Справа № 301/4517/23
Провадження № 33/4806/74/24
ЗАКАРПАТСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

про повернення апеляційної скарги

04.03.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., перевірив апеляційну скаргу, яку подав прокурор Іршавського відділу Хустської окружної прокуратури Микита В. М. на постанову судді Іршавського районного суду Закарпатської області від 27.12.2023.

Цією постановою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, непрацюючий, уродженець м. Єреван (Вірменія), мешканець АДРЕСА_1 , визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді громадських робіт на строк 60 (шістдесят) годин.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 536 грн 80 коп.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 941365 від 18.12.2023 та постанови судді від 27.12.2023 вбачається, що 18.12.2023 о 16 год 30 хв ОСОБА_2 , повторно протягом року по місцю проживання в будинку АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство відносно своєї співмешканки ОСОБА_3 , а саме в ході суперечки ображав нецензурними словами, виганяв із кімнати, погрожував фізичною розправою.

В апеляційній скарзі прокурор Іршавського відділу Хустської окружної прокуратури Микита В. М., посилаючись на незаконність постанови від 27.12.2023, порушує питання про її скасування та винесення нової про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у виді адміністративного арешту.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю, що апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала, з таких підстав.

Відповідно до вимог, передбачених ч. 2 ст. 287 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена в порядку, визначеному цим Кодексом.

Спеціальною нормою, якою встановлений такий порядок, а саме ч. 2 ст. 294 КУпАП визначено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 5 ст. 7 КУпАП, прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

-2-

Як передбачено ч. 1 ст. 287 КУпАП, постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених частиною 5 статті 7 цього Кодексу, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим.

Таким чином, положення ч. 1 ст. 287 та ч. 5 ст. 7 КУпАП кореспондуються з положеннями п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про прокуратуру», відповідно до якого однією із функцій прокуратури є нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян. Повноваження прокурора при здійсненні такого нагляду визначені ст. 26 даного Закону і спрямовані на захист прав і свобод особи, яка примусово тримається в будь-яких місцях згідно з судовим рішенням або рішенням адміністративного органу.

Втім, згідно змісту оскаржуваної постанови, заходів примусового характеру, пов`язаного з обмеженням особистої свободи громадян, до ОСОБА_2 не застосовано. Тобто, в даному випадку прокурор не наділений функцією нагляду відповідно до ч. 5 ст. 7 КУпАП та не має повноважень на оскарження судового рішення згідно ч. 1 ст. 287 та ч. 2 ст. 294 КУпАП.

Водночас, положення ст. 6 Конвенції та ст. 55 Конституції України стосуються прав людини і громадянина, а не державних органів та їх посадових осіб, які, відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищенаведене, а також висновок наведений в Рішенні Конституційного Суду України від 08.12.2015 за № 49-у/2015 (справа № 2-43/2015) про відмову у відкритті конституційного провадження у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 250 Кодексу України про адміністративні правопорушення у взаємозв`язку з положеннями частини п`ятої статті 7, частини першої статті 287, частини другої статті 294 цього Кодексу про те, що аналіз вказаних положень Кодексу дає підстави для висновку, що має місце неузгодженість положень частини п`ятої статті 7, статті 250, частини першої статті 287 та частини другої статті 294 Кодексу щодо повноважень прокурора оскаржувати постанови суду у справах про адміністративне правопорушення, суд апеляційної інстанції вважає, що прокурори відповідно до положень закону, а саме ч. 2 ст. 294 КУпАП, не наділені правом оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення, за винятком випадків застосування заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, оскільки, як прямо зазначено в рішенні Конституційного Суду України, питання, з яким звернувся автор клопотання, може бути вирішене лише у законодавчому порядку. Усунення неузгодженостей у законах не належить до повноважень Конституційного Суду України.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення такого питання, порушує вимогу «якості закону».

Окрім цього, ч. 2 ст. 294 КУпАП, яка є спеціальною нормою відносно ч. 1 ст. 250 КУпАП, встановлено перелік осіб, наділених правом на апеляційне оскарження. Зазначений перелік суб`єктів апеляційного оскарження є вичерпним.

-3-

У рішенні у справі «Мельник проти України» (Melnyk v. Ukraine) від 28.03.2006, заява № 23436/03, ЄСПЛ нагадує, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі Golder v. the United Kingdom від 21.01.1975, серія A № 18, п. 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги.

Таким чином, виходячи зі змісту ч. 2 ст. 294 КУпАП та враховуючи, що апеляційну скаргу подано особою, яка не наділена правом апеляційного оскарження, її прийняття до розгляду, всупереч доводів прокурора, не відповідало б ані діючим нормам національного законодавства, ані правовим позиціям викладених у вищезазначених рішеннях Європейського суду з прав людини, які є джерелом права, апеляційну скаргу подано особою, яка не входить до кола суб`єктів оскарження, а тому така апеляційна скарга підлягає поверненню.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу, подану прокурором Іршавського відділу Хустської окружної прокуратури Микитою В. М. на постанову судді Іршавського районного суду Закарпатської області від 27.12.2023 щодо ОСОБА_4 , повернути прокурору, як особі, що її подала, разом з усіма доданими до неї матеріалами, а також надіслати прокурору копію постанови.

Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя