ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2024 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Губської Я.В.,

за участі прокурора - Курченко І.Г.,

особи, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 ,

захисників - адвокатів Корневої О.С., Прокопенко М.І.,

розглянувши адміністративний матеріал про притягнення до адміністративної відповідальності який надійшов з Департаменту стратегічних розслідувань 7-е управління (з обслуговування Харківської області) Національної поліції України, відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, громадянина України, працюючого ректором Харківської державної академії дизайну і мистецтв, мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.ч. 1,2 ст. 172-7 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

15.11.2023 року до Київського районного суду м. Харкова надійшли матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 та ч.2 статті 172-7 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення № 890 від 14.11.2023, ОСОБА_1 , будучи ректором Харківської державної академії дизайну і мистецтв, являючись згідно з п. п. а п. 2 ч. 1 ст. З Закону № 1700-VII суб`єктом, на якого поширюється дія вказаного Закону, діючи умисно, на власну користь, усупереч службовим повноваженням, маючи приватний інтерес у вигляді прагнення відмовити у наданні стосовно себе запитуваної інформації та копій документів, з метою уникнення перевірки дотримання ним вимог Закону України «Про запобігання корупції», а також уникнення притягнення до адміністративної відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, у порушення вимог п.2 ч.1 ст.28 Закону № 1700-VII не повідомив безпосереднього керівника - Міністерство культури та інформаційної політики України у встановленому законом випадку та порядку про наявність у нього реального конфлікту інтересів під час отримання 06.10.2023 на підпис відповіді на лист 7-го управління (з обслуговування Харківської області) Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України (далі - Управління) від 03.10.2023 № 3409/55/119/01-2023, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-7 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення № 891 від 14.11.2023, ОСОБА_1 , будучи ректором Харківської державної академії дизайну і мистецтв, являючись згідно з п. п. а п. 2 ч. 1 ст. З Закону № 1700-VII суб`єктом, на якого поширюється дія цього Закону, діючи умисно, на власну користь, усупереч службовим повноваженням, маючи приватний інтерес у вигляді прагнення відмовити у наданні стосовно себе запитуваної інформації та копій документів, з метою уникнення перевірки дотримання ним вимог Закону України «Про запобігання корупції», а також уникнення притягнення до адміністративної відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, у порушення вимог п. З ч. 1 ст. 28 Закону № 1700-VII прийняв рішення про відмову в наданні 7-му управління (з обслуговування Харківської області) Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України (далі - Управління) інформації та копій документів стосовно себе і вчинив дії шляхом підписання відповідного листа від 06.10.2023 № 39-569, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Постановою від 19.01.2024 року було об`єднані в одне провадження справа №953/11276/23 про притягнення ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-7 КУпАП та справа №953/11275/23 про притягнення ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.172-7 КУпАП, присвоєний об`єднаній справі номер №953/11275/23.

В судовому засіданні прокурор просив притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1, ч.2 статті 172-7 КУпАП.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечував свою винуватість у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1, ч.2 ст.172-7 КУпАП, та просив закрити провадження в адміністративній справі за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Адвокати підтримали позицію ОСОБА_1 та просили закрити провадження у зв*язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення за ч.1, ч.2 ст.172-7 КУпАП, надали письмові заперечення.

Суд, вислухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, думку прокурора, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбаченого ч.1 ст. 172 7, ч.2 ст. 172-7 КУпАП, виходячи з наступного.

Стаття 129 Конституції України передбачає, що розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведеності перед судом їх переконливості.

Стаття 245 КУпАП передбачає, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Судом встановлено, що відповідно до п. 1.6 р.1 Статуту Харківської державної академії дизайну і мистецтв, затвердженого наказом Міністерства культури та інформаційної політики України від 14.05.2020, Академія є юридичною особою, права і обов`язки якої набувають з дня її державної реєстрації, здійснює свою діяльність на основі й відповідно до Конституції України, правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, Кабінету Міністрів.

