ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/821/111/24 Справа № 711/4800/22 Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП Головуючий у І інстанції Константин В. М. Доповідач в апеляційній інстанції Люклянчук В. Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2024 року м. Черкаси

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справах Черкаського апеляційного суду Люклянчук В.Ф., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 вересня 2023 року, якою

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком 1 рік

ВСТАНОВИВ

З постанови судді вбачається, що ОСОБА_1 25 вересня 2022 року о 02 годині 57 хвилин в м. Черкаси, по вулиці Припортовій, 37, керував автомобілем «Volkswagen Golf», д.н.з. НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, поведінка, що не відповідає дійсності, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатора «Drager» та проходження такого огляду в медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вищевказану постанову та закрити провадження по справі.

У клопотанні про поновлення строку апеляційного оскарження посилався на те, що через неналежне повідомлення його про час та місце розгляду справи, він не був присутнім у судовому засіданні і не отримував копію постанови. 30 січня 2024 року йому на електронний портал «Дія» надійшло повідомлення про існування виконавчого провадження. Таким чином дізнався про існування оскаржуваної постанови, яку було оприлюднено 01 січня 2024 року.

Приводить доводи щодо недотримання суддею районного суду порядку розгляду цієї справи в суді, стверджуючи, що її розгляд не відбувся 22 вересня 2023 року.

З цього приводу посилається на норми законодавства про адміністративне правопорушення та ст. 2 Закону України «Про доступ до судових рішень», з огляду на те, що про розгляд справи, призначений на 22 вересня 2023 року, його не було повідомлено, а також дати надіслання для оприлюднення постанови до Єдиного державного реєстру судових рішень (далі - ЄДРСР) - 29 грудня 2023 року.

Звідси робить висновок, що 22 вересня 2023 року постанова у цій справі фактично не була виготовлена та підписана, оскільки була надіслана судом 29 грудня 2023 року.

За таких обставин, на думку апелянта, суддею не були дотримані положення ст. 38 КУпАП щодо строку накладення адміністративного стягнення, оскільки постанова судді постановлена фактична 29 грудня 2023 року.

Зважаючи на це, були порушенні його права, передбачені ст. 268 КУпАП.

На переконання апелянта, судом не дотримана ст. 280 КУпАП, оскільки неповно з`ясовано обставини, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, також його вина.

Приводячи зміст ч.ч 1-3 ст. 266 КУпАП, зазначає, що під час складання протоколу свідки не залучались.

Окрім того, в обґрунтування апеляційних вимог, вказує на положення з ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон), Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото і відеозапису, засобів фото і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 18 грудня 2018 року №1026 (далі - Інструкція № 1026).

Також відзначає наявність письмових заперечень, що відправлялись ним до суду, де він посилався на п. 1, 2 ст. 7 Закону України «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України» щодо порядку перевірки у військовослужбовців документи, що посвідчують їх особу, що, як вважає апелянта, відноситься до компетенції Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, а не будь-яких інших органів.

Стверджує, що, оскільки він приймає безпосередньо участь у відбитті збройної агресії рф, судом безпідставно не було зупинено провадження у справі за його клопотанням, що передбачено ст. 335 КПК України.

Переконаний, що рапорт поліцейського є недопустимим доказом, оскільки поліцейський є заінтересованою особою.

Оспорює наявність у нього, на час складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення, ознак алкогольного сп`яніння, що передбачені Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1413/27858 (далі - Інструкція - № 1413/27858).

Додатково у письмових поясненнях, що долучені в апеляційному суді 16 лютого 2024 року, вказує про порушення ст. 35 Закону та ст. 266 КУпАП.

Апеляційна скарга на постанову судді подана після закінчення 10-ти денного строку на апеляційне оскарження, встановленого ч. 2 ст. 294 КУпАП. Однак клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження містить посилання на обставини, які є поважними, у зв`язку з чим вважаю за необхідне поновити строк апеляційного оскарження постанови судді.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисниці Постригань Т.Л., які підтримали апеляційні вимоги та надали пояснення збіжні їх змісту, перевіривши матеріали справи, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Даних вимог закону суддею було дотримано.

У відповідності до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2.5 ПДР водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ №048991 від 25 вересня 2022 року, в якому приведені обставини вчиненого правопорушення.

