ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 951/839/23Головуючий у 1-й інстанції Гриновець О.Б.
Провадження № 33/817/166/24 Доповідач - Галіян Л.Є.
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 лютого 2024 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Галіян Л.Є.

з участю захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 -Терлюка О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тернополі справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 -Терлюка О.Я. на постанову Козівського районного суду Тернопільської області від 24 січня 2024 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

Цією постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 17000 (сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь держави судовий збір в сумі 605,60 грн.

Згідно даної постанови, 16.10.2023 19 год 50 хв на вул. Соборна смт Козова водій ОСОБА_1 керував т/з "ЗАЗ-1102" д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного приладу "Alcotest Drager 6820". Результат: 2,62%о тест № 490. Водій із результатом погодився, в медичний заклад для проходження аналогічного огляду відмовився.

Такими діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху України та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник просить поновити строк апеляційного оскарження, а оскаржувану постанову скасувати та постановити нову, якою закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, судом не з`ясовано усі обставини справи.

Свої доводи мотивує тим, що ОСОБА_1 діяв в стані крайньої необхідності, що виключає його відповідальність оскільки він підвозив ОСОБА_2 , що є інвалідом І групи, у якого відсутні обидві ноги, тому у нього не було обов`язку проходити огляд на стан сп`яніння.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши апелянта, що підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити, дослідивши доводи апеляційної скарги, прихожу до наступного висновку.

Матеріалами справи підтверджуються доводи захисника щодо поважності причин пропуску ним строку апеляційного оскарження, а тому суд вважає, що строк апеляційного оскарження пропущений апелянтом з поважних причин і його слід поновити.

Згідно із статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно п.2.1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 р. N 1452/735, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 р. за N 1413/27858, за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

Як вбачається з матеріалів справи, суд дійшов вірного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП на підставі належно досліджених та оцінених всіх доказів, наявних в матеріалах справи.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, серії ААБ № 004646 від 16.10.2023 року ОСОБА_1 на пропозицію працівників патрульної поліції, пройшов огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку із застосуванням приладу газоаналізатор Drager Alcotest 6820 №0553, останнє калібрування якого здійснювалось 13.04.2023 року.

Факт перебування в стані алкогольного сп`яніння підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме результатами тесту, проведеного за допомогою застосування приладу газоаналізатор Alcotest , згідно з якими рівень алкоголю в крові становив 2,62 %о.

Так, відповідно до ч.2 ст.266 КУпАП під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

На виконання вищевказаних вимог КУпАП до матеріалів справи додані відеозаписи з нагрудних камер щодо обставин складання адміністративного протоколу відносно ОСОБА_1 ..

Долучені відеозаписи відображають події щодо проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння на місці зі згоди водія та результат огляду- 2,62 ‰ .

Вказаний відеозапис є належним доказом, оскільки на ньому чітко зафіксований факт проходження огляду на стан сп`яніння та встановлення факту перебування водія в стані алкогольного сп`яніння, вказані обставини ОСОБА_1 у встановленому процесуальним законом порядку не спростовані.

Зафіксовані відеозаписом обставини надають можливість повно та об`єктивно дослідити їх, конкретизувати поведінку поліцейських (діяли в межах своєї компетенції та виконували свої професійні обов`язки у відповідності до Закону України «Про Національну поліцію») та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Досліджений відеозапис фіксує реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, має достатньо високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі. Оглянутий відеозапис дає можливість встановити його узгодженість з іншими даними, що містяться в протоколі, а тому апеляційний суд приймає його як належний доказ у справі.

Отже, матеріалами справи встановлено, що огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння було проведено працівниками поліції у відповідності до вимог ст.266 КУпАП, із застосуванням технічних засобів відеозапису, що в свою чергу не вимагає обов`язкової присутності двох свідків при проведенні огляду водія на визначення стану алкогольного сп`яніння.

З долученого до матеріалів справи відеозапису, на якому зафіксовано процес проходження ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння працівниками поліції, вбачається, що останній погодився на пропозицію працівника поліції пройти огляд поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. З результатом, визначеним технічним приладом газоаналізатора «Alcotest DRAGER 6820» - 2,62 ‰ (проміле) ОСОБА_1 був ознайомлений та погодився із його результатом і відмовився пройти такий у медичному закладі, а отже відсутні підстави для визнання такого огляду недійсним.