Наказом Міністерства культури та інформаційної політики України від 27.01.2021 № 25-к ОСОБА_1 з 27.01.2021 призначено на посаду ректора Академії.

Згідно матеріалів справи, Департаментом стратегічних розслідувань 7-е управління (з обслуговування Харківської області) Національної поліції України, з посиланням на вимоги ст. 36 Закону України «Про Національну поліцію» та наявність повідомлення НАЗК щодо можливого порушення вимог та обмежень Закону України «Про запобігання корупції», на ім*я ректора Харківської державної академії дизайну і мистецтв ОСОБА_2 направлено лист від 03.10.2023 № 3409/55/119/01-2023 про надання інформації та копій відповідних документів, а саме: Положення (статуї) Академії; Наказ на призначення ректора ОСОБА_1 ; Контракт Соболева О.В.; Посадові обов`язки, ОСОБА_1 ; Ознайомлення з антикорупційним законодавством ОСОБА_1 ; Положення про приймальну комісію ХДАДМ станом на 2023 рік; Наказ про склад приймальної комісії ХДАДМ у 2022 та 2023 років; Правила прийому до ХДАДМ станом на 2023 рік; Рішення приймальної комісії від 22.08.2023 Протокол № 14, Наказ № 301-ОС від 29.08.2023 року; Копію розрахункових листів ОСОБА_1 за період з 01.11.2021 по теперішній час; Повну інформацію про займану посаду (контактний номер телефону); Накази (доповідні записки тощо) на преміювання в період з 01.11.2021 року по теперішній час ОСОБА_1 ; Положення про преміювання, Колективний договір які діяли станом з 2021 року по теперішній час; Чи надходили повідомлення про конфлікт інтересів від ОСОБА_1 за вказаний період. Інформацію чи працюють близькі особи в Академії ОСОБА_1 , якщо так то хто саме; звернення ректора ХДАДМ ОСОБА_1 з приводу дозволу мати навчальне навантаження на умовах погодинної оплати в період з 01.11.2021 по теперішній час; накази/розпорядження/відповідь на вище зазначені звернення з приводу дозволу мати навчальне навантаження на умовах погодинної оплати в період з 01.11.2021 по теперішній час.; чи дозволено у ХДАДМ внутрішнє сумісництво на 0,5 чи 0,25 ставки навчального навантаження у проректорів чи ректора учбового закладу.

За представленими матеріалами, даний лист надійшов до Харківської державної академії дизайну і мистецтв 04.10.2023 року, та була надана резолюція працівникам ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 надати інформацію.

04.10.2023 року начальником відділу договірно-правового забезпечення Харківської державної академії дизайну і мистецтв ОСОБА_3 на ім*я ректора ОСОБА_2 подано службове подання, в якому вказано, що в запиті від 03.10.2023 року зазначено вимогу надати низьку документів, які не стосуються саме ректора ХДАДМ, міститься прохання надати доступ до персональних даних інших людей (проректора, студентів), запит не в повній мірі відповідає закону, не вбачається в межах якого законодавства чи процесу діє орган Національної поліції, при наданні відповіді на запит може бути застосовано відповідальність за порушення законодавства про захист персональних даних, а тому пропонує уточнити в межах якого законодавства діють та повідомити 7 управління Департаменту стратегічних розслідувань про ці обставини.

Листом за №39-569 від 06.10.2023 року на ім*я начальника Департаменту стратегічних розслідувань 7-е управління (з обслуговування Харківської області) Національної поліції України надано відповідь на запит від 03.10.2023 № 3409/55/119/01-2023 за підписом ректора Харківської державної академії дизайну і мистецтв ОСОБА_2 , з відміткою про підготовку проекту відповіді ОСОБА_7 .

