ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 332/5264/23 Головуючий в 1 інст. Погрібна О.М.
Провадження № 33/807/93/24 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ч. 5 ст. 126 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 лютого 2024 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення за участі ОСОБА_1 , його захисника адвоката Шляніна І.В. за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Заводського районного суду м. Запоріжжя від 27.10.2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 40800,00 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 років, без оплатного вилучення транспортного засобу, стягнуто судовий збір, -

В С Т А Н О В И В :

Згідно постанови суду першої інстанції, встановлено, що 31 серпня 2023 о 14 год. 47 хв в м. Запоріжжя, по вул. Вроцлавська, б. 13, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Ford Transit» державний номерний знак НОМЕР_1 , при цьому був позбавлений права керування транспортним засобом. Правопорушення вчинив повторно протягом року, постановою від 05.07.2023 року серії ЕАС 7285670 гр. ОСОБА_1 був притягнути до відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.1а Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вважає постанову суду першої інстанції незаконною і такою, що підлягає скасуванню.

Вказує, що суд не врахував того, що станом на 31.08.2023 року, тобто на час складання протоколу відносно нього, працівникам поліції було відомо про оскарження постанови від 05.07.2023 року за ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Крім того, довідка з бази даних «Адмінпрактика», на яку посилається суд у своїй постанові, як доказ повторності не підтверджує повторність, оскільки в таблиці відсутня інформація про складання 05.07.2023 року постанови відносно нього.

Працівниками проігноровано його пояснення з приводу того, що постанова від 05.07.2023 року оскаржується, а тому відсутня кваліфікуюча ознака, як повторність.

Матеріали справи не місять факту керування ним транспортним засобом 31.08.2023 року.

Також працівники поліції в супереч вимогам ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» не назвали причину зупинки автомобіля. Відеозапис не містить належних обґрунтувань зупинки.

Відеозапис не є безперервним, що є істотним порушенням національного закону.

Під час події не були залучені свідки, що ставить під сумнів дії працівників поліції.

Просить апеляційний суд постанову районного суду скасувати, а провадження в справі закрити.

Заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника адвоката Шляніна І.В., переглянувши справу про адміністративне правопорушення в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суддя апеляційного суду прийшов до таких висновків.

Поняття доказів та джерела їх отримання, визначені ст. 251 КУпАП, зокрема, до таких джерел законодавець відносить протокол про адміністративне правопорушення, пояснення свідків, відеозапис, інші документи.

Приймаючи постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП, суд в основу оскаржуваного рішення поклав наступні докази:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №512327 (а.с.3), яким ОСОБА_1 звинувачено в тому, що він 31 серпня 2023 о 14 год. 47 хв. в м. Запоріжжя, по вул. Вроцлавська, б.13, керував транспортним засобом «Ford Transit» державний номерний знак НОМЕР_1 , при цьому був позбавлений права керування транспортним засобом. Правопорушення вчинив повторно протягом року, постановою від 05.07.2023 року серії ЕАС 7285670 гр. ОСОБА_1 був притягнути до відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.1а Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП;

- довідку з бази підсистеми «Адмінпрактика» ІТС «ІПНПУ» (а.с.5), якою зазначено, що ОСОБА_1 05.07.2023 року притягався до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП;

- копію постанови серії ЕАС №7285670 (а.с.6), якою встановлено, що ОСОБА_1 05.07.2023 року був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП, оскільки здійснював керування ТЗ, будучи позбавленим права керування транспортним засобом;

- оптичний носій інформації у вигляді СД-диску, який містить відеозаписи з місця події (а.с.9) та якими підтверджується те, що ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.1а ПДР України.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги на предмет наявності підстав для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, апеляційний суд виходить із такого.

Пунктом 2 Загальних положень постанови Кабінету Міністрів України № 340 від 8 травня 1993 року "Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами" (далі Постанова № 340) регламентовано, що особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії (далі - посвідчення водія), крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами.

Посвідчення водія є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами.

Особа має лише одне посвідчення водія, що підтверджує її право на керування транспортними засобами діючих категорій, зазначених у ньому.

Учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух (ст. 14 Закону України "Про дорожній рух").

Водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ст. 16 Закону України "Про дорожній рух").

Згідно пункту 2.1 "а" Правил дорожнього руху України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема - посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до пункту 2.4 "а" ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в п. 2.1.

Пунктом 1.9 ПДР, передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ч. 5 ст. 126 КУпАП повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті тягне за собою накладення штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого .

Диспозиція ч. 4 ст. 126 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами. Для притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП обов`язковою умовою є наявність постанови суду, яка набрала законної сили, про позбавлення права керування транспортними засобами. Передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передачу керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом

Однією з ознак об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП є повторне протягом року керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Зважаючи на специфіку складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, встановлення у діях особи факту керування транспортним засобом є обов`язковим, недоведеність цієї обставини свідчить про відсутність у діях особи ознак інкримінованого правопорушення, а відтак і відсутність правових підстав для притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Таким чином, тягар доказування доведеності вини особи у скоєнні інкримінованого адміністративного правопорушення покладається на уповноважену службову особу, яка складає протокол про адміністративне правопорушення, тобто у даному конкретному випадку поліцейського.

В апеляційній скарзі, як на одну з підстав для скасування постанови суду та закриття провадження у справі, апелянт посилається на те, що він не керував транспортним засобом.

Перевіряючи ці доводи на предмет їх обґрунтованості, апеляційний суд виходить із такого.

Статус доказів, перелік джерел, правила їх допустимості визначаються виключного національним законом. Конвенційне право та його тлумачення ЄСПЛ залишає правила допустимості доказів на розсуд держав, з поправкою на вимогу загальної справедливості судового провадження.

