Справа №588/1801/23 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Щербаченко М. В.
Номер провадження 33/816/252/24 Суддя-доповідач Філонова Ю. О.
Категорія 122-4 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2024 року суддя Сумського апеляційного суду Філонова Ю. О. ,з участю секретаря судового засідання Демченко А.Д. та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 в залі суду в місті Суми розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Тростянецького районного суду Сумської області від 24.10.2023, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, яка працює науковим співробітником Комунального закладу Тростянецької міської ради «Музейно-виставковий центр «Тростянецький», проживаючу в АДРЕСА_1 ,

визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ст. 122-4 КУпАП та якою на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 536,80 грн,-

В С Т А Н О В И В:

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 близько 15.00 год в м. Тростянець по вул. Благовіщенська, 24 керувала транспортним засобом ВАЗ 21013 з номерним знаком НОМЕР_1 , під час руху заднім ходом не переконалася в безпеці руху та допустила наїзд на стоячий автомобіль Skoda Octavia з державним номерним знаком НОМЕР_2 , який внаслідок дорожньо-транспортної пригоди зазнав механічних пошкоджень, власнику завдано матеріальних збитків. Після цього ОСОБА_1 місце пригоди залишила. Таким чином, ОСОБА_1 порушила вимоги пунктів 2.3 «б», 2.10 «а», 10.9 Правил дорожнього руху.

24.10.2023 постановою судді Тростянецького районного суду Сумської області ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ст. 122-4 КУпАП та якою на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень.

З таким рішенням судді не погодилась ОСОБА_1 просила постанову судді Тростянецького районного суду Сумської області від 24.10.2023, скасувати та закрити провадження у справі через відсутність факту правопорушення.

Також апелянт просила стягнути з ОСОБА_2 судовий збір сплачений за подання апеляційної скарги.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 зазначала, що суд першої інстанції допустив порушення матеріального і процесуального права, дійшов хибних висновків, котрі суперечать матеріалам справи, формально надав оцінку поясненням сторін де врахував не підтверджені доказами пояснення однієї сторони та безпідставно відхилив пояснення іншої сторони із наданням їм суперечливих характеристик.

Так, ОСОБА_1 наголошувала, що правопорушення передбаченого ст. 122-4 КУпАП вона не вчиняла та звертала увагу на те, що місце ДТП покинули обидва водії учасники цієї пригоди, зокрема і потерпілий. Вважала, що суд безпідставно обмежував її в наданні пояснень, пояснення потерпілого вважала надуманими, а пояснення свідка безпідставними, оскільки він зацікавлена особа у вирішенні справи (свідок і потерпілий товариші, разом працюють). Також, на переконання ОСОБА_1 , суд не врахував відсутність обставин, що обтяжують її вину за вчинення вказаного правопорушення, більше того, суд безпідставно визнав її винною ще і у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

ОСОБА_1 зазначала, що протокол за ст. 124 КУпАП складено не на місці ДТП, що позбавляє можливості встановити де і як перебували авто учасників, не можливо встановити винну особу, його підписувала без ознайомлення, без окулярів, під тиском поліції та потерпілого і свідка. Схема ДТП побудована виключно на поясненнях потерпілого і його товариша.

Також ОСОБА_1 ставила під сумнів і існування пошкоджень на авто як таких, та зазначала про розмір і характер подряпини (тягнулась з права на ліво, 15 см., мала форму знаку оклику), що свідчить про миттєве зіткнення і водій ОСОБА_3 рухався перпендикулярно до її авто. При цьому, з урахуванням пояснень потерпілого, ушкодження на авто мали б зовсім інші характеристики (риска була б зліва на право і прийшлася б на передні дверцята). Також, якщо враховувати те, що авто ОСОБА_3 стояло, то була б не «риска», а вм`ятина.

Зауважувала, що по можливості намагалася самостійно фіксувати ДТП, домовлялися з потерпілим про відшкодування збитків, оскільки пошкодження авто не значні. Вважала, що її пояснення в суді, на відміну від пояснень потерпілого і свідка, були послідовні і логічні. Просила врахувати її пенсійний вік та слабке здоров`я.

Вислухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , яка апеляційну скаргу підтримала, просила постанову судді суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у справі через відсутність факту правопорушення, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги суд дійшов такого висновку.