Згідно цієї відповіді від 06.10.2023 року вказується, що в запиті від 03.10.2023 року є вимога про надання певного переліку документів стосовно ректора та проректорів ХДАДМ, які стосуються різних сфер діяльності зазначених працівників, а тому проаналізувавши запит на предмет додержання законодавства, зазначають, що він не в повній мірі відповідає чинному законодавству, а також несе корупційні індикатори та ризики, що мають бути усунені. У відповіді на запит зазначено, що в ньому не наведено мету запиту та чіткий перелік питань щодо перевірки тих чи інших обставин, вказується, що здійснюється перевірка на запит НАЗК, однак не вказується чіткий перелік посилань НАЗК, які вказують на порушення з боку ректора антикорупційного законодавства. Зазначається у відповіді, що є посилання на можливі порушення ректором законодавства, однак запитується інформація і щодо заступників ректора, що виходить за рамки запиту та може протиправно використовуватись іншими особам. Зазначено у відповіді, що оформлення належного запиту дозволить уникнути корупційних ризиків та налагодити співпрацю в установленому законом порядку та Харківська державна академія дизайну і мистецтв не заперечує проти надання будь-якої інформації, а також будь-якої співпраці у відповідності до закону та у спосіб, передбачений законом.

Як вбачається з наданих документів, в подальшому 30.10.2023 року Департаментом стратегічних розслідувань 7-е управління (з обслуговування Харківської області) Національної поліції України направлено на адресу ректора Харківської державної академії дизайну і мистецтв ОСОБА_2 ідентичні за змістом 3 запиту за №№ 3809/55/119/01-23, 3810/55/119/01-23, 3811/55/119/01-23, на які 02.11.2023 року ректором Харківської державної академії дизайну і мистецтв надано відповідь за №39-630. Та 14.11.2023 року також Департаментом стратегічних розслідувань 7-е управління (з обслуговування Харківської області) Національної поліції України направлено на адресу ректора Харківської державної академії дизайну і мистецтв ОСОБА_2 аналогічний за змістом лист №4028/55/119/01-2023 та листом від 17.11.2023 року за №01-665 надано відповідь.

Відповідно до протоколів про адміністративне правопорушення №№ 890,891 від 14.11.2023 року, які складені оперуповноваженим Департаменту стратегічних розслідувань 7-е управління (з обслуговування Харківської області) Національної поліції України, ОСОБА_1 діючи умисно, на власну користь, усупереч службовим повноваженням, маючи приватний інтерес у вигляді прагнення відмовити у наданні стосовно себе запитуваної інформації та копій документів, з метою уникнення перевірки дотримання ним вимог Закону України «Про запобігання корупції», а також уникнення притягнення до адміністративної відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, у порушення вимог п.2 ч.1 ст.28 Закону № 1700-VII не повідомив безпосереднього керівника - Міністерство культури та інформаційної політики України у встановленому законом випадку та порядку про наявність у нього реального конфлікту інтересів під час отримання 06.10.2023 на підпис відповіді на лист 7-го управління (з обслуговування Харківської області) Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України (далі - Управління) від 03.10.2023 № 3409/55/119/01-2023 та прийняв рішення про відмову в наданні інформації та копій документів стосовно себе і вчинив дії шляхом підписання відповідного листа від 06.10.2023 № 39-569, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1, ч.2 ст. 172-7 КУпАП.

Статтею 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлена відповідальність за порушення вимог щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, зокрема: частиною 1 статті 172-7 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів; частиною 2 статті 172-7 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за вчинення дій, які полягають у вчиненні особою дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.І ст.172- 7 КУпАП, полягає у неповідомленні особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172- 7 КУпАП, полягає у вчиненні дій чи прийнятті рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Згідно з приміткою 2 до ст. 172-7 КУпАП під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

Аналогічне визначення реального конфлікту міститься у ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції».

Згідно ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Підставою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях складу адміністративного правопорушення. Склад правопорушення це сукупність названих у законі ознак, за наявності яких небезпечне і шкідливе діяння визнається конкретним правопорушенням. Такі ознаки мають об`єктивний і суб`єктивний характер. Тобто при складанні протоколів про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, повинні бути враховані ознаки складу правопорушення та відповідати диспозиції статті до якої притягується, особа за корупційне порушення. У іншому випадку відсутність однієї із ознак складу правопорушення виключає можливість притягнення особи до відповідальності.

