Провадження № 3/361/580/24
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 лютого 2024 року м. Бровари

Суддя Броварського міськрайонного суду Київської області Мохов Є.В.

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за матеріалами, які надійшли від Броварського районного управління поліції ГУНП в Київській області про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючою за адресом: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

в с т а н о в и в:

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 977725 від 01.12.2023 року ОСОБА_1 01.12.2023 року о 18 год.00 хв. за адресом: АДРЕСА_1 , вчинила відносно співмешканця ОСОБА_2 насильство економічного характеру, а саме: не впускала в будинок за місцем проживання, зачинивши двері, чим вчинила адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 172-2 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином шляхом направлення смс-повідомлення, про що в матеріалах справи міститься відповідна довідка.

Крім цього, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні, від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» констатував, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження, а тому, враховуючи вищевказане, принцип невідворотності, який передбачає неминучість настання адміністративної відповідальності для особи, яка вчинила адміністративний проступок, оскільки адміністративний проступок, на який не відреагувала держава, заподіює правопорядку серйозної шкоди, а безкарність правопорушника буде заохочувати його на вчинення нових проступків і буде подавати негативний приклад іншим нестійким особам, та відповідно до ст. 268 КУпАП, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність особи яка притягається до адміністративної відповідальності, на підставі наявних у справі матеріалів.

Дослідивши протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали, суд доходить наступного.

Частиною 1 ст. 173-2 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» під домашнім насильством розуміється діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Однією з форм домашнього насильства є економічне насильство, яке, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», включає в себе умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Вищевказаний закон надає визначення поняттям економічного насильства. Так, під економічним насильством слід розуміти форму домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Згідно ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Відповідно до ст. 251 КУпАП України доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильно вирішення справи. Ці дані встановлюються, в тому числі протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, а також відеозаписом. Згідно із ч. 2 ст. 251 КУпАПобов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначенихстаттею 255 цього Кодексу. Відповідно дост. 252 КУпАПсуд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Згідноз ст.280КУпАП суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, зокрема, чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (п. 161 рішення від 18.01.1978 у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom); п.65 рішення від 21.07.2011 у справі «Коробов проти України» (Korobov v. Ukraine), заява № 39598/03). Така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

При цьому відповідно до ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Аналізуючи зібрані у цій справі докази, суд вважає, що в матеріалах справи відсутня достатня кількість належних і допустимих доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства. Крім того, адміністративний матеріал не містить в собі даних щодо наслідків, які могли бути наявні у потерпілої виходячи з обставин викладених у протоколі. При цьому, дані протоколу про адміністративне правопорушення, протокол прийняття заяви про вчинене правопорушення, не містять факту вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 . Письмові пояснення її в матеріалах справи відсутні.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП у зв`язку із відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, суддя

у х в а л и в :

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрити у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області протягом десяти днів з моменту винесення.

Суддя Є.І.Мохов