Справа № 141/525/24
Провадження №3/141/309/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2024 року с-ще Оратів

Суддя Оратівського районного суду Вінницької області Климчук Сергій Васильович, розглянувши матеріали, що надійшли з СПД № 1 відділення поліції № 3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , працює у Оратівському лісництві майстром лісу,

за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4 КУпАП, ст. 124 КУпАП,

У С Т А Н О В И В:

30 серпня 2024 о 16 год 00 хв в с. Балабанівка по вул. Братів Березовських Оратівської ТГ водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «ВАЗ 21063», д.н.з. НОМЕР_2 , не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку та здійснив зіткнення з діючою газовою трубою.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.12.1 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, а саме порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Також згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 120193 від 30.08.2024, складеного інспектором відділення поліції № 3 (смт Іллінці) Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області старшим лейтенантом поліції Грабовським В.А., 30.08.2024 о 16 год 00 хв в с. Балабанівка по вул. Братів Березовських Оратівської ТГ водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «ВАЗ 21063», д.н.з. НОМЕР_2 , залишив місце ДТП, до якого він причетний.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.10 «а» ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-4 КУпАП залишення водієм транспортного засобу місця дорожньо-транспортної пригоди, до якого він причетний.

Постановою суду від 17.09.2024 адміністративну справу № 141/525/24 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а також адміністративну справу № 141/526/24 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, відносно ОСОБА_1 об`єднано в одне провадження, присвоєно об`єднаній справі № 141/525/24 (провадження № 3/141/309/24).

В судовому засіданні 17.09.2024 ОСОБА_1 пояснив, що 30.08.2024 дійсно відбулася подія, що стала підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП, оскільки він того дня, керуючи транспортним засобом «ВАЗ 21063», рухаючись на греблі в с.Балабанівка, розминався із зустрічним транспортним засобом (автомобілем "КАМАЗ") та у транспортному засобу відмовили гальма, в результаті чого автомобіль в`їхав у газову трубу.

Разом з тим ОСОБА_1 суду пояснив, що оскільки його брат ( ОСОБА_1 ) отримав тілесні ушкодження та потребував медичної допомоги, він одразу ж повіз його на власному автомобілі у заклад охорони здоров`я. При цьому, оскільки пошкоджений «ВАЗ 21063», д.н.з. НОМЕР_2 , залишався на місці пригоди та перекривав рух по греблі, він попросив своїх знайомих, щоб вони його відкотили в сторону. Також ОСОБА_1 зазначив, що у нього не було жодного умислу на залишення місця ДТП, до якого він причетний, а тому просив його суворо не карати.

Суд, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , розглянувши матеріали справи №141/525/24, доходить наступних висновків.

Частиною 2 ст. 7 КУпАП передбачено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до ст.ст. 245, 246, 252, 256 КУпАП суддя при розгляді справи розглядає всі питання факту і права, але в межах порушеного провадження, дотримуючись принципів судового провадження і відправлення правосуддя, коли висновки судді не можуть базуватися на припущеннях, а всі сумніви винуватості трактуються на користь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, у зв`язку з чим докази повинні бути оцінені суддею на їх достатність, для достовірних і безспірних висновків про скоєне на принципах забезпечення доказів провини за ст. 129 Конституції України, визнання провини згідно зі ст.252 КУпАП не можуть мати наперед встановлену силу.

Згідно з ст. 8 Конституції України Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Статтею 62 Конституції України визначено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух. До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, особи, які рухаються в кріслах колісних, велосипедисти, погоничі тварин.

Пункт 1.3 Правил дорожнього руху (далі - ПДР України) передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

У пункті 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до пункту 12.1 Правил дорожнього руху України під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно

Стаття 124 КУпАП передбачає відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Окрім повного визнання вини особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, вина ОСОБА_1 у вчиненні ним 30.08.2024 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП доводиться доказами, що містяться в матеріалах справи, зокрема:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 120188 від 30.08.2024 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП;

- письмовим поясненням ОСОБА_1 від 30.08.2024, зі змісту якого убачається, що 30.08.2024 приблизно об 11 год 00 хв до нього додому приїхав його рідний брат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щоб допомогти викопати картоплю. В подальшому, виконавши усю роботу, його брат випив декілька чарок горілки, а тому Немерований ОСОБА_3 повідомив йому, що сам сяде за кермо транспортного засобу брата та завезе його додому, оскільки ОСОБА_3 алкоголь не вживав. Рухаючись по греблі в с. Балабанівка та минаючи автомобіль "КАМАЗ", у автомобілі «ВАЗ 21063» відмовили гальма, а тому автомобіль в`їхав у перило поруч з дамбою. Від отриманого удару на обличчя його брата Вадима, який сидів поруч на передньому пасажирському сидінні, полетіли уламки з лобового скла автомобіля, після чого він пішов до свого автомобіля, який знаходився поряд, та, посадивши у автомобіль брата, поїхав у лікарню в с-ще Оратів;