Статтею 1 Закону України «Про запобігання корупції» правопорушення пов`язане з корупцією це діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч.І ст.З Закону, за яке Законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну чи цивільно-правову відповідальність.

В примітці до вказаної статті та п.11 статті 1 Закону України «Про запобігання корупції» зазначено, що під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або вчинення чи не вчинення дій під час виконання повноважень.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про запобігання корупції», приватний інтерес - це будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Виходячи із системного аналізу вказаних термінів, для встановлення факту реального конфлікту інтересів необхідно чітко установити, що: а) приватний інтерес наявний, б) він суперечить службовим чи представницьким повноваженням, в) така суперечність реально впливає на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій.

Для встановлення наявності факту прийняття рішення в умовах реального конфлікту інтересів, у тому числі і для кваліфікації рішення як такого, що прийняте в умовах реального конфлікту інтересів, необхідно також встановити наявність обов`язкової сукупності відповідних юридичних фактів: 1) наявність факту приватного інтересу, який має бути чітко сформульований (артикульований) та визначений; 2) наявність факту суперечності між приватним інтересом і службовими чи представницькими повноваженнями із зазначенням того, у чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення; 3) наявність повноважень на прийняття рішення; 4) наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об`єктивність або неупередженість рішення.

Без наявності хоча б одного із зазначених фактів із цієї сукупності, реальний конфлікт інтересів не виникає, а тому встановлення таких обставин в обов`язковому порядку має бути відображено як у протоколі про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, так і у судовому рішенні.

Отже, конфлікт інтересів повинен бути реальним (очевидним) і передбачуваним. Конфлікт інтересів має місце тоді, коли вказана суперечність фактично вплинула чи могла вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих особі службових повноважень.

За змістом ст.172-7 КУпАП особистий інтерес - це користь, вигода яка стосується (або цікавить) особи, і які вона бажає отримати для себе особисто або близьких осіб.

Статтею 28 «Запобігання та врегулювання конфлікту інтересів» цього Закону передбачено, що особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані: 1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; 2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; 3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; 4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Обов`язковою умовою складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 та ч.2 статті 172-7 КУпАП, є наявність реального конфлікту інтересів як суперечності між приватним інтересом особи та його службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність прийняття цією особою рішень, вчинення чи не вчинення дій на відповідній посаді.

Згідно п.3 роз`яснень Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією» №223-943/0/4-17 від 22.05.2017, для встановлення реального конфлікту інтересів недостатньо констатувати існування приватного інтересу, який потенційно може вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішення, а слід безпосередньо встановити, що по-перше, приватний інтерес наявний, по-друге, він суперечить службовим чи представницьким повноваженням, по-третє, така суперечність не може впливати, а реально впливає на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішення чи вчинення дій. Отже, конфлікт інтересів відповідно до Закону України «Про запобігання корупції» має місце у випадках, коли приватний інтерес особи впливає або суперечить об`єктивності чи неупередженості при прийнятті нею рішень.

Аналіз термінів «потенційний інтерес» та «реальний інтерес», які містяться у ч. 1 ст. 1 Закону, з урахуванням висновку науково-правової експертизи Ради науково-правових експертиз при Інституті держави і права ім. В. М. Корецького НАН України від 29 квітня 2016 року № 126/50-е, виконаного на замовлення адвоката Ульянова Р. А., щодо законодавства про боротьбу з корупцією дає можливість констатувати, що потенційний конфлікт інтересів відрізняється від реального тим, що при потенційному конфлікті встановлюється лише наявність, існування приватного інтересу особи.., що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, тоді як при реальному конфлікті інтересів існуюча суперечність між наявним приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями безпосередньо впливає (вплинула) на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень. Крім того, це також визначає ступінь впливу цієї суперечності на прийняття рішення чи вчинення дії, який повинен мати об`єктивний вираз, а також часовий взаємозв`язок між прийняттям рішення та наявністю певних ознак, що мають місце при цьому.

