ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/821/65/24 Справа № 712/9238/23 Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП Головуючий у І інстанції Пронька В. В. Доповідач в апеляційній інстанції Белах А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2024 року м. Черкаси

Суддя Черкаського апеляційного суду Белах А.В., за участі правопорушника ОСОБА_1 та фахівця в галузі права ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Соснівського райсуду Черкаської обл. від 21.12.2023 р., якою ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Черкаси,

громадянина України, має середню

повну освіту, тимчасово не працює,

не одружений, проживає АДРЕСА_1 ,

притягнуто до адмінвідповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто судовий збір в розмірі 536,8 грн., -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до постанови суду першої інстанції, 31.07.2023 р. о 17:18 год. в м. Черкаси по вул. 30-років Перемоги, 62, водій ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ-2109 р/номер НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме бліде обличчя, почервоніння очей, тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі в зв`язку з порушенням права на захист. Окремо подане клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, яке мотивує тим, що справа розглянута судом 21.12.2023 р. за його участю, однак копію постанови він отримав лише 28.12.2023 р., про що свідчить розписка в справі. 31.12.2023 р. він не подав апеляційну скаргу до суду, оскільки це була субота, вихідний день. 1.01.2024 р. не встиг подати апеляційну скаргу, тому що в суді був «короткий день» і лише 2.01.2024 р. в суді було зареєстровано і клопотання про поновлення строку, і апеляційна скарга на рішення суду. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що на його думку, при складанні протоколу поліцейськими порушено його право на захист. Вважає відеозапис подій, який долучений до справи, змонтованим, оскільки на його думку, поліцейські «вирізали» вимогу ОСОБА_1 надати йому захисника для складання протоколу про адмінправопорушення та участі захисника в огляді в медзакладі. Суд відмовив в повному фіксуванні судового засідання, що на думку апелянта є незаконним. Крім того, судом не усунений судовим рішенням захисник Брунь В.І. зі справи. Суд не взяв до уваги вирок Соснівського райсуду від 5.09.2023 р. відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 309 КК України, яким встановлено, що 31.07.2023 р. о 17:54 год. в автомобілі ОСОБА_1 були виявлені наркотики, однак в зазначеному вироку відсутні відомості про перебування ОСОБА_1 в стані наркотичного сп`яніння, що є виправдувальним фактом. Після складення відповідних матеріалів по справі поліцейські не відсторонили ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, а дозволили поїхати з місця затримання.

Дослідивши клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Неодмінним конституційним правом людини й громадянина є право на судовий захист, закріплене у ст. 55 Конституції України.

Відповідно до вимог ст. 285 КУпАП, постанова по справі про адмінправопорушення оголошується негайно після розгляду справи, а копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Матеріали справи не містять даних про вручення копії судового рішення ОСОБА_1 одразу після розгляду справи, в матеріалах справи на арк. 62 наявна заява ОСОБА_1 про отримання копії постанови лише через сім днів після розгляду справи 28.12.2023 р., а 2.01.2024 р. апелянт подав до суду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження і саму апеляційну скаргу, тому апеляційний суд вважає що строк на апеляційне оскарження не пропущений.

Вивчивши матеріали адмінсправи, заслухавши правопорушника ОСОБА_1 , фахівця в галузі права ОСОБА_2 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити по викладеним у ній доводам, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. При цьому, він не обмежений її доводами, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, також апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Згідно ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

За змістом закону, протокол про адмінправопорушення, пояснення особи, свідків, висновок експерта тощо, є документами, що офіційно засвідчує подію адмінправопорушення і, відповідно до ст. 251 КУпАП, є джерелами доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення. Протокол про адмінправопорушення складається відповідно до ст. ст. 254 - 256 КУпАП.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адмінправопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

При цьому суд повинен дати оцінку не тільки даним, що додані до протоколу про адмінправопорушення, але й доказам, які представлені особою в порядку захисту. Досліджуючи всі наявні докази суд дає їм об`єктивну оцінку з точки зору їх достовірності та ступеню підтвердження чи спростування обставин, що характеризують діяння особи як правопорушення.

Суд, який розглядав справу, ці вимоги закону виконав в повному обсязі.

Суд першої інстанції правильно встановив, що 31.07.2023 р. о 17:18 год. в м. Черкаси по вул. 30-років Перемоги, 62 водій ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ-2109 р/номер НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме бліде обличчя, почервоніння очей, тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився у медичному закладі, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно ст. 9 КУпАП, адмінправопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адмінвідповідальність.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, адмінвідповідальність настає у випадку керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адмінправопорушення підтверджується даними протоколу про адмінправопорушення серії ААД № 310785 від 31.07.2023 р. ( а. пр. 1), який складено уповноваженою посадовою особою поліції та містить всі необхідні відомості та обставини вчинення правопорушення, сумніви чи зауваження до його змісту відсутні, та в якому ОСОБА_1 власноруч написав «випив пива дві години тому».

