Справа № 504/2101/23
Номер провадження 3/504/14/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2024смт.Доброслав

Суддя Комінтернівського районного суду Одеської області Жовтан П.В., розглянувши матеріали, які надійшли з СПД №1 ВП №4 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області, про притягнення до адміністративної відповідальності відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, тимчасово непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчення водія НОМЕР_1 від 18.09.2007р.

за ст.130 ч.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

04.05.2023р. інспектором РПП СПД №1 ВП №4 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області Федоровим Р.Р. був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №321385, згідно якого 04.05.2023р. о 13:35 год. за адресою: Одеська область Одеський район а/д Т1606, 34 км., «Южне-Одеса», ОСОБА_1 керував автомобілем «Volkswagen Passat» н/з НОМЕР_2 з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: виражене тремтіння пальців рук, порушення мови. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків. Такими діями ОСОБА_1 порушив п.2.5 «Правил дорожнього руху України», затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 року, відповідальність за що передбачено ч.2 ст.130 КУпАП.

25.05.2023р. матеріали вказаної справи про адміністративне правопорушення надійшли до Комінтернівського районного суду Одеської області та розподілені судді Сафаровій А.Ф.

Постановою судді Комінтернівського районного суду Одеської області Сафарової А.Ф. від 30.05.2023р. матеріали справи повернуто до СПД №1 ВП №4 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області для належного оформлення, оскільки на час передачі справи до суду у наданих матеріалах відсутні докази повторності вчинення правопорушення, а саме відомості про накладення адміністративного стягнення протягом року за вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

17.07.2023р. матеріали вказаної справи про адміністративне правопорушення надійшли до Комінтернівського районного суду Одеської області та розподілені судді Жовтан П.В.

На виконання постанови судді Сафарової А.Ф. від 30.05.2023р. інспектором РПП СПД №1 ВП №4 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області Федоровим Р.Р. був складений рапорт, з якого вбачається, що ОСОБА_1 оскаржив постанову суду про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, йому було поновлено строки апеляційного оскарження та постановою Миколаївського апеляційного суду від 09.06.2023р. скасовано постанову Заводського районного суду м.Миколаєва від 25.10.2022р., якою ОСОБА_1 раніше притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, провадження у справі закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. На підставі викладеного, інспектор РПП СПД №1 ВП №4 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області Федоров Р.Р. просив розглянути його протокол ААД №321385 як такий, що складений за ч.1 ст.130 КУпАП.

26.10.2023р. до суду надійшли письмові пояснення ОСОБА_1 , в яких останній вказав, що ніколи не вживав заборонених препаратів, медикаментів, наркотичних засобів чи будь-чого іншого. Поліцейський, який склав протокол, будь-якого огляду на предмет виявлення у нього можливих ознак сп`яніння не проводив. Поліцейський повідомив про те, що в нього начебто тремтять пальці рук, нащо він одразу витягнув руки вперед та показав поліцейському при свідках, які зазначені в протоколі, що в пальці рук в нього не тремтять, а твердження поліцейського є безпідставним. Після того як він показав пальці на витягнутих перед собою руках, які зовсім не тремтіли, поліцейський повідомив, що в будь-якому разі має скласти відносно нього протокол. На його заперечення, поліцейський запевнив його, що вони знаходяться біля блокпосту та в нього буде вилучений транспортний засіб на користь військових. Письмові пояснення двох свідків, які наявні в матеріалах справи, написані поліцейськими на власний розсуд. Свідки, які зазначені в протоколі, дві дівчини ОСОБА_2 , їхали разом із ним в м.Одесу та жодних ознак сп`яніння в нього не виявляли. Після складання протоколу, він разом зі свідками поїхали далі в м.Одесу. По дорозі в Одесу дівчата повідомили, що вони навіть не розуміли, що сталося та зовсім не читали пояснення, які їм надали поліцейські на підпис. Вважає відеозапис змонтованим та має як мінімум дві склейки. Згідно тамштампу відео знімалось в 13:28 год., а сам файл створено в 16:25 год., тобто відео, яке є в матеріалах справи, є не оригінальним. Значна частина відео взагалі відсутня. Поліцейські вирізали та не надали відео, де він прохав пройти огляд на місці зупинки та заперечував вигадані ознаки. Тобто поліцейські формально без підтвердження тих чи інших ознак запропонували проїхати в медзаклад, відповідне направлення в матеріалах справи відсутнє. Його не відсторонили від керування, а віддавши примірник протоколу, побажали йому та дівчатам (свідкам) щасливої дороги. На підставі викладеного, ОСОБА_1 просив закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутність складу адміністративного правопорушення.

ОСОБА_1 у призначені судові засідання не з`явився, про розгляд справи в суді був повідомлений належним чином, його інтереси при розгляді справи в судових засіданнях представляв адвокат Пірог С.В.

У відповідності до положень ст. 268 КУпАП, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП не є обов`язковою, тому враховуючи наведені положення, той факт, що права особи, що притягується до адміністративної відповідальності при розгляді справи за його відсутності, але за участі адвоката Пірог С.В. не будуть порушені, суд розглянув справу за наявними у матеріалах справи про адміністративне правопорушення доказами, за відсутності ОСОБА_1 .

Під час судового розгляду адвокат Пірог С.В. надав письмові заперечення, які фактично містять доводи, що є аналогічними тим, що вказані в письмових поясненнях ОСОБА_1 .