Даний протокол відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, серед іншого в ньому зазначена суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

Зокрема у цьому протоколі вказані ознаки алкогольного сп`яніння, що були встановлені патрульним поліцейським, серед інших - поведінка, що не відповідає обстановці, що узгоджується з п. 3 розділу 1 Інструкції №1413/27858.

Помилкове зазначення у постанові судді такої ознаки як - поведінка, що не відповідає дійсності, не могло істотно виплинути на висновки судді.

У відповідності до національного законодавства протокол про адміністративне правопорушення, в силу положень статті 251 КУпАП є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді судом справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

З урахуванням правової позиції, викладеній в рішенні ЄСПЛ по справі «Карелін проти російської федерації» протокол про адміністративне правопорушення не може визнаватись автоматично недопустимим доказом, а підлягає оцінці із сукупністю з іншими доказами.

Зазначені в протоколі обставини підтверджуються дослідженими суддею суду першої інстанції відеозаписами з відеореєстратора службового автомобіля та нагрудної бодікамери поліцейського №471875.

Апеляційний суд відзначає, що ці відеозаписи є належними та допустимими доказами, оскільки згідно з приписами п.1 ч.1 ст. 40 Закону, поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою виявлення та фіксування правопорушення.

Також додані до протоколу про адміністративне правопорушення відеозаписи відповідають вимогам ст. 251 КУпАП, оскільки є показаннями технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Порядок огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від проходження встановлюється ст. 266 КУпАП, а також Інструкцією № 1413/27858.

Встановленим порядком визначено, що водій має на право не погодитись на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, а також не погодитись з його результатами.

У такому випадку водій зобов`язаний пройти відповідний огляд у закладі охорони здоров`я.

Отже тільки незгода водія на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів не тягне за собою адміністративну відповідальність.

Правовий аналіз ст. 130 КУпАП та п. 2.5 ПДР дає підстави стверджувати про можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, лише утому випадку, коли така відмова висловлена цієї особою, або дії, бездіяльність особи (невиконання законних розпоряджень працівників поліції чи вимог інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу тощо) фактично спрямовані на відмову від проходження такого огляду.

В обох випадках відмова від проходження огляду на стан сп`яніння повинна бути зафіксована належним чином та бути явною, очевидною.

Заразом наведене законодавство не регламентує, що така відмова повинна бути засвідчена письмово.

Відсутність даних про складання поліцейським направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за відсутності згоди водія на проходження такого огляду не вказує на порушення положень Інструкції №1413/27858.

Повертаючись до обставин цієї справи, апеляційний суд зауважує, що відеозаписом, доданим до протоколу про адміністративне правопорушення, тривалістю 1 година 14 хвилин, зафіксовано, що ОСОБА_1 на неодноразові пропозиції працівників поліції пройти медичний огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Drager» або у Черкаському обласному наркологічному диспансері, що є найближчим закладом охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 КУпАП, відмовився від такого огляду.

З фактичних даних вказаного відеозапису випливає, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання законних розпоряджень працівників поліції щодо проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу, не здійснює вимог інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу, не надає згоди на проходження відповідного огляду в закладі охорони здоров`я, повидив себе агресивно, цебто його дії фактично спрямовані на відмову від проходження такого огляду.

З огляду на викладене, працівниками патрульної поліції, а також суддею при розгляді справи в суді, зазначені дії ОСОБА_1 правильно були оцінені, як відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Всупереч доводам апелянта, апеляційним переглядом встановлено, що суддею відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Частина 2 статті 266 КУпАП не передбачає обов`язкової присутності свідків під час огляду осіб поліцейським, у разі застосування технічних засобів відеозапису. У цій справі долучені відповідні записи, тому доводи апелянта про відсутність свідків, як підстава для скасування постанови судді, є надуманими.

Оспорювання апелянтом ознак алкогольного сп`яніння в аспекті наявності підстав для скасування постанови судді та закриття провадження у справі є безпідставними, оскільки відповідно до приписів п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Утім, ОСОБА_1 відмовся від проходження вказаного огляду, за що передбачена адміністративна відповідальність, передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Всупереч доводам апелянта, не є предметом доказування у справі за ст. 130 КУпАП підстава зупинки транспортного засобу, оскільки ці обставини не мають істотного значення для правильного вирішення справи.