Національний припис закону ст. 251 КУпАП встановлює абсолютний характер джерел та змісту доказової інформації по справі "будь - які фактичні дані". Також, на відміну від правил кримінального провадження, КУпАП не містить критеріїв недопустимості доказів.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №512327, працівниками поліції зафіксовано, що ОСОБА_1 31.08.2023 року о 14 годині 47 хвилин здійснював керування транспортним засобом, тим самим порушив вимоги п. 2.1а ПДР України.

З відеозапису, долученого до матеріалів справи, встановлено наступну хронологію події:

Час відеозапису «03:10» встановлено, що працівники поліції подали сигнал для зупинки автомобіля НОМЕР_1 . Вбачається, що автомобіль здійснював рух та після сигналу почав зупинятися про що свідчать стоп-сигнали на автомобілі;

Час відеозапису «04:38» водій ОСОБА_1 повідомив, що у нього відсутні документи, зокрема свідоцтво про право на здійснення керування автомобілем; .

Час відеозапису «12:42» працівник поліції повідомляє про те, що він в період року вже був притягнутий до відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП. Вказану обставину ОСОБА_1 не заперечує;

Час відеозапису «15:03» ОСОБА_1 відмовився від надання пояснень та вказав, що «тут все зрозуміло».

Отже доказами, що містять у матеріалах справи підтверджується, що до моменту зупинки транспортного засобу, автомобілем керував саме ОСОБА_1 , а не будь-яка інша особа, а тому факт керування ним транспортним засобом є доведеним.

Щодо доводів про недотримання поліцейськими вимог ст. 35 Закону України "Про національну поліцію", апеляційний суд звертає увагу на таке.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, у таких випадках: якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення; якщо особа перебуває на території чи об`єкті із спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю. (п. 2,3 ч. 1,ст. 32 Закону України "Про Національну поліцію").

Відповідно до п. 5 Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2021 р. № 1456, право на проведення перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян надано відповідним уповноваженим особам Національної поліції, СБУ, Національної гвардії, Держприкордонслужби, ДМС, Держмитслужби та Збройних Сил, які визначені в наказі коменданта.

Відповідно до п. 7 ч. 1ст. 35 КУпАП поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому продовжено і діє на даний час.

Згідно з п. 5 та 7 ч. 1ст. 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: - запроваджувати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, комендантську годину (заборону перебування у певний період доби на вулицях та в інших громадських місцях без спеціально виданих перепусток і посвідчень), а також встановлювати спеціальний режим світломаскування; - перевіряти у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, документи у осіб, а в разі потреби проводити огляд речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян, за винятком обмежень, встановлених Конституцією України.

Апеляційний суд вважає, що працівники поліції діяли в межах повноважень та у спосіб, встановлений Законом України "Про національну поліцію та Закону України "Про правовий режим воєнного стану", з дотриманням вимог "Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану", порушень працівниками поліції вимог чинного законодавства не встановлено.

Таким чином, зупинивши транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 безпосередньо, у період дії правового режиму воєнного стану, з метою перевірки документів, правоохоронці діяли у межах правового поля.

Сама по собі незгода водія із причинами зупинки транспортного засобу або не надання працівниками поліції доказів вчинення ним адміністративного правопорушення, не звільняє водія від обов`язку, на вимогу правоохоронців, надати документи, перелік яких визначено законом.

Щодо доводів про те, що під час події працівники поліції не мали права посилатися на постанову від 05.07.2023 року про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП, то на переконання апеляційного суду, вони є безпідставним, оскільки відповідно до диспозиції ч. 5 ст. 126 КУпАП передбачена відповідальність саме за «вчинення протягом року адміністративного правопорушення».

Факт вчинення було доведено працівниками поліції під час події 31.08.2023 року, зокрема наявність постанови за ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Крім того, постанова працівників поліції за ч. 4 ст. 126 КУпАП була залишена без змін, що підтверджується рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05.09.2023 року та постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 17.01.2024 року (справа 334/6005/23).

Твердження апелянта про те, що обставини, які зафіксовані на відеозаписі, не відповідають тим, які відображені у протоколі, і при цьому, працівниками поліції порушено безперервність відеофіксації події, на переконання апеляційного суду є такими, що свого підтвердження не знайшли. Так, дослідивши наявний у матеріалах справи відеозапис, апеляційний суд констатує, що відеоматеріал має чітку і логічну послідовність подій, які мали місце під час та після зупинки транспортного засобу, спілкування ОСОБА_1 з працівниками поліції, тобто всі події, що стосуються безпосередньо складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Тому, враховуючи вищенаведене, даний відеозапис апеляційним судом визнається належним, допустимим та достовірним доказом.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені, а доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Таким чином, обґрунтування доводів апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції законодавства при винесенні постанови, яке полягало у поверхневому з`ясуванні місцевим судом всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді.

Вирішуючи питання про визначення відносно ОСОБА_1 адміністративного стягнення, слід зазначити, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, вказано, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. За результатами розгляду вказаної справи, Суд не встановив порушень прав заявників, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини.

Таким чином, вирішуючи питання про визначення відносно ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 5 ст. 126 КУпАП, суд апеляційної інстанції, з урахуванням вимог ст. ст. 33 - 35, 38, ст. 126 КУпАП, урахувавши характер вчиненого правопорушення, даних про особу правопорушника, відсутності як пом`якшуючих, так обтяжуючих відповідальність обставини, вважає, що адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керуванням всіма видами транспортних засобів, є тим стягненням, що відповідно до ст. 23 КУпАП, буде сприяти запобіганню вчинення ним нових правопорушень і розумінням на психологічному рівні, рівня тяжкості скоєного протиправного діяння.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідності ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Заводського районного суду м. Запоріжжя від 27.10.2023 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 332/5264/23