Відповідно до положень статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Положеннями статті 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в даному випадку, передбаченого статтею 122-4 КУпАП та 124 КУпАП, у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин і доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Відповідно до вимог ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Адміністративна відповідальність за статтею 124 КУпАП настає за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Аналіз диспозиції статті 124 КУпАП свідчить про те, що указані норми є банкетними. При розгляді таких категорій справ, необхідно ретельно з`ясовувати і зазначати, у чому саме полягали порушення, які норми Правил дорожнього руху порушено та чи є причинний зв`язок з наслідками, які передбачені статтею 124 КУпАП.

Суб`єктами відповідальності за указаними статтями КУпАП є учасники дорожнього руху, зокрема, особи, які керували транспортними засобами.

Відповідно до пункту 2.3 «б» Правил дорожнього руху для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі

Під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб (пункт 10.9 Правил дорожнього руху).

У разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди (пункт 2.10 «а» Правил дорожнього руху).

За залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні, передбачена адміністративна відповідальність за статтею 122-4 КУпАП.

Проаналізувавши матеріали справи про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано притягнув ОСОБА_1 до відповідальності, попри доводи її апеляційної скарги, і в діях ОСОБА_1 правильно встановлено склад обох вказаних вище правопорушень.

Так, з матеріалів справи слідує, що як суді першої інстанції, так і в апеляційному суді ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ст. 122-4 КУпАП, за встановлених судом обставин, не визнала і в поясненнях та в доводах апеляційної скарги зазначала, що працівники поліції підійшли до оформлення подій формально, безпідставно вказали у протоколі, що автомобіль Skoda стояв, насправді він рухався, у протоколах описані вигадані історії на підставі вигадок ОСОБА_2 , схема складена неправдиво без участі ОСОБА_1 , не містить розмітки та схеми розташування автомобілів учасників пригоди. Характер подряпини на задніх дверях автомобіля ОСОБА_2 свідчить про коротку мить зіткнення, а продовження риски підтверджує факт руху автомобіля.

ОСОБА_1 наполягала на тому, що справжні події полягали в тому, що вона о 14 год. 50 хв. 18.08.2023 року на машині ВАЗ 2107 «Жигулі» з номерним знаком НОМЕР_1 виїжджала з лівого рядку паркування біля пошкодженої будівлі. Оскільки машин було багато, увімкнувши лівий покажчик повороту, почала рухатись заднім ходом прямо і ліворуч, попередньо переконавшись, у відсутності пішоходів та автомобілів, продовжила маневр. Потім увімкнула першу передачу та готувалась їхати прямо, коли відчула легкий поштовх автомобіля, через що рушила вперед на 2-3 м. Жодного скрежету, як це записали працівники поліції, чути не було. Як виявилося, під час здійснення ОСОБА_1 виїзду з місця паркування, ОСОБА_2 безпідставно сподіваючись, що встигне перед маневром її автомобіля припаркуватись у забороненому місці, тому виїхав на швидкості на шлях руху керованого ОСОБА_1 автомобіля і вже після зупинки ВАЗ під час руху своїм автомобілем Skoda ОСОБА_2 зачепив за версією ОСОБА_1 її автомобіль, спричинивши ДТП та порушивши вимоги пункту 15.9 Правил дорожнього руху, яке забороняє паркування ближче 10 м від пішохідного переходу.

Також ОСОБА_1 посилалась на те, що вона підійшла до водія автомобіля Skoda, який разом із пасажиром оглядали пошкодження та представилась як водій «Жигулі» і запитала про наміри. Оскільки була лише подряпина, то ОСОБА_1 сподівалась на відсутність претензій або символічну компенсацію на місці. ОСОБА_2 почав комусь телефонувати, не звертав увагу на ОСОБА_1 . Водії інших автомобілів вимагали звільнити проїзд, якому заважав автомобіль ОСОБА_1 , тому остання була змушена відігнати автомобіль, але в цей час відбулось загострення хвороби діабет, на що також вплинули натяки на компенсацію у сумі коштів, який у ОСОБА_1 з собою не було. ОСОБА_2 пізніше погодився на компенсацію в розмірі 500 грн., надав можливість поїхати їй за грошима та з метою уникнення її намірів утекти ОСОБА_2 поїхав за нею. Факт того, що ОСОБА_2 з місця події поїхав разом з ОСОБА_1 неправомірно витлумачений поліцейським Колісніченко як втеча з місця пригоди учасником ОСОБА_1 . Насправді мало місце правомірне залишення місця події учасниками при їх домовленості щодо незначних матеріальних втрат або за умови відсутності зустрічних претензій. Поліцейський прийняв на віру пояснення ОСОБА_2 і залишив без уваги пояснення ОСОБА_1 , яка вимушена була поїхати для задоволення природніх потреб, пов`язаних з хворобою та потребою негайно вжити ліки.

