Справа № 139/873/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2024 року смт Муровані Курилівці

Суддя Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області Коломійцева В.І., за участю захисника Солоненка Б.М. розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов з Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого в АДРЕСА_1 , громадянина України, військовослужбовця, раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, за

ч. 1 ст. 130, ст. 124, ст. 122-4 КУпАП,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 23 грудня 2023 року об 11:15 год. керував транспортним засобом автомобілем «BMW Х5», державний номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Соборна, що в с. Конищів Могилів-Подільського району Вінницької області з явними ознаками алкогольного сп`яніння, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції у результаті чого здійснив зіткнення з мотоблоком Зубр 10, під керуванням водія ОСОБА_2 , унаслідок чого спричинивши йому технічні пошкодження, після чого з`їхав з місця пригоди.

Такими діями ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 130 КУпАП (відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння), ст. 124 КУпАП (порушення ПДР, що спричинило пошкодження ТЗ) та ст. 122-4 КУпАП (залишення водієм ТЗ місця ДТП, до якої він причетний).

Постановою Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 13.02.2024 року, матеріали справ про вказані вище адміністративні правопорушення - об`єднані в одне провадження.

Попередні судові засідання 11.01.2024 та 25.01.2024 відкладались за клопотанням особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчинені адміністративних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 130 та ст. 122-4 КУпАП, не визнав, за ст. 124 КУпАП вину визнав повністю, щиро розкаявся та пояснив, що близько 11:00 год. 23.12.2023 він їхав в с. Конищів Могилів-Подільського району Вінницької області по справах. Попереду нього рухався мотоблок, якому він посигналив, почав мигати фарами. Вийшовши з автомобіля він запитав власника мотоблока чи не знає той його знайому, отримавши відповідь сів до свого автомобіля, почав розвертатися. Автомобіль занесло, внаслідок чого він зачепив мотоблок. Зрозумівши, що пошкодив транспортний засіб, він вийшов з автомобіля та допоміг потерпілому, запитав чи все в порядку, і оскільки претензій до нього потерпілий не мав, вони розійшлися мирно. Зауважив, що місце дорожньо-транспортної пригоди навмисно не залишав, в стані алкогольного сп`яніння не керував, а вжив алкоголь вже після ДТП, коли чекав приїзду своїх друзів, які мали його забрати. Вважаючи, безпідставною вимогу працівників поліції про проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки алкоголь він вживав уже після ДТП, вимогу працівників поліції про проведення огляду на стан сп`яніння не виконав.

Потерпілий ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що 23.12.2023 близько 11:15 год. їхав мотоблоком викинути сміття на звалище в с. Конищів. Позаду за ним їхав автомобіль марки BMW чорного кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 , який його зупинив. Водій автомобіля почав з ним розмовляти, запитував чи не знає він його знайому. В подальшому, розвертаючись транспортний засіб, зачепив його мотоблок, водій зупинився, допоміг його перевернути, запитав чи все добре, сів в авто і поїхав. Після цього він зателефонував батькам, розповів що сталося, батько запитав який був автомобіль і хто ним керував. Про те, що батько поїхав його шукати та в подальшому викликав працівників поліції він не знав. Зазначив, що ознак сп`яніння у водія автомобіля на момент аварії не було. Пояснення які надавав працівникам поліції не читав, а лише підписав. Будь-яких претензій до водія не має.

Свідок ОСОБА_4 суду показав що 23.12.2023 близько 11:15 год. до дружини зателефонував їх син ОСОБА_3 та повідомив, що потрапив у ДТП. Він зателефонував сину запитав який був автомобіль після чого поїхав його шукати. Через 40 хвилин на краю села побачив автомобіль в якому на задньому сидінні спав ОСОБА_1 , розбудив його та запитав що він зробив, побачивши що останній був в стані алкогольного сп`яніння викликав поліцію.

Захисник Солоненко Б.М. в судовому засіданні просив закрити провадження в справі про адміністративні правопорушення за ст. 122-4 та ч.1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_1 за відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 , доводи його захисника, потерпілого ОСОБА_2 , свідка ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку.

Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення, згідно зі ст.245 КУпАП, є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи з дотриманням процесуальної форми її розгляду.

Згідно практики Європейського суду з прав людини будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Статтею 124 КУпАП встановлена відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Згідно п. 10.9 Правил дорожнього руху України під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-4 та ст. 124 КУпАП підтверджується протоколами про адміністративні правопорушення серії ААД № 396690 та № 396689 від 23.12.2023, письмовими поясненнями, схемою місця ДТП, поясненнями самого ОСОБА_1 у яких вину у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП визнав повністю, щиро розкаявся, вище наведеними поясненнями свідка ОСОБА_4 та потерпілого ОСОБА_2 .

Разом з тим, не можу погодитись із твердженнями ОСОБА_1 та його захисника щодо відсутності підстав для притягнення до відповідальності за ст. 122-4 КУпАП.

Так, відповідно до ст. 33 п. 33.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол).

Проте, даних про те, що після ДТП за участю ОСОБА_1 складалося повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду немає.

Відповідно пунктів 2.10 а та 2.10 д Правил дорожнього руху України у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб та залишатися на місці пригоди, а також повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття поліцейських.

При цьому згідно з п. 2.10 ПДР України вимоги вказаного пункту підлягають виконанню водієм незалежно від винуватості водія у порушенні ПДР, наслідків ДТП, стану, у якому перебував водій та інших обставин.