Суд першої інстанції ретельно дослідив матеріали справи які надійшли від поліції, вислухав пояснення правопорушника та дійшов до висновку, що під час складання протоколу та проведення відео-запису скоєного ОСОБА_1 правопорушення, не було допущено порушень вимог нормативних актів. З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.

На переконання апеляційного суду документи в справі про адмінправопорушення стосовно ОСОБА_1 складені у відповідності до діючих нормативно-правових актів, які регулюють такі правові відносини та які є предметом судового розгляду.

З наявного в матеріалах справи про адмінправопорушення відеозапису з нагрудних відео-камер працівників поліції, який долучений до протоколу про адмінправопорушення працівниками поліції, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 не заперечував факт керування транспортним засобом, на відеозапису також зафіксовані дії, які передували до складання протоколу про адмінправопорушення, складання протоколу про адмінправопорушення.

До того ж, відеозаписом підтверджується той факт, що водій погодився з тим, що працівники поліції виявили у нього ознаки наркотичного сп`яніння, він відмовився від проходження огляду в медичному закладі Черкаському обласному наркодиспансері, підписав складений протокол про адмінправопорушення, відповідно до якого будь-яких заперечень щодо результату огляду не мав. В матеріалах провадження та на відеозапису також відсутні й відомості про те, що під час складання протоколу ОСОБА_1 пред`являв вимогу про залучення адвоката для захисту його прав (файл 0000021_100145_1010_0008. MP4, 4 хв. 23 с).

Крім того, поліцейським при складанні протоколу про адмінправопорушення було вилучено у ОСОБА_1 посвідчення водія серії НОМЕР_2 та видано тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами, що ОСОБА_1 засвідчив свої особистим підписом, а на відеозапису чітко і зрозуміло поліцейський роз`яснив останньому про те, що його відсторонено від керування транспортним засобом.

Доводи апеляційної скарги про допущені порушення в процесі провадження у цій справі, а саме, що суд відмовив в повному фіксуванні судового засідання, що на думку апелянта є незаконним, є необґрунтованими, тому що нормами КУпАП не передбачено та не визначено як і в який спосіб проводити фіксування судового процесу технічними засобами. Фіксація судового провадження передбачена нормами КПК України, ЦПК України та КАС України.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, судові засідання та інформація щодо справ, які розглядаються судом, є відкритими, крім випадків, встановлених законом. Ніхто не може бути обмежений у праві на отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа має право на вільний доступ до судового рішення в порядку, встановленому законом. Інформація про суд, який розглядає справу, сторони спору та предмет позову, дату надходження позовної заяви, апеляційної, касаційної скарги, заяви про перегляд судового рішення, стадії розгляду справи, місце, дату і час судового засідання, рух справи з одного суду до іншого є відкритою та підлягає невідкладному оприлюдненню на офіційному веб-сайті судової влади України, крім випадків, встановлених законом. Розгляд справ у судах відбувається відкрито, крім випадків, встановлених законом. У відкритому судовому засіданні мають право бути присутніми будь-які особи.

Відповідно до ст. 271 КУпАП, у розгляді справи про адмінправопорушення можуть брати участь адвокат, інший фахівець у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи. Ці особи мають право знайомитися з матеріалами справи; заявляти клопотання; за дорученням особи, яка його запросила, від її імені подавати скарги на рішення органу (посадової особи), який розглядає справу, а також мають інші права, передбачені законами України.

Діючими нормами КУпАП не передбачена можливість складання окремих процесуальних документів щодо вирішення питання про допуск або не допуск захисника у справах про адмінправопорушення.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 59 Конституції України, кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Пункт 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень ст. 59 Конституції України, ст. 44 КПК України, ст. ст. 268, 271 КУпАП (справа про право вільного вибору захисника) від 16.11.2000 р. № 13-рп/2000, положення ч.1 ст. 59 Конституції України про те, що «кожен є вільним у виборі захисника своїх прав», в аспекті конституційного звернення громадянина ОСОБА_3 треба розуміти як конституційне право підозрюваного, обвинуваченого і підсудного при захисті від обвинувачення та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, з метою отримання правової допомоги вибирати захисником своїх прав особу, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, тому доводи апеляційної скарги про те, що судом не постановлено письмової ухвали з мотивами відмови для участі у справі фахівця в галузі права ОСОБА_2 є необґрунтованими.

Фахівець в галузі права ОСОБА_2 був присутнім разом зі ОСОБА_1 в судовому засіданні, подавав клопотання та заяви суду.