Так судом першої інстанції було досліджено і ряд письмових доказів, які суд визнав належними та допустимими доказами і правильно врахував їх при постановленні судового рішення.

Зокрема, з повідомлення на службу 102, протоколів серії ААД №008197, серії ААД № 006776 від 18.08.2023 року, схеми наслідків дорожньо-транспортної пригоди від 18.08.2023, пояснень водіїв та свідка ОСОБА_4 судом встановлено, що дорожньо-транспортна пригода відбулась за участі водіїв автомобілів ВАЗ 21013 з номерним знаком НОМЕР_1 та Skoda Octavia з державним номерним знаком НОМЕР_2 18.08.2023 року близько 15 год. 00 хв. у м. Тростянець біля стоянки в районі перетину вулиць Богдана Хмельницького та Благовіщенської.

Відповідно до схеми наслідків дорожньо-транспортної пригоди та фотозображень з місця пригоди судом встановлено, що автомобіль Skoda Octavia з державним номерним знаком НОМЕР_2 отримав механічне пошкодження на правій задній двері (а.с.32, 33).

З досліджених судом письмових поясненнях складених від імені ОСОБА_1 поліцейським Катриченком М.О., встановлено, що в них міститься її власноручний запис про те, що з її слів записано вірно та прочитано, ОСОБА_1 не заперечила, що під час руху заднім ходом почула скрежет. Вийшла з автомобіля і побачила, що вчинила наїзд на стоячий автомобіль Skoda Octavia, який стояв у черзі, щоб проїхати перехрестя вул.Богдана Хмельницького та Благовіщенської. В подальшому прийняла рішення поїхати додому за грошима, щоб розрахуватись, нічого не сказавши та поїхала в напрямку місця мешкання. У подальшому водій ОСОБА_2 зупинив ОСОБА_1 на вул.Б.Хмельницького та запитував чому вона поїхала з місця пригоди (а.с.14).

Як слідує з матеріалів справи, а також повторюється апелянтом в доводах скарги, вказані пояснення ОСОБА_1 в суді першої інстанції заперечувала вказуючи, що не повідомляла таких обставин поліцейському.

Натомість зазначені твердження ОСОБА_1 про те, що вона не здійснювала наїзд на стоячий автомобіль Skoda Octavia з державним номерним знаком НОМЕР_2 , а навпаки вже після зупинки ВАЗ під час руху ОСОБА_2 своїм автомобілем Skoda зачепив за версією ОСОБА_1 її автомобіль, спричинивши ДТП, а також пояснення про те, що на її думку вона правомірно залишила місце пригоди спростовуються поясненнями водія ОСОБА_2 , свідка ОСОБА_4 та поясненнями поліцейських ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Зокрема, як встановлено судом першої інстанції потерпілий ОСОБА_2 пояснював, що будучи працівником товариства «Автомагістраль Південь» працював у серпні 2023 року на будівництві дороги в м. Тростянці. Керуючи власним автомобілем Skoda Octavia з державним номерним знаком НОМЕР_2 , в якому також перебував як пасажир колега по роботі Станіслав, виїхав з вул. Благовіщенської на вул. Богдана Хмельницького, та здійснивши розворот біля маркету АТБ, щоб знову виїхати на головну дорогу на вул. Благовіщенську та прямувати праворуч у бік відділення «Нова пошта», ОСОБА_2 на автомобілі став за вантажним автомобілем у черзі на виїзд на головну дорогу. В цей момент, коли керований ОСОБА_2 автомобіль стояв, його колега, що сидів на задньому пасажирському сидінні помітив, що з правого боку автомобіль ВАЗ заднім ходом рухається прямо в бік автомобіля ОСОБА_2 . ОСОБА_7 висунув через вікно руку та почав стукати по багажнику ВАЗ, щоб привернути увагу водія указаного автомобіля та уникнути зіткнення, але все одно вказаний автомобіль під час руху заднім ходом наїхав на належний ОСОБА_2 автомобіль, внаслідок чого на задніх правих дверях утворилась подряпина у вигляді риски. Водійка ВАЗ вийшла і запитала скільки коштує усунення пошкодження. ОСОБА_2 почав по телефону з`ясовувати вартість ремонту. Поки розмовляв ОСОБА_1 почала їхати з місця пригоди, тому ОСОБА_2 почав її наздоганяти. Наздогнав її по вул. Б.Хмельницького за парком «Медвежа поляна». Потім потерпілий викликав працівників поліції. На питання куди вона поїхала, ОСОБА_1 відповіла, що за грошима. Потім приїхали поліцейські та оформили матеріали з приводу пригоди, яка трапилась. ОСОБА_2 вказав, що шкода йому ОСОБА_1 не відшкодована.