Крім того, 18.03.2024р. адвокат Пірог С.В. надав клопотання про направлення протоколу на доопрацювання, оскільки в КУпАП не передбачено повноважень суду щодо перекваліфікації протоколу, який складений іншим органом та направлений на розгляд саме за ч.2 ст.130 КУпАП, а також просив розглянути справу за відсутності нього та ОСОБА_1 .

Судом неодноразово було здійснено усі можливі заходи для виклику в судове засідання свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , однак до суду повернулися конверти з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», «за закінченням терміну зберігання», а також особи, яка склала протокол - інспектора РПП СПД №1 ВП №4 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області Федорова Р.Р. (відповідні листи про забезпечення явки були направленні на адресу СПД №1 ВП №4 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області та Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області, де наразі працює вказана особа), який в судові засідання не прибув, причину неявки суду не повідомив.

Враховуючи дію воєнного стану, а також те, що судом здійснено всі можливі заходи для виклику даних осіб, з метою розгляду справи в розумні строки, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до ч.1 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

За змістом ст.245 КУпАП, суд зобов`язаний всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, вирішити її у точній відповідності з законом.

Згідно ст.280 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст.ст.251, 252 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

По аналогії з ч.3 ст.337 КПК України, відповідно до якої з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження, оскільки КУпАП не містить відповідних норм, з врахуванням рапорту інспектора РПП СПД №1 ВП №4 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області Федорова Р.Р., суд, дослідивши і проаналізувавши докази по справі вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, доведена та підтверджується наступними матеріалами:

- даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №321385 від 04.05.2023р.;

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_3 від 04.05.2023р., з яких вбачається, що їх залучили в якості свідків з приводу того, що працівники поліції зупинили гр-н. ОСОБА_1 , який керував автомобілем «Volkswagen Passat» н/з НОМЕР_2 із явними ознаками наркотичного сп`яніння (виражене тремтіння пальців рук, порушення мови). Останній відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі в їх присутності. Пояснення містять власноручний напис свідків: «З моїх слів записано вірно, мною прочитано», дату та підпис.

- відеозаписом, долученим до матеріалів справи та дослідженим в судовому засіданні, яким підтверджено факти викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, а саме те, що ОСОБА_1 чітко відмовився від проходження огляду в установленому законом порядку в присутності двох свідків;

Так, частиною 1 ст.130 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п.п. 2, 4 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Під час перегляду відеозапису, суд прийшов до висновку, що у стороннього спостерігача дійсно могли виникнути об`єктивні підстави вважати, що ОСОБА_1 перебуває у стані наркотичного сп`яніння.

Згідно п.12 Розділу ІІ Інструкції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Відповідно до п. 2.5 «Правил дорожнього руху», водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 ставиться у провину порушення саме п.2.5 ПДР (відмова від проходження огляду), тобто те, що на пропозицію співробітників поліції пройти огляд на стан сп`яніння за процедурою та порядком, визначеним законом останній відмовився, що знайшло своє об`єктивне підтвердження в судовому засіданні.

В своїх письмових поясненнях ОСОБА_1 не спростовував того, що саме він керував автомобілем та те, що він відмовився від проходження відповідного огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі, що також вбачається з письмових пояснень свідків та відеозапису, досліджених судом.

Доводи ОСОБА_1 та його представника, зазначені ними у письмових поясненнях та клопотанні про закриття провадження у справі, на думку суду, є способом захисту, обумовленим прагненням ОСОБА_1 уникнути відповідальності.

Відсутність в матеріалах справи копії направлення на огляд в медичний заклад та доказів відсторонення від керування жодним чином не спростовує винуватість ОСОБА_1 у вчиненні зазначеного правопорушення.

Доводи ОСОБА_1 про те, що відеозапис є неповним не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки стороною захисту клопотань про призначення відповідної експертизи не заявлялося. Твердження ОСОБА_1 стосовно того, що частина розмови з поліцейськими була вирізана не знайшли свого підтвердження з підстав, описаних вище.

Також у суду відсутні жодні підстави не довіряти письмовим поясненням свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , які підтвердили обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення.

Решта доводів та заперечень висновків суду не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Таким чином, оскільки постановою Миколаївського апеляційного суду від 09.06.2023р. скасовано постанову Заводського районного суду м.Миколаєва від 25.10.2022р., якою ОСОБА_1 раніше притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, суд вважає, що у діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме: відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Крім того, вихід за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в протоколі, лише в частині зміни правової кваліфікації, якщо це покращує становище особи є доцільним з метою ухвалення справедливого судового рішення.

Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Суддя при накладенні стягнення враховує характер та суспільну небезпеку вчиненого правопорушення, особу ОСОБА_1 , ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Згідно п.1.10 «Правил дорожнього руху» України, водій особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 отримував посвідчення водія на керування транспортними засобами НОМЕР_1 від 18.09.2007р., отже суддя вважає необхідним застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування.

Згідно ст.40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні про адміністративне правопорушення сплачується у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення особою, на яку накладено стягнення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.23, 27, 30, 33-35, 40-1, 283, 284, 285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП. Накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що відповідає сумі 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування строком на 1 (один) рік.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір, ставка якого складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що відповідає сумі 605 грн. 60 коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її винесення та на неї може бути внесено подання прокурора у той же строк.

Суддя П. В. Жовтан