Тобто відмінність між цими поняттями полягає в тому, що для встановлення факту реального конфлікту інтересів недостатньо констатувати існування приватного інтересу, який потенційно може вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, а слід безпосередньо встановити, що, по-перше, приватний інтерес наявний, по-друге, він суперечить службовим чи представницьким повноваженням, а по-третє, така суперечність не може вплинути, а реально впливає на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій.

Таким чином, для встановлення наявності факту прийняття рішення, вчинення чи невчинення дії в умовах реального конфлікту інтересів та розмежування реального і потенційного конфлікту інтересів особа, яка здійснює правозастосовну діяльність, для кваліфікації рішення як такого, що прийняте в умовах реального конфлікту інтересів, має встановити наявність обов`язкової сукупності таких юридичних фактів, як:

1) наявність у правопорушника факту приватного інтересу, який має бути чітко сформульований (артикульований) та визначений;

2) наявність факту суперечності між приватним інтересом і службовими чи представницькими повноваженнями із зазначенням того, в чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення. …;

3) наявність повноважень на прийняття рішення. …;

4) наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об`єктивність або неупередженість рішення. Беручи до уваги визначення поняття «реальний конфлікт інтересів», згідно з яким він можливий при прийнятті рішення, а також роль окремої особи при прийнятті рішення колегіальним органом, можемо констатувати, що голосування окремою особою само по собі не може створювати безпосередній причинно-наслідковий зв`язок між її діями та юридичними наслідками у формі прийнятого рішення колегіальним органом (наприклад, зборами суддів відповідного суду). Те саме стосується й осіб, які здійснюють представницькі повноваження. Згідно з п. З ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» утворення виконавчого комітету ради, визначення його чисельності, затвердження персонального.

Аналогічні роз?яснення надані в Інформаційному листі "Про запобігання та врегулювання конфлікту інтересів в системі МВС", в якому зазначено, що для віднесення конфлікту інтересів до «реального» слід довести, що приватний інтерес уже певним чином впливає чи вплинув на об`єктивність та неупередженість прийняття рішень.

Дослідивши всі надані до суду докази, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст. 172-7 КУпАП за обставин, які викладені у пртооклах про адміністративне правопорушення від 14.11.2023 року.

Так, дані висновки підтверджуються тим, що при наданні відповіді на лист 7-го управління Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 03.10.2023 № 3409/55/119/01-2023, який адресований Ректору Харківської державної академії дизайну і мистецтв, ОСОБА_1 , виконуючи свої посадові обов`язки, покладені на нього Статутом Харківської державної академії дизайну і мистецтв, діяв як представник Академії у відносинах з державними органами, місцевим самоврядуванням, юридичними та фізичними особами, і після надання роз*яснень начальника відділу договірно-правового забезпечення, надав відповідь, без порушення та поширення конфіденційної інформації з порушенням вимог чинного законодавства, відповідно до пункту 2.4.23 Контракту №739 від 27.01.2021 щодо забезпечення захисту конфеденційної інформації.

Суд враховує, що фактично ОСОБА_1 надав відповідь на запит від 03.10.2023 року та зазначив, що вказана у запиті інформація є неповною, за відсутності даних про наявність порушень Закону України «Про запобігання корупції», не конкретизована, стосується різних сфер діяльності, як Академії, так і його особисто, стосується не тільки його, а і інших осіб, просив конкретизувати запит відповідно до вимог чинного законодавства, з посиланням на порушення Закону України «Про запобігання корупції», та вказував про надання будь-якої інформації на запит у відповідності до закону та у спосіб, передбачений законом.

