КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №33/824/215/2024 Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2024 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Гуль В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Дарницького районного суду м. Києва від 06 листопада 2023 року,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 06 листопада 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 126 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк три місяці, а також стягнуто судовий збір у розмірі 536,80 грн в дохід держави.

Судом установлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №527458 від 10 жовтня 2023 року водій ОСОБА_1 10 жовтня 2023 року о 14 год. 45 хв. у м. Києві, на вул. Привокзальній, 3 керував транспортним засобом «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_1 , будучи обмеженим у праві керування транспортним засобом відповідно до постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами ВП НОМЕР_2 ДВС від 20 квітня 2022 року, чим порушив вимоги статті 15 Закону України «Про дорожній рух», тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною третьої статті 126 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 15 листопада 2023 року, тобто в межах строку на апеляційне оскарження, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову про закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Уважає постанову суду першої інстанції незаконною та необґрунтованою.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що він не був обізнаний про наявність постанови державної виконавчої служби про позбавлення його права керування транспортними засобами, оскільки не отримував її.

Вказує, що від початку війни і до травня 2023 року він проходив військову службу у добровольчому формуванні та у вільний від служби час працював водієм, із зароблених коштів сплачував аліменти, перераховуючи гроші на картку колишньої дружини.

Зауважує, що станом на час звернення до суду з апеляційною скаргою заборгованість зі сплати аліментів погашена.

Також посилається на порушення судом першої інстанції правил підсудності, оскільки він повідомив суд про те, що зареєстрований за іншою адресою, ніж вказано в протоколі.

15 січня 2024 року на адресу апеляційного суду надійшли доповнення до апеляційної скарги від ОСОБА_1 , в яких останній серед іншого зазначає, що був необізнаний про заборону керувати транспортними засобами та не отримав постанову за адресою свого місця реєстрації з поважної причини, а саме введення в країні воєнного стану та проходження ним служби у ДФТГ «Добро».

Також зауважує, що сплатив заборгованість по аліментах.

На підтвердження вказаних обставин долучив до матеріалів справи копії постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, конверта з відміткою АТ «Укрпошта» «Повертається за закінченням терміну зберігання»; постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 20 грудня 2023 року у зв`язку з надходженням заяви стягувача про повернення виконавчого документа, в якій також зазначено, що заборгованість станом на 11 грудня 2023 року відсутня.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд доходить висновку, що подана скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно частини сьомої статті 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

За змістом статей 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у статтях 251, 252 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283, 284 КУпАП.

Відповідно до положень статті 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з вимогами статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Вимогами статті 8 КУпАП передбачено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Згідно статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, вина (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 126 КУпАП, суд першої інстанції послався на наступні докази: протокол про адміністративне правопорушення від 10 жовтня 2023 року серії ААД №527458, складений стосовно ОСОБА_1 ; копія постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 10 листопада 2022 року.

Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №527458 від 10 жовтня 2023 року водій ОСОБА_1 10 жовтня 2023 року о 14 год. 45 хв. у м. Києві, на вул. Привокзальній, 3 керував транспортним засобом «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_1 , відносно якого встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами постановою ДВС, провадження № НОМЕР_2 від 20 квітня 2022 року, чим порушив вимоги статті 15 Закону України «Про дорожній рух», за що відповідальність передбачена частиною третьої статті 126 КУпАП.

Постановою Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 10 листопада 2022 року ВП НОМЕР_2 відносно ОСОБА_1 встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Згідно статті 15 Закону України «Про дорожній рух» забороняється керування транспортними засобами особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Частиною третьою статті 126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність у діях зазначеної особи складу правопорушення.

Склад правопорушення - це сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення (об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона).

При цьому, суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 126 КУпАП, визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, тобто, склад даного адміністративного правопорушення буде повним в разі, коли особа, знаючи, що її обмежили у праві керування, керує транспортним засобом, отже, робить це свідомо.