Таким чином, ОСОБА_1 , не заперечуючи своєї причетності до дорожньо-транспортної пригоди, в порушення вимог п. 2.10 а ПДР України, залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, отже, в його діях є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

З врахуванням вищенаведеного, у справі поза розумним сумнівом особою, яка склала протоколи про адміністративне правопорушення передбачені ст. 122-4 та ст. 124 КУпАп доведено винуватість водія ОСОБА_1 у керуванні транспортним засобом та залишенні місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої він причетний.

Вирішуючи питання про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд зазначає наступне.

За змістом ст. 254, 256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є важливим процесуальним документом у якому фіксується сутність вчиненого правопорушення і лише який є підставою для подальшого провадження справи у суді. Для протоколу про адміністративне правопорушення передбачена як спеціальна його форма, так і вимоги, які регламентують його зміст, а саме: викладення об`єктивної сторони вчиненого адміністративної правопорушення із зазначенням усіх складових, які утворюють об`єктивну сторону цього правопорушення, в тому числі часу, місця і способу вчиненні адміністративного правопорушення; зазначення обставин, які дають можливість характеризувати суб`єктивну сторону правопорушення, із зазначенням усіх її складових, необхідних для розгляду справи даних, зокрема щодо особи, яка притягається до відповідальності, потерпілих, свідків; фіксуються вчиненні процесуальні дії, у тому числі і ті, які гарантують забезпечення процесуальних прав особи, яка притягається до відповідальності. При розгляді справи службові особи, що здійснюють розгляд, повинні керуватися виключно даними, які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення.

Наведене дає підстави стверджувати те, що підстави для складання протоколу про адміністративне правопорушення у відповідної службової особи виникають після вчинення адміністративного правопорушення, а також наявності даних, які вказують про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення в цілому та його об`єктивної сторони зокрема.

Частиною 1 ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність, за керування транспортним засобом особами в стані алкогольного сп`яніння, і суб`єктом даного правопорушення може бути тільки водій транспортного засобу.

Об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України є керування транспортним засобом у стані сп`яніння (наркотичного чи алкогольного). Тобто доказова база має бути спрямована саме на доведення одночасно двох обставин: керування транспортним засобом і перебування у стані сп`яніння.

Для того щоб виявити вказане правопорушення, той чи інший транспортний засіб має бути зупинений співробітниками поліції, або за допомогою інших засобів доказування має бути достовірно встановлено, що особа насамперед керувала транспортним засобом, і перебувала в цей час в стані алкогольного сп`яніння.

Наявним відеозаписом не зафіксовано жодних даних, які надають змогу ідентифікувати ОСОБА_1 як водія, ані моменту керування, ані моменту зупинки транспортного засобу, тобто жодного з зазначених фактів, які б могли кожен окремо або у своїй сукупності підтвердити керування ОСОБА_1 автомобілем.

Більше того, батько потерпілого, ствердив суду, що коли з дружиною знайшов на краю села автомобіль описаний сином, за кермом нікого не було, ОСОБА_1 спав на задньому сидінні автомобіля.

Чинне законодавство, в тому числі й ПДР України, не містять визначення терміну «керування транспортним засобом». Таке визначення наведено в п. 27 Пленуму ВСУ від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Крім того, в рішенні №404/4467/16-а від 20 лютого 2019 року Касаційний адміністративний суд в складі Верховного Суду зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Отже, керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

Із наявного відео не встановлено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом і був зупинений працівниками поліції в процесі руху.

Із доказів, наявних в матеріалах справи, вбачається, що транспортний засіб ОСОБА_1 не знаходився під його керуванням, а був припаркований на узбіччі дороги, натомість інспектором поліції ініційовано притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, хоча доказів керування транспортним засобом на місці складання протоколу інспектором поліції до матеріалів справи не долучено.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому діянні, яке ставиться йому в вину, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» ( п.43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey, п. 282).

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно зі статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справах «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово наголошував на тому, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь.

Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення позбавлений доказової сили, якщо він не підтверджений іншими доказами, які долучені до нього. Враховуючи, що в даному випадку не долучено жодного доказу про перебування водія ОСОБА_1 на момент вчинення ним ДТП у стані алкогольного сп`яніння, а тому підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП відсутні.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкцій, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, вважаю необхідним застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення передбачене санкцією ст. 122-4 КУпАП у виді штрафу.

Відповідно до ч. 1 ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено адміністративне стягнення. Частиною 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення судовий збір справляється у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у сумі 536 гривень 80 копійок (ставка судового збору, яка діяла на час отримання адміністративних матеріалів судом).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 36, 122-4, 124, 130 ч.1, 280, 283, 284 КУпАП України, ст. 4 Закону України "Про судовий збір", суддя, -

ПОСТАНОВИЛА:

Визнати винним ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ст. 124 КУпАП (порушення ПДР, що спричинило пошкодження ТЗ) та ст. 122-4 КУпАП (залишення водієм ТЗ місця ДТП, до якої він причетний) та застосувати до нього адміністративне стягнення передбачене санкцією ст. 122-4 КУпАП у виді штрафу у розмірі 200 НМДГ в сумі 3400 (три тисячі чотириста) гривень.

Провадження у справі відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП закрити на підставі п.1.ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір у сумі 536 гривень 80 копійок.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду через Мурованокуриловецький районний суд протягом десяти днів з дня її винесення особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч. 1 ст. 287 КУпАП.

Суддя: ____________