАП частиною третьою, які прямо передбачають можливість накладення стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на особу, яка вже позбавлена такого права або не має його.

Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку, що після надання у 2005 році роз`яснень Пленумом Верховного Суду України щодо неможливості позбавлення права керування транспортними засобами винної особи, яка вже позбавлена такого права або взагалі його не мала, КУпАП зазнав змін, якими прямо передбачено можливість накладення такого стягнення на вказану категорію осіб.

Суд також звертає увагу, що роз`яснення Пленуму Верховного Суду України носять рекомендаційний характер, на відміну від обов`язкових приписів КУпАП.

Крім того, суд звертає увагу на приписи Інструкції про порядок приймання іспитів для отримання права керування транспортними засобами та видачі посвідчень водія, затвердженої наказом МВС 07.12.2009 № 515.

Згідно з абз. 2 ч. 4 Розділу І Інструкції, право на керування транспортними засобами надається особі, до якої не застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права на керування транспортними засобами чи якій не встановлено тимчасове обмеження у праві на керування транспортними засобами.

Відповідно до п. 7 Розділу V вказаної вище Інструкції, у разі коли за отриманням посвідчення водія звертається особа, позбавлена в установленому порядку права на керування транспортними засобами, після оформлення посвідчення водія уповноважений працівник ТСЦ МВС викликає поліцейських для його вилучення. У такому разі оформлене посвідчення водія вважається виданим, але особа його не отримує.

Таким чином, положеннями Інструкції також передбачено можливість позбавлення права керування транспортними засобами особи, яка не має такого права.

Ураховуючи вказані вище положення законодавства України, Суд накладає на ОСОБА_1 стягнення, передбачене санкцією ч. 5 ст. 126 КУпАП, у виді позбавлення права керування транспортними засобами, що забезпечить реалізацію конституційних засад рівності перед законом осіб, які притягаються до адміністративної відповідальності, позбавить ОСОБА_1 можливості реалізації права керування транспортними засобами у законний спосіб на певний строк у подальшому, і, таким чином, сприятиме виконанню завдань КУпАП, підвищенню ефективності впливу на дисципліну учасників дорожнього руху, запобіганню вчиненню правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху та створенню безпечних умов для його учасників.

Крім того, згідно з наявних у справі доказів транспортний засіб «Nissan Altima», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 належить ОСОБА_2 , у зв`язку з чим оплатне вилучення транспортного засобу неможливе.

VІ. Інші питання, які вирішує суд при розгляді даної справи.

Положеннями ст. 40-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується судовий збір особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору встановлюється у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні дані, які б підтверджували звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору, а відтак, з нього слід стягнути судовий збір за ухвалення постанови про накладення адміністративного стягнення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 40-1, 126, 251, 283-285 КУпАП, ст. 5 Закону України «Про судовий збір», Суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 (сорок тисяч вісімсот) грн. 00 коп. з одночасним позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років та без оплатного вилучення транспортного засобу.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп. на користь держави.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня винесення постанови шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суддя Н.В. Новіченко