Крім того, також необґрунтованими є доводи апеляційної скарги про те, що суд не взяв до уваги вирок Соснівського райсуду від 5.09.2023 р. за ч. 1 ст. 309 КК України відносно ОСОБА_1 , яким встановлено, що 31.07.2023 р. о 17:54 год. в автомобілі ОСОБА_1 були виявлені наркотики, однак у зазначеному вироку відсутні відомості про перебування останнього в стані наркотичного сп`яніння, що є виправдувальним фактом. З огляду на те, що відповідно до протоколу про адмінправопорушення та судовим рішенням встановлено, що поліцейські встановили у водія ОСОБА_1 наявність ознак наркотичного сп`яніння і на цій підставі запропонували йому пройти огляд у на стан сп`яніння в медичному закладі, але він відмовився, що є складом відповідного адмінправопорушення. Факту наявності стану наркотичного сп`яніння у ОСОБА_1 в межах справи про адмінправопорушення ніхто взагалі не встановлював і це не є необхідним. Таким чином, посилання апелянта на фактичні відомості, які викладені у вироку, ніяким чином не впливають на законність оскаржуваного судового рішення.

Категоричне невизнання ОСОБА_1 своєї вини суд першої інстанції розцінив як бажання уникнути відповідальності за вчинення даного правопорушення, оскільки обставини, які викладені в апеляційній скарзі, не спростовують факту керування транспортним засобом в з ознаками наркотичного сп`яніння, його відмови від проходження огляду в медичному закладі та не звільнять його від відповідальності за скоєне.

Стосовно доводів апеляції про те, що в матеріалах провадження відсутні докази перебування ОСОБА_1 в стані сп`яніння, то апеляційний суд виходить з того, що відповідно до вимог ст. ст. 130 та 266 КУпАП працівникам поліції цілком достатньо встановити (побачити, почути) наявність у водія ознак алкогольного чи наркотичного сп`яніння (а вони вказані у протоколі про адмінправопорушення та відповідають тим, які перелічені в Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 9.11.2015 р. № 1452/735) та на цій підставі провести огляд водія на стан сп`яніння. Водій за наявності таких обставин зобов`язаний пройти огляд, цей обов`язок покладений на нього п. 2.5 ПДР України. Ніякі обставини чи причини не звільняють водія від проходження такого огляду, відмова від проходження огляду має наслідком адмінвідповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. За таких обставин докази перебування в стані сп`яніння для правильного розгляду справи не потрібні.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королвства» від 29.06.2007 р. Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що матеріали справи не містять жодних даних про можливу необ`єктивність чи упередженість судді, яка визнала ОСОБА_1 винним у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, ні правопорушник, ні фахівець в галузі права ОСОБА_2 відповідних даних апеляційному суду не надали. В справі не встановлено існування будь-яких позапроцесуальних зв`язків судді першої інстанції зі службовими особами, які направили суду матеріали справи про адмінправопорушення стосовно ОСОБА_1 та/або були заінтересовані в її результатах. Поведінка судді першої інстанції при розгляді справи не дає суду апеляційної інстанції підстав для сумніву в об`єктивності судді, натомість матеріали справи, а саме заява ОСОБА_1 про відвід судді Проньки В.В. (а. пр. 14-16), вимога ОСОБА_1 та ОСОБА_2 забезпечення самовідводу судді Кончини О.І. (а. пр. 23-27), тези апеляційної скарги, як наприклад, цитати «антидержавна діяльність судді Пронька В.В.», «злодіяння судді Пронька В.В.», «відмивання поліцейського фальсифікату», «зловживання та злодіяння вчинені суддею Пронька В.В.», «суддя Пронька В.В. вчинила авантюру», «суддя Пронька В.В. приховала, а до цього замовчала виправдувальний доказ» можуть свідчити не лише про неповагу до суду, а і про втручання в діяльність судді або тиск на суддю, що є неприпустимим зі сторони учасника у справі та має ознаки намагання спаплюжити репутацію судді.

Європейський суд з прав людини зазначав, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для то-го, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» від 9.07.1997 р.). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії» від 20.05.2010 р.).

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції виніс незаконну постанову щодо нього у зв`язку з порушеннями норм матеріального і процесуального права є необґрунтованими та спростовуються дослідженими та наведеними в постанові суду першої інстанції доказами.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду з приводу того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП доведена сукупністю доказів, оскільки вони є логічними, послідовними та узгоджуються з іншими матеріалами провадження.

Таким чином, з урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги по суті немає, а постанова суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і скасуванню або зміні не підлягає.

Будь-які докази відсутності вини водія ОСОБА_1 у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, в матеріалах справи відсутні і правопорушником або його захисником суду апеляційної інстанції не надані.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності оскаржуваної постанови та наявності підстав для закриття провадження у справі, про що йдеться в апеляційній скарзі, в ході апеляційного розгляду, не встановлено.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Соснівського райсуду м. Черкаси від 21.12.2023 р., якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Белах А.