Всі ці встановлені судом обставини спростовують висновки, викладені у протоколах від 14.11.2023 року, що ОСОБА_1 діючи умисно, на власну користь, усупереч службовим повноваженням, маючи приватний інтерес у вигляді прагнення відмовити у наданні стосовно себе запитуваної інформації та копій документів, з метою уникнення перевірки дотримання ним вимог Закону України «Про запобігання корупції», а також уникнення притягнення до адміністративної відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, у порушення вимог п.2 ч.1 ст.28 Закону № 1700-VII, не надав відповіді на запит від 03.10.2023 року та не повідомив безпосереднього керівника - Міністерство культури та інформаційної політики України у встановленому законом випадку та порядку про наявність у нього реального конфлікту інтересів під час отримання 06.10.2023 відповіді.

Наявність приватного інтересу та реального конфлікту інтересів в діях ОСОБА_1 під час надання відповіді 06.10.2023 року судом не вбачається та не доведено під час судового розгляду.

Факт суперечності між приватним інтересом і службовими чи представницькими повноваженнями відсутній.

Наведене також підтверджує відсутність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об`єктивність або неупередженість рішення.

Суд погоджується з доводами захисту, що при узгодженні відповіді ОСОБА_1 керувався саме неточністю або необґрунтованістю запиту на адресу керівника підприємства, а не його відношенням безпосередньо до нього особисто, про що і було надано відповідь.

Також, суд погоджується з доводами захисту про те, що у запиті міститься посилання на перевірку НАЗК, однак не вказано які саме порушення антикорупційного законодавства підлягають перевірці, що також розцінюється некоректним у запиті та позбавляє особу надати свої пояснення або документи відповідно до вимог чинного законодавства, без його порушень, в межах своїх повноважень, в тому числі і як керівник стосовно інших осіб.

Крім того, зазначаючи в протоколах, про наявність умислу в діях ОСОБА_1 на власну користь, особою, яка склала протокол не конкретизовано в чому полягає умисел ОСОБА_1 згідно вимог ст. 172-7 КУпАП.

Суб`єктивна сторона правопорушення, передбачена ч.1 та ч.2 ст.172-7 КУпАП характеризується наявністю вини у формі прямого умислу.

Відповідно до ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Суб`єктивну сторона у формі прямого умислу, має розкривати можливість та прагнення вчинити правопорушення, з огляду на інтелектуальну та вольову ознаки.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідь на запит від 03.10.2023 № 3409/55/119/01-2023 була підготовлено юрисконсультом і вона була направлена не на відмову у наданні документів, а на їх надання на належним чином оформлений запит. І це виключає наявність умислу на вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Згідно положень Закону України "Про запобігання корупції", суб`єктивна сторона як корупційного правопорушення, так і правопорушення, пов`язаного з корупцією, характеризується тим, що воно вчиняється лише з корисливих спонукань, і особа, яка вчинила таке корупційне діяння, усвідомлює, що вона незаконно використовує свої службові повноваження та незаконно одержує у зв`язку з цим певні матеріальні блага.

З наведеного, навіть при наявності суперечності між особистими інтересами та службовими повноваженнями, обов`язковим є встановлення можливості впливу такої суперечності на об`єктивність або упередженість прийняття рішень, а також на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих службових повноважень. При цьому, якщо мова йде про конфлікт інтересів, то він повинен бути реальним (очевидним) і передбачуваним.

Тобто, конфлікт інтересів має місце тоді, коли вказана суперечність фактично вплинула чи могла вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих особі службових повноважень.

Методичні рекомендації НАЗК від 12.10.2022 №13 «Щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, дотримання обмежень щодо запобігання корупції», відповідно до яких що приватний інтерес може впливати на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, вчинення чи не вчинення дій лише під час реалізації службових/представницьких повноважень, що є дискреційними.

Дискреція це можливість діяти на власний розсуд обираючи з декількох різних варіантів дій, рішень, в тому числі визначаючи собі особисто розмір премії. Надбавок. Тощо. Приватний інтерес при реалізації цього повноваження стосовно себе пов`язаний з можливістю впливу на становлення собі стимулюючих виплат.