Указані пояснення надані ОСОБА_2 суду повністю відповідають його первинним письмовим поясненням, які відібрані у день пригоди поліцейським ОСОБА_6 (а.с.13).

Свідок ОСОБА_4 в суді першої інстанції пояснював, що є працівником товариства «Автомагістраль Південь». Разом із колегою ОСОБА_8 на його автомобілі під час будівництва дороги у місті Тростянець вони везли у багажнику дороговартісне обладнання. В момент, коли керований ОСОБА_8 автомобіль зупинився біля маркету «АТБ» за вантажним автомобілем у черзі для виїзду на головну дорогу по вул.Благовіщенська у місті Тростянець, ОСОБА_4 , перебуваючи на пасажирському сидінні побачив, що праворуч з автостоянки у їх напрямку заднім ходом рухається автомобіль ВАЗ та під`їжджає все ближче та ближче. Витягнувши руку, свідок декілька разів постукав по багажнику цього автомобіля, але водій не зреагував, тому відбувся наїзд цього автомобіля на належний ОСОБА_9 автомобіль Skoda, а пошкодження на його правій задній двері утворилась в момент коли автомобіль ВАЗ заднім ходом повертав ліворуч. У процесі такого повороту ліворуч заднім ходом при виїзді зі стоянки від бамперу автомобіля ВАЗ на автомобілі потерпілого утворилась подряпина у виді горизонтальної риски, в кінці якої утворилась вм`ятина від удару бампером. Після цього ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вийшли з автомобіля, також вийшла і водійка ВАЗ. Коли свідок оглядав чи не пошкоджено обладнання у багажнику автомобіля Skoda від наїзду автомобіля ВАЗ, водії автомобіля спілкувались, але потім ОСОБА_12 сказав швидко сідати в автомобіль, тому що жінка, яка керувала ВАЗ почали від`їжджати з місця пригоди. Вони почали її наздоганяти і зупинили біля по вул. Богдана Хмельницького в районі багатоповерхівки, після зупинки казали жінці, що не можна тікати з місця ДТП. Потім ОСОБА_11 викликав працівників поліції, які після прибуття на місце, де була зупинена водій ВАЗ, почали складати матеріали.

Як встановлено судом першої інстанції, та з чим погоджується і апеляційний суд пояснення водія ОСОБА_2 та пасажира ОСОБА_4 узгоджуються між собою, не містять протиріч, є логічними і послідовними, тому їх суд обґрунтовано визнав належними доказами порушення ОСОБА_1 вимог пунктів 2.3 «б», 2.10 «а», 10.9 Правил дорожнього руху. Доводи ОСОБА_1 про неправдивість пояснень водія ОСОБА_2 та очевидця пригоди ОСОБА_4 суд першої інстанції також обгрунтовано оцінив критично.

Допитаний судом першої інстанції інспектор СРПП ВП № 1 (м. Тростянець) Охтирського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції ОСОБА_5 пояснював, що після отримання повідомлення зі служби 102 разом з поліцейським СРПП ОСОБА_6 прибули на вул.Б.Хмельницького у місті Тростянець, де перебували учасники події. Були відібрані пояснення водіїв ВАЗ та Skoda Octavia, було встановлено, що водій ОСОБА_1 , під час руху зі стоянки заднім ходом здійснила наїзд на стоячий автомобіль Skoda Octavia, який зупинився черзі для виїзду з вул. Б.Хмельницького на вул. Благовіщенську. Пояснення ОСОБА_1 були записані виключно з її слів.

Поліцейський СРПП ВП № 1 (м.Тростянець) Охтирського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції Колєсніченко Р.О. також пояснював суду першої інстанції, що перебував в наряді разом з інспектором Катриченком М.О. Коли на службовий планшет надійшло повідомлення про пригоду на вул. Б.Хмельницького, де перебували два автомобіля ВАЗ та Skoda Octavia та троє осіб, з яких два хлопця з автомобіля Skoda Octavia та водійка ВАЗ. Факт залишення місця події ніхто не заперечував. Водії були опитані, були складені письмові пояснення з їх слів, потім було прийнято рішення про складання протоколів відносно водія ОСОБА_1 за статтями 122-4, 124 КУпАП.