Працівниками поліції також складено Акт огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Крім того, ОСОБА_1 під час спілкування з патрульними поліцейськими сам повідомив, що вживав алкоголь ввечері.

Також із долученого відеозапису поліцейських вбачається, що патрульними поліції ОСОБА_1 було належним чином роз`яснено підстави огляду, вказано про виявлені у нього ознаки алкогольного сп`яніння та роз`яснено процедуру проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а також його права, передбачені ст.268 КУпАП.

Апелянт зазначає про те, що відсутні дані на підтвердження факту обов`язку проходити ОСОБА_1 огляд на стан сп`яніння, так як він автомобілем керував, діючи в стані крайньої необхідності, оскільки підвозив ОСОБА_2 , що є інвалідом І групи, у якого відсутні обидві ноги.

Такі доводи апелянта є неспроможними, виходячи з наступного.

Згідно ст.18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Зі змісту вказаної норми випливає, що стан крайньої необхідності виникає, коли є небезпека для особи (у іншої що стосується цього випадку) і за обставин справи ця небезпека не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Так, із відеозапису вбачається, що після зупинки автомобіля, пасажир ОСОБА_2 самостійно вийшов із транспортного засобу, оскільки в останнього наявні протези нижніх кінцівок.

При цьому із пояснень допитаного місцевим судом в якості свідка ОСОБА_2 вбачається, що 16.10.2023 купивши сигарети у магазині, він попросив ОСОБА_1 відвести його додому, на що останній погодився. Дорогою додому транспортний засіб зупинили працівники поліції, на місці складали протокол, а він не став чекати, пішов самостійно.

Таким чином, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що існувала якась небезпека для ОСОБА_2 і вона не могла бути усунута ОСОБА_1 іншими засобами, не пов`язаними із порушенням правил дорожнього руху, у даному випадку керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

При цьому, слід враховувати те, що спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається.

Судом апеляційної інстанції, з урахуванням фактичних обставин справи не встановлено реальних та об`єктивних даних, що свідчили би про вчинення ОСОБА_1 дій у стані крайньої необхідності.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що саме з врахуванням характеру, суспільної небезпеки та обставин вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, не можна погодитися з доводами апеляційної скарги про те, що він не вчинив грубого порушення правил керування транспортними засобами, оскільки діяв в стані крайньої необхідності, навіть за відсутності наслідків, що могли б настати, зокрема у вигляді загрози життю іншим учасникам дорожнього руху.

Судом враховано, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2007 року у справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Таким чином твердження апелянта, що ОСОБА_1 діяв в стані крайньої необхідності є неспроможними.

Згідно вимог ч.1 ст.130 КУпАП відповідальність настає у випадку керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За викладених обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про доведеність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, тобто керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Будь-яких порушень судом першої інстанції під час розгляду справи, які б стали підставою для скасування по суті правильного судового рішення, під час перевірки його в апеляційному порядку не встановлено.

Що стосується призначеного стягнення ОСОБА_1 , то воно судом першої інстанції визначено вірно з дотриманням вимог ст.ст. 33-35 КупАП, з врахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, його сімейного стану, характеризуючих даних, враховано відсутність обставин, що обтяжують та пом`якшують відповідальність за вчинене правопорушення та визначив стягнення в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.

Захисник вказує на те, що місцевим судом невірно призначено ОСОБА_1 стягнення у вигляді позбавлення його права керування транспортним засобом, мотивуючи тим, що останній таким правом не наділений і посвідчення водія йому не видавалося, що підтверджується долученими до матеріалів справи відомостями.

Такі доводи сторони захисту апеляційний суд вважає хибними, які суперечать висновкам, викладеним у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 4 вересня 2023 року у справі № 702/301/20 про можливість позбавлення права керування транспортними засобами особу, яка на момент вчинення правопорушення не отримувала посвідчення водія.

Отже, судом першої інстанції в повній мірі враховано вимоги з якими закон пов`язує призначення стягнення, а також ті, на які вказує апелянт у своїй скарзі, а тому його доводи про скасування постанови суду першої інстанції є необґрунтованими, у зв`язку із чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду без змін.

На підставі наведеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Клопотання захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 -Терлюка О.Я. про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити.

Поновити захиснику особи, яка притягується до адміністративної відповідальності строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 -Терлюка О.Я. залишити без задоволення, а постанову Козівського районного суду Тернопільської області від 24 січня 2024 року відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя