ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/590/24 Номер провадження 33/814/844/24Головуючий у 1-й інстанції Стрюк Л. І. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
Категорія: частина 5 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі:

судді Пікуля В.П.,

з секретарем Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє захисник адвокат Ярмольчук Віталій Сергійович,

на постанову судді Полтавського районного суду Полтавської області від 27 лютого 2024 року про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 5 статті 126 КУпАП,

стосовно: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваної постанови

Постановою судді Полтавського районного суду Полтавської області від 27 лютого 2024 року ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 126 КУпАП, піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 40800,00 грн з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 5 років та стягнуто на користь держави судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Згідно з постановою судді, ОСОБА_1 10 лютого 2024 року близько 13-31 год в с. Циганське Полтавського р-ну Полтавської обл., вул. Київська, 63, керував транспортним засобом Ford Scorpio, д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи права керування транспортними засобами.

Правопорушення вчинене повторно протягом року.

До адміністративної відповідальності притягувався постановою від 06 жовтня 2023 року за частиною 2 статті 126 КУпАП.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги статті 15 Закону України «Про дорожній рух» та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 5 статті 126 КУпАП.

Позиції осіб, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення

Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись із постановою судді Полтавського районного суду Полтавської області від 27 лютого 2024 року, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку.

У апеляційній скарзі вказує на порушення процесуальних та матеріальних норм чинного законодавства України при ухваленні оскаржуваного судового рішення, прохав скасувати постанову Полтавського районного суду Полтавської області від 27 лютого 2024 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною 5 статті 126 КУпАП та закрити провадження по справі на підставі пункту 4 статті 247 КУпАП.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на момент складення протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 був діючим військовослужбовцем і протокол відносно нього повинна була складати Військова служба правопорядку.

Зазначає, що керував автомобілем в стані крайньої необхідності, оскільки прямував до місця несення служби.

Також, в апеляційній скарзі ставиться питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Полтавського районного суду Полтавської області, який був пропущений з поважних причин.

Щодо явки та позиції учасників провадження в суді апеляційної інстанції

В судове засідання ОСОБА_1 та його захисник-адвокат Ярмольчук В.С. будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляд у справі в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомляли.

Мотиви суду

Щодо клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Полтавського районного суду Полтавської області від 27 лютого 2024 року.

У поданому клопотанні скаржник просить поновити строк на подачу апеляційної скарги, оскільки він не був присутнім при розгляді справи в суді першої інстанції, а дві попередні апеляційні скарги були повернуті з підстав недотримання вимог КУпАП.

Відповідно до частини 2 статті 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною 5 статті 7 та частиною 1 статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Враховуючи, що доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження про поважність причин пропуску строку не спростовуються матеріалами справи, тому строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин і його слід поновити.

Щодо оскарженої постанови

Згідно частини 7 статті 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 2.1 «а» Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Положеннями частини 4 статті 126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка позбавлена права керування транспортними засобами.

У частині 5 статті 126 КУпАП зазначено, що повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частинами 2 - 4 цієї статті, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

Відповідно до вимог статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статті 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Апеляційний суд зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те посадовою особою, як передбачено приписами статті 255 КУпАП, та відповідає вимогам статті 256 цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Вказані вимоги закону були виконані в повному обсязі.

Так, визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 126 КУпАП, суддя суду першої інстанції послався на сукупність доказів, які були досліджені у повному обсязі, зокрема: дані, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення, в постанові серії ААД №628947 від 10 лютого 2024 року, відеозаписі, постанові серії ЕАТ №7879954, якою ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 126 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 3400 грн.

Надавши оцінку зазначеним доказам, суддя дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 126 КУпАП, тобто керування транспортним засобом особою, яка не має права керування транспортними засобами вчинене повторно протягом року.

Із вказаним висновком судді місцевого суду погоджується й апеляційний суд.

Щодо інших доводів апеляційної скарги

Що ж стосується доводів особи, яка подала апеляційну скаргу щодо порушення під час складення протоколу про адміністративне правопорушення суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Так, відповідно до вимог частини 1 статті 15 КУпАП, військовослужбовці за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.

Ні в суді першої інстанції, ні до апеляційної скарги не додано жодних відомостей про те, що вказаний автомобіль у встановленому порядку був закріплений за відповідною військовою частиною і про те, що 10 лютого 2024 року ОСОБА_1 , керуючи автомобілем як водій, виконував обов`язки військової служби.

Отже, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які би давали підстави вважати, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом Збройних Сил України або інших військових формувань, або, як водій виконував обов`язки військової служби.

У пункті 1 частини 1 статті 255 КпАП України зазначено, що у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218 - 221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи органів Національної поліції (статті 126 КпАП України), у зв`язку з чим працівниками поліції правомірно складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .

Що стосується доводів апеляційної скарги про закриття справи у зв`язку із вчиненням дії ОСОБА_1 в стані крайньої необхідності, то на думку суду апеляційної інстанції, вони не є переконливими, з огляду на таке.

Відповідно до статті 17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Згідно статті 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Тобто, у разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.

Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам.

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

На підтвердження того, що ОСОБА_1 діяв в стані крайньої необхідності, до апеляційної скарги долучено не було.

Також, суд апеляційної інстанції зауважує, що, можливе, слідування до місця дислокації не підпадає під вимоги статті 18 КУпАП.

Отже, жодних об`єктивних даних, які б спростовували вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 126 КУпАП, матеріали справи не містять і в апеляційній скарзі не наведено.

Висновок суду

Враховуючи викладене, висновок судді суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та кваліфікація його дій за частиною 5 статті 126 КУпАП, тобто керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами вчинене повторно протягом року.

Стягнення накладене у відповідності з вимогами статті 33 КУпАП, у межах, установлених цим Кодексом, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеню його вини та майнового стану.

Судове рішення належним чином мотивоване і відповідає вимогам статті 283 КУпАП.

Порушень закону, які були б підставою для скасування постанови судді не встановлено.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтею 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_1 , в інтересах якого діє захисник адвокат Ярмольчук Віталій Сергійович, про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Полтавського районного суду Полтавської області від 27 лютого 2024 року задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 , в інтересах якого діє захисник адвокат Ярмольчук Віталій Сергійович, строк на апеляційне оскарження постанови судді Полтавського районного суду Полтавської області від 27 лютого 2024 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє захисник адвокат Ярмольчук Віталій Сергійович - залишити без задоволення.

Постанову судді Полтавського районного суду Полтавської області від 27 лютого 2024 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського

апеляційного суду В.П. Пікуль