Проаналізувавши пояснення ОСОБА_1 , потерпілого ОСОБА_2 та ряду свідків і письмових доказів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку з яким за встановлених обставин погоджується і апеляційний суд, що характер пошкодження автомобіля Skoda Octavia з державним номерним знаком НОМЕР_2 , які зображені на світлинах, що містяться в матеріалах справи (а.с.32,33), дійсно свідчить про механізм його утворення, про який повідомили потерпілий ОСОБА_2 та свідок ОСОБА_4 . Зокрема, пошкодження має ознаки утворення зліва направо (коли виконувався автомобілем ВАЗ поворот заднім ходом наліво) від тертя та удару твердого предмету, про що свідчить більша глибина та вм`ятина у правій частині утвореного пошкодження.

Тому, з урахуванням викладеного суд першої інстанції обґрунтовано відхилив доводи ОСОБА_1 з приводу порушення на її думку ОСОБА_2 вимог пункту 15.9 Правил дорожнього руху, яке за її версією призвело до утворення пошкодження на його автомобілі.

Крім цього, враховуючи межі розгляду цієї справи, які визначаються особою, яка притягається до відповідальності та обставинами, викладеними у протоколі, суд при розгляді справи стосовно ОСОБА_1 , позбавлений можливості надавати правову оцінку діями водія ОСОБА_2 . Крім того, в ході судового розгляду дослідженими судом доказами не підтверджено тверджень ОСОБА_1 про те, що керований ОСОБА_2 автомобіль здійснював паркування біля пішоходного переходу, і що нібито, у процесі такого паркування він зачепив автомобіль ВАЗ у процесі його виїзду з місця зупинки.

За таких обставин, досліджені судом першої інстанції докази підтверджують, що між діями ОСОБА_1 як водія транспортного засобу, які свідчать про порушення нею пункту 2.3 «б», 10.9 Правил дорожнього руху, а також наслідками дорожньо-транспортної пригоди, що настали у вигляді пошкодження автомобіля Skoda Octavia з державним номерним знаком НОМЕР_2 , є необхідний об`єктивний причинно-наслідковий зв`язок, і при цьому ОСОБА_1 мала технічну можливість уникнути наїзду на автомобіль Skoda Octavia, оскільки перед початком руху заднім ходом, не переконалася, що це буде безпечно і не створить небезпек чи перешкод іншим учасникам. Отже, уникнути наїзду на стоячий автомобіль вона могла шляхом виконання вимог пунктів 2.3 «б» та 10.9 Правил дорожнього руху України.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що в діянні ОСОБА_1 за обставин встановлених судом є склад адміністративного правопорушення, передбачений статтею 124 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначала, що протокол за ст. 124 КУпАП складено не на місці ДТП, що позбавляє можливості встановити де і як перебували авто учасників, не можливо встановити винну особу, його підписувала без ознайомлення, без окулярів, під тиском поліції та потерпілого і свідка. Схема ДТП побудована виключно на поясненнях потерпілого і його товариша. Також ОСОБА_1 ставила під сумнів і існування пошкоджень на авто як таких, аналізувала їх форму і механізм утворення. Зауважувала, що по можливості намагалася самостійно фіксувати ДТП, домовлялися з потерпілим про відшкодування збитків, оскільки пошкодження авто не значні. Вважала, що її пояснення в суді, на відміну від пояснень потерпілого і свідка, були послідовні і логічні.

У відповідь на вказане апеляційний суд звертає увагу, що пояснення всіх учасників справи, в тому числі і ОСОБА_1 суд першої інстанції детально виклав в своєму рішенні та проаналізував їх в сукупності як між собою так і з дослідженими письмовими доказами, а тому стверджувати про надуманість пояснень потерпілого чи свідків, як про це вказувала апелянт, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав.

Також апеляційний суд вважає передчасними висновки апелянта про неможливість встановлення винної особи через відсутності можливості встановити місце розташування автомобілів, оскільки існують пояснення ОСОБА_1 , потерпілого, свідків та ушкодження на автомобілі.

Щодо тиску поліції і свідків, про які вела мову апелянт, то з ними апеляційний суд також погодитись не може, оскільки з матеріалів справи не вбачається доказів цим доводам. Апелянт не надала суду відомостей про те, що вона бодай зверталась із заявою про неправомірні дії поліції до відповідних на те органів.