Стаття 22 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами надсилаються рекомендованим поштовим відправленням і боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Частиною дев`ятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобам направляються до виконання відповідними органами після закінчення строку, визначеного частиною п`ятою статті 74 цього Закону, для оскарження рішення, дії виконавця, якщо рішення, дії виконавця не були оскаржені.

Із вище викладеного вбачається, що суд першої інстанції, перевіряючи наявність чи відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 126 КУпАП, зобов`язаний перевірити: наявність постанови державного виконавця про обмеження ОСОБА_1 у праві керування ним транспортними засобами; факт обізнаності останнього про наявність відносно нього постанови державного виконавця про обмеження у праві керування ним транспортними засобами; наявність чи відсутність постанови про скасування заходів примусового виконання рішень.

Проте, матеріалами справи встановлено, що суд першої інстанції, у порушення вимог статті 245 КУпАП, вказані обставини не перевірив, що призвело до ухвалення помилкового судового рішення.

Отже, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять жодних доказів того, що про встановлені державним виконавцем обмеження будь-яким способом було доведено до відома ОСОБА_1 .

Оскільки матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 був обізнаний про встановлені щодо нього обмеження, умисно та свідомо їх порушив, в його діях відсутній склад правопорушення, передбаченого частиною третьою статті126 КУпАП.

Виходячи з вищевикладеного, оцінивши досліджені у судовому засіданні докази, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції не дотримався вимог статей 245, 252, 280 КУпАП, не встановив всі фактичні обставини справи та всі обов`язкові ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 126 КУпАП, а тому дійшов помилкового висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 126 КУпАП.

Суд розглядає справу в межах протоколу про адміністративне правопорушення і згідно КУпАП не повноважний виходити за його межі.

За змістом статей 251, 254 КУпАП обов`язок надання доказів покладено на осіб, уповноважених складати протокол про адміністративне правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення і відповідно до статті 251 КУпАП, є одними із джерел доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення.

Проте, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Протокол про адміністративне правопорушення є актом обвинувачення і повинен містити конкретне обвинувачення, виходячи з поняття адміністративного правопорушення, відповідно до вимог КУпАП, при цьому суд не має права брати на себе функцію обвинувачення та у будь-який спосіб конкретизувати зміст обвинувачення, вказаного у протоколі, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист та принципу рівності сторін процесу, що слідує з загальних засад судочинства, закріплених у статті 129 Конституції України.

У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

З огляду на зазначене, належних та допустимих доказів, які б об`єктивно та поза межами розумного сумніву доводили той факт, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 126 КУпАП, матеріали справи не містять.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку про недоведеність в діях ОСОБА_1 складу вказаного адміністративного правопорушення.

Отже, доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими.

Разом з тим, не заслуговують на увагу суду посилання ОСОБА_1 на порушення судом першої інстанції правил підсудності, оскільки він повідомив суд про те, що зареєстрований за іншою адресою, ніж вказано в протоколі, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог частини першої статті 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80, 81, 121 - 126, 127-1 - 129 і статтею 139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.

Отже, положеннями статті 276 КУпАП передбачена і альтернативна підсудність розгляду справ про адміністративне правопорушення, зокрема для категорії справ за статтею 126 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення місцем вчинення правопорушення є м. Київ, вул. Привокзальна, 3, що за адміністративно-територіальним поділом відноситься до Дарницького району та, відповідно, справа підсудна Дарницькому районному суду м. Києва.

ОСОБА_1 з клопотанням про передачу справи за підсудністю до іншого суду, за місцем його реєстрації, до суду не звертався, у зв`язку з чим у суду першої інстанції були відсутні підстави для передачі справи до іншого суду.

Згідно пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Положеннями частини другої статті 284 КУпАП передбачено, що постанова про закриття виноситься при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.

З урахуванням наведеного, суд доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова Дарницького районного суду м. Києва від 06 листопада 2023 року - скасуванню з прийняттям нової постанови про закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Керуючись статтями 284, 289, 294 КУпАП, Київський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Дарницького районного суду м. Києва від 06 листопада 2023 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за частиною третьою статті 126 КУпАП закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАПу зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Гуль