При цьому у описаних в протоколах ситуаціях посадова особа позбавлена дискреційних повноважень, оскільки за відсутності відповіді, яка задовольнить 7-ме управління (з обслуговування Харківської області) Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, така відповідь прирівнюється правоохоронним органом до рішення прийнятого в умовах реального конфлікту інтересів.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

Також суд враховує, що в подальшому ОСОБА_1 17.11.2023 року була надана інформація на запити Департаменту стратегічних розслідувань Національної Поліції і працівниками Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України так і не було виявлено адміністративного правопорушення за порушення антикорупційного законодавства та складено протоколи. Відсутні такі відомості і стосовно складення НАЗК будь-яких протоколів відносно ОСОБА_1 за обставин, викладених у запитах або повідомленнях.

Все це вищенаведене свідчить про відсутність в діях ОСОБА_1 реального конфлікту інтересів та умислу на вчинення дій та прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів, що свідчить про відсутність складів адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП.

Відповідно до вимог ст.10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

У розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, притягнення особи до адміністративної відповідальності розцінюється як «кримінальне обвинувачення», оскільки адміністративні правопорушення мають ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції.

Згідно ч. 2 ст. 6 Конвенції кожен обвинувачений у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року №23- рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям ЄСПЛ.

У своєму рішенні у справі «Аллене де Рібемон проти Франції» від 10.02.1995 ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин. ЄСПЛ підкреслює, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

В рішенні від 21.07.2011 у справі «Коробов проти України» ЄСПЛ висловив позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту. Тобто таких, які не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».

Принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що особа відносно якої складено протокол вчинила правопорушення, яке йому ставиться у провину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь який сумнів має тлумачитись на користь особи стосовно якої вирішується питання про притягнення до відповідальності.

Відповідно до положень статті 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і вчинене саме особою стосовно якої складено протокол про правопорушення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії відображеній у протоколі, як суть правопорушення. Наявність таких обставин, яким версія правоохоронного органу не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною у інкримінованих діях.

ЄСПЛ у своїх рішеннях «Малофеєва проти Росії» та «Карелін проти Росії» відзначив, що у випадку, коли викладена у протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її.

В рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Згідно ст. 280 КУпАП орган /посадова особа/ при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

При цьому суд зауважує, що відповідно до ч.2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення.

Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вказує, що ним було зазначено про незгоду з протоколом про адміністративне правопорушення відносно нього та про надання пояснення на протокол протягом 3 днів, тобто до 17.11.2023 року. Зазначене підтверджується і додатками, які надані до суду разом з протоколом. (а.с. 55).

ОСОБА_1 у межах зазначеного строку подав пояснення на протоколи, однак справа 15.11.2023 року вже була передана до суду, тим самим фактично обмежено право ОСОБА_1 скористатися своїм правом на надання пояснення на протоколи про адміністративне правопорушення та визнаються судом як порушенням процедури складення протоколу про адміністративне правопорушення та права на захист особи від обвинувачення.

Отже, дослідженими по справі доказами не підтверджено наявність приватного інтересу в діях ОСОБА_1 під час виконання ним своїх службових обов*язків щодо складання відповіді на запит та не повідомлення про наявність реального конфлікту інтересів за обставин, що вказані у протоколах, не доведений умисел на вчинення таких дій, є порушення процедури складення протоколу про адміністративне правопорушення, а тому, враховуючи всі ці обставини суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адмінправопорушення, передбаченого ч.1, ч.2 статті 172-7 КУпАП за протоколами, які є предметом судового розгляду.

Суд також враховує надані додатково відомості про отримання листа з НАЗК 19.09.2023 року Національною поліцією щодо можливого вчинення ОСОБА_1 правопорушення, пов*язаного з корупцією, для розгляду та вжиття заходів згідно з законодавством, однак дані відомості не спростовують висновків суду за протоколами, які складені відносно ОСОБА_1 14.11.2023 року за обставинами, які викладені у цих протоколах.

Згідно ч.1 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом

Відповідно до ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 172-7, 245-247, 251-252, 268, 278-280, 284, 294 КУпАП, -

УХВАЛИВ:

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ч 1 ст.172-7 КУпАП та ч.2 ст.172-7 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя - Я.В.Губська