- письмовим поясненням ОСОБА_2 від 30.08.2024, зі змісту якого убачається, що 30.08.2024 приблизно о 16 год 00 хв він з братом ОСОБА_1 їхали по вул Братів Березовських в с. Балабанівка на транспортному засобі «ВАЗ 21063», д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував його брат ОСОБА_3 , який не впорався з керуванням автомобіля та в`їхав в газову трубу. В результаті ДТП він отримав незначні тілесні ушкодження;

- фото з місця ДТП, виготовлених засобами чорно-білого цифрового друку на папері формату А4, з яких вбачаються видимі пошкодження транспортного засобу ««ВАЗ 21063», д.н.з. НОМЕР_2 ;

- диском з відеозаписом події від 30.08.2024.

Також, як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 120188 від 30.08.2024, ОСОБА_1 ознайомився зі змістом протоколу, отримав його копію, надав письмові пояснення на окремому аркуші, при цьому, зауважень та заперечень від нього не надійшло.

Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом було досліджено здійснений інспекторами патрульної поліції відеозапис подій, які відбувались 30.08.2024, та який долучено до матеріалів справи.

Зафіксовані відеозаписом обставини, які були здійснені поліцейськими, безумовно стосуються вчиненого правопорушення, відповідають суті правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та викладеного в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 120188 від 30.08.2024, що надає можливість повно та об`єктивно дослідити його, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Зокрема, з дослідженого в судовому засіданні відеозапису від 30.08.2024 підтверджено обставини, які були встановлені поліцейськими на місці події після вчинення правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП, та зафіксовані на портативний відеореєстратор.

Суд зауважує, що події, зафіксовані відеозаписом від 30.08.2024, відповідають суті правопорушення, викладеного в протоколі про адміністративні правопорушення серії ЕПР1 № 120188 від 30.08.2024, та даний відеозапис є послідовним, оскільки безпосередньо на ньому зафіксовано дату його проведення та хронологія часу вчинення відповідних дій, які відбувались 30.08.2024.

Докази, які містяться в матеріалах справи, суд приймає до уваги, оскільки вони не викликають сумнівів чи протиріч, підтверджують послідовність та хронологію подій, які відбувались 30.08.2024 за участі ОСОБА_1 , а також підтверджують обставини, що підлягають з`ясуванню при розгляді даної справи.

Натомість, належних та допустимих доказів на спростування обставин, зазначених в протоколі про адміністративні правопорушення серії ЕПР1 № 120188 від 30.08.2024 суду не надано.

Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, оскільки він порушив правила дорожнього руху, зокрема п. 12.1 ПДР України, згідно з якими під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Підстав, що виключають адміністративну відповідальність згідно ст. 17 КУпАП, у справі не встановлено, терміни притягнення до адміністративної відповідальності не збігли.

Враховуючи встановлені обставини справи та докази, які містяться в матеріалах справи, суспільну небезпеку та характер скоєного правопорушення, особу правопорушника, суд доходить висновку, що з метою попередження вчинення ним аналогічних правопорушень у майбутньому відносно ОСОБА_1 слід застосувати адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі, передбаченому санкцією ст. 124 КУпАП, за якою він притягується до відповідальності.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Пунктом 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з правопорушника підлягає стягненню судовий збір за ставкою 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605,60 грн, які слід стягнути з ОСОБА_1 на користь держави.

Розглядаючи матеріали справи № 141/525/23 щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП залишення водієм транспортного засобу місця дорожньо-транспортної пригоди, до якого він причетний, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до п. 2.10 ПДР України у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний:

а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди;

б) увімкнути аварійну сигналізацію і встановити знак аварійної зупинки відповідно до вимог пункту 9.10 цих Правил;

в) не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди;

г) вжити можливих заходів для надання домедичної допомоги потерпілим, викликати бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги, а в разі відсутності можливості вжити зазначених заходів звернутися по допомогу до присутніх і відправити потерпілих до закладу охорони здоров`я;

ґ) у разі неможливості виконати дії, перелічені в підпункті «г» пункту 2.10 цих Правил, відвезти потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, попередньо зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також положення транспортного засобу після його зупинки; у лікувальному закладі повідомити своє прізвище та номерний знак транспортного засобу (з пред`явленням посвідчення водія або іншого документа, який посвідчує особу, реєстраційного документа на транспортний засіб) і повернутися на місце пригоди;

д) повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття поліцейських;

е) вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організувати об`їзд місця пригоди;

є) до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки).