В апеляційній скарзі відсутнє належне обґрунтування для застосування у цій справі доктрина «плодів отруйного дерева», адже апелянтом не наведено джерело доказів, яке здобуто із суттєвим порушенням прав та свобод ОСОБА_1 .

Доводи апелянта про винесення постанови з порушенням матеріального та процесуального права, з огляду на норми Закону, оскільки працівники поліції не вказали причини зупинки, не представились, не вказали посади, не є підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі через відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що норми закону, наведені апелянтом, не передбачають, що будь-яке формальне недотримання вимог законодавства про адміністративні правопорушення під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, його направлення до суду тягне необхідність визнання доказів недопустимим. Натомість національне законодавство та практика ЄСПЛ зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи допущене порушення КУпАП є істотним та яким чином воно перешкоджало й забезпеченню та реалізації прав і свобод особи. Суд зазначає, що коли сторона вимагає скасування судового рішення, посилаючись на порушення, допущене під час провадження у справі, вона має обґрунтувати не лише наявність такого порушення, але й переконати, що воно істотно позначилося на можливостях сторони відстоювати свою позицію у справі і не було виправлено в ході провадження.

У цій справі апеляційним судом не встановлено, порушення фундаментальних прав і свобод ОСОБА_1 чи загальних засад при застосуванні заходів впливу за адміністративне правопорушення.

Посилання апелянта на ч. 3 ст. 266-1 КУпАП, Закону України «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України», зважаючи, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, з приводу порушення порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння стосовно військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях, повинен проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів є необґрунтованими.

У даному випадку ОСОБА_1 не перебував у вказаних місцям, внаслідок чого, як водій транспортного засобу, повинен виконувати вимоги п. 2.5 ПДР.

З огляду на наведене, у цьому випадку ОСОБА_1 керував цивільним транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, що не охоплюється порядком проведення огляду військовослужбовців Збройних Сил України, передбаченого ст. 266-1 КУпАП чи Закону України «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України».

Щодо посилання апелянта на порушення Закону України «Про доступ до судових рішень» та не дотримання судом положень ст. 38 КУпАП, апеляційний суд зауважує на такому.

З матеріалів справи випливає, що розгляд справи за клопотанням ОСОБА_1 декілька разів відкладався. Розгляд справи, як слідує зі змісту постанови судді відбувся 22 вересня 2023 року, за відсутності ОСОБА_1 .

Утім в цій справі відсутні відомості, що свідчать, що розгляд справи відбувся в іншій день.

Несвоєчасне направлення судового рішення до ЄДРСР - 29 грудня 2023 року, не засвідчує, що розгляд справи не відбувся в день її винесення, що в ній вказаний.

З урахуванням наведеного, суддею накладено адміністративне стягнення на ОСОБА_1 22 вересня 2023 року, цебто в межах строку, визначеного ч. 6 ст. 38 КУпАП.

Апеляційний суд враховує, що справу про адміністративне правопорушення в суді першої інстанції розглянуто за відсутності ОСОБА_1 , якого притягнуто до адміністративної відповідальності.

Водночас апеляційний суд провів судове засідання за участю ОСОБА_1 та його захисниці Постригань Т.Л., котрі навели відповідні доводи про необхідність закриття справи.

У такий спосіб, апеляційним судом було забезпечено право на захист особи, можливість особи бути присутнім в судовому засіданні, надати докази та пояснення з приводу обставин справи про адміністративне правопорушення.

У той же час при апеляційному перегляді не встановлено підстав для закриття справи.

Отже розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 , не вплинув на висновок судді про наявність в діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Окрім того, законодавство про адміністративне правопорушення не передбачає можливість зупинення провадження у справі у разі, якщо особа призвана для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період. За таких обставин не прийняття рішення суддею районного суду про зупинення провадження з наведеної підстави не суперечить законодавству про адміністративні правопорушення.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що відсутні передбачені законом підстави для скасування постанови судді та закриття провадження по справі відповідно до вимог п. 1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП

ПОСТАНОВИВ

Поновити ОСОБА_1 строк апеляційного оскарження постанови судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 вересня 2023 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, постанову судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 вересня 2023 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч. 1ст. 130 КУпАП - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя В.Ф. Люклянчук