Також слід звернути увагу і на доводи апелянта в частині того, що остання сама вказує про те, що намагалася домовитись з потерпілим про відшкодування збитків, що також вказує на існування в неї припущень про можливу її винуватість у вчиненому.

Інших, обґрунтованих обставин, які б виключали в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, апеляційним судом не встановлено та апелянтом не наведено.

Також, як було встановлено судом першої інстанції на підставі досліджених доказів ОСОБА_1 всупереч вимог пункту 2.10 «а» Правил дорожнього руху після наїзду на стоячий автомобіль Skoda Octavia під керуванням ОСОБА_2 залишила місце пригоди і таким чином вчинила такими діями адміністративне правопорушення, передбачене статтею 122-4 КУпАП.

До пояснень ОСОБА_1 щодо причин залишення місця події, суд першої інстанції віднісся критично, з чим також погоджується і апеляційний суд, з огляду на їх суперечність.

Так, в первинних поясненнях 18.08.2023, які викладені письмово і містяться в матеріалах справи, і про які повідомляли потерпілий ОСОБА_2 та поліцейські, ОСОБА_1 причиною залишення місця події зазначала намір поїхати додому за грошима з метою компенсації заподіяної шкоди.

Далі в суді першої інстанції ОСОБА_1 посилалась то на те, що за домовленістю з ОСОБА_2 вони спільно залишили місце події і він надав їй можливість поїхати за грошима, та одночасно вона посилалась на те, що інші водії просили звільнити проїзд і у неї погіршився стан здоров`я та їй необхідно було справити природні потреби.

Аналогічні пояснення ОСОБА_1 повторила і в доводах апеляційної скарги.

Тому, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, про те, вказані пояснення і причини, про які заявляє ОСОБА_1 , надані нею довідка та виписки з медичної картки про її захворювання та вживання нею лікарських засобів не спростовують висновку про порушення нею вимог пункту 2.10 «а» Правил дорожнього руху, який не містить застережень чи випадків, за яких водій має право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди, до якої він причетний.

Щодо доводів ОСОБА_1 про правомірне на її думку залишення місця ДТП спільно з іншим водієм суд обґрунтовано відхилив виходячи з наступного. .

Так, наявність підстав водіям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 діяти відповідно до вимог пункту 2.11 Правил дорожнього руху досліджені судом докази та встановлені судом обставини справи не підтверджують. Зокрема, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не мали взаємної згоди в оцінці обставин скоєного і не прямували з місця пригоди разом до найближчого органу Націонльної поліції, попередньо склавши схему пригоди. ОСОБА_1 заявляла, що їхала в напямку місця мешкання, а ОСОБА_2 з його слів та слів його пасажира її переслідував. Крім того, ОСОБА_1 станом на 18.08.2023 не мала чинного полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Крім того, як слушно зауважив суд першої інстанції, навіть у разі дійсного різкого погіршення стану здоров`я ОСОБА_1 одразу після ДТП, що не підтверджено нею належними доказами, приписи пункту 2.9 «б» забороняли їй керувати транспортним засобом у хворобливому стані, у стані стомлення, а також перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції та увагу.

Відповідно до частини 2 статті 36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Попри доводи апелянта, вирішуючи питання про застосування стягнення, відповідно до статті 33, 36 КУпАП суд першої інстанції врахував характер вчинених правопорушень, які не спричинили тяжких наслідків, також врахував особу порушниці, яка працює, раніше до адміністративної відповідальності не притягалась, перебуває на диспансерному обліку з діагнозом цукровий діабет ІІ типу, а тому, з огляду на відсутність обставин, які обтяжують відповідальність, суд дійшов правильного висновку, що на ОСОБА_1 слід накласти адміністративне стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, тобто у межах санкції статті 122-4 КУпАП у виді штрафу у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила врахувати її пенсійний вік та слабке здоров`я, однак вказане враховувалось судом першої інстанції при накладенні на неї стягнення, яке не може бути виключене за встановлення в її діях складів вказаних адміністративних правопорушень.

Щодо заявленого в апеляційній скарзі ОСОБА_1 клопотання, про стягнення судового збору сплаченого за подачу апеляційної скарги, то це питання буде вирішено окремим процесуальним документом.

Керуючись ст. 294 КУпАП України,

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Тростянецького районного суду Сумської області від 24.10.2023, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ст. 122-4 КУпАП та якою на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень, залишити без зміни, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 на цю постанову, без задоволення.

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні клопотання про стягнення з ОСОБА_2 судового збору сплаченого за подачу апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуФілонова Ю. О.