Статтею 122-4 КУпАП передбачено відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Так, об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, виражається у залишенні місця дорожньо-транспортної пригоди особами, до якої вони причетні, а суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Згідно ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до ст. 17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода (ст. 18 КУпАП).

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в своїй постанові від 21.12.2018 у справі № 686/5225/17 зазначив, що у разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини. Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує». Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Отже, положеннями КУпАП передбачено можливість звільнення особи від адміністративної відповідальності у випадках, коли вчинені нею дії, які мають ознаки правопорушення і за які КУпАП передбачена відповідальність, вчинені у стані крайньої необхідності.

Отже, судом установлено, що ОСОБА_1 діяв у відповідності до підпункту ґ п. 2.10 ПДР України та фактично залишив місце дорожньо-транспортної пригоди з метою доставлення його брата ОСОБА_2 до лікувального закладу для надання останньому першої домедичної допомоги аби врятувати його життя.

Зокрема, зазначені обставини підтверджуються письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 30.08.2024 та поясненнями, наданими безпосередньо у судовому засіданні 17.09.2024, а також письмовим поясненням його брата ОСОБА_2 від 30.08.2024 та довідкою КНП «Оратівська ЛПЛ» Оратівської селищної ради, зі змісту якої убачається, що 30.08.2024 о 16 год 45 хв в приймальне відділення закладу охорони здоров`я був доставлений ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зі слів супроводжуючих після ДТП.

Поряд з цим, суд зазначає, що будь-яких інших належних доказів, які б підтверджували факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-2 КУпАП, матеріали справи не містять та суду не надано.

За вказаних обставин, оскільки у ОСОБА_1 не було умислу на приховання факту ДТП (згідно відеозапису від 30.08.2024 він повністю визнав обставини вчинення ДТП за його участі та надав відповідні пояснення інспектору поліції), його дії щодо залишення місця ДТП були вчинені згідно підпункту ґ п. 2.10 ПДР України та в стані, обумовленому небезпекою здоров`ю іншої особи, і ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами, тобто залишення ОСОБА_1 місця дорожньо-транспортної пригоди є менш значною шкодою, ніж відвернена шкода, яка могла бути заподіяна здоров`ю його брата ОСОБА_2 у разі ненадання своєчасної допомоги, а тому суд доходить висновку, що в даній ситуації ОСОБА_1 діяв у стані крайньої необхідності.

Враховуючи той факт, що небезпека за викладених вище обставин була дійсною та не могла бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам, суд вважає, що водій ОСОБА_1 відповідно до ст. 17 КУпАП не підлягає адміністративній відповідальності.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони

Таким чином суд вважає, що хоча формально дії ОСОБА_1 містять ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-2 КУпАП, однак, з урахуванням конкретних обставин справи, враховуючи, що ОСОБА_1 діяв в стані крайньої необхідності, суд доходить висновку, що провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.122-4 КУпАП слід закрити на підставі п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 12, 13, 17, 18, 25, 27, 36, 40-1, 122-4, 124, 247, 251, 252, 266, 268, 283, 284, 287 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі № 141/525/24 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, закрити на підставі п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із вчиненням дії особою в стані крайньої необхідності.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн (вісімсот п`ятдесят гривень 00 копійок).

Реквізити рахунку для сплати штрафу: (отримувач коштів ГУК у Вінницькій обл./смт Оратів/21081100, , банк отримувача Казначейство України, рахунок отримувача UA0002806, код класифікації доходів бюджету 21081100).

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , судовий збір в сумі 605,00 грн (шістсот п`ять гривень 60 копійок) в дохід Державного бюджету України (реквізити рахунку для оплати судового збору: отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106.

Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення (ч.1 ст. 307 КУпАП).

У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений ч. 1 ст. 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом (ч.1 ст. 308 КУпАП).

Згідно ч. 2 ст. 308 КУпАП у порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначений у відповідній статті цього Кодексу та зазначений у постанові про стягнення штрафу.

Строк пред`явлення постанови до виконання 3 місяці.

Апеляційна скарга подається до Вінницького апеляційного суду через Оратівський районний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя С.В. Климчук