Справа № 496/4728/24
Провадження № 3/496/2791/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2024 року суддя Біляївського районного суду Одеської області Портна О.П., розглянувши в залі суду міста Біляївка матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли від Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого на Одеському консервному заводі,

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

До Біляївського районного суду Одеської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 577859 від 21.06.2024 року відносно ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

У протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що 21.06.2024 р. о 07 год. 55 хв. в м. Біляївка вул. Зелена-18 водій ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 21013 д/н НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння різкий запах алкоголю з порожнини роту, тремтіння рук, від продутя приладу «Драгер» на стан сп`яніння відмовився, від проходження медогляду на стан сп`яніння у мед закладі у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 А Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. І ст. 130 КУпАП.

20.08.2024 року на адресу суду надійшла заява від адвоката Загарнюка Д.А. який діє в інтересах ОСОБА_1 (відповідно до ордеру) про ознайомлення з матеріалами справи.

27.08.2024 року на адресу суду від адвоката Загарнюка Д.А. надійшло клопотання про закриття провадження у справі. Клопотання обґрунтовує тим, що причина зупинки транспортного засобу є безпідставною та надуманою. Статтею 35 Закону України «Про національну поліцію» від 2 липня 2015 року № 580-VIII (із змінами та доповненнями) (далі ЗУ «Про національну поліцію») передбачено чіткий перелік підстав для зупинення поліцейським транспортних засобів. Тобто, поліцейський не може безпідставно зупиняти автомобілі без наявності конкретних причин для цього. Враховуючи, що зупинка ОСОБА_1 , поліцією «просто так» не є законною, оскільки ОСОБА_1 не допустив будь-яких порушень правил дорожнього руху і докази про це відсутні в матеріалах справи, всі подальші вимоги працівників поліції до ОСОБА_1 , у тому числі щодо проходження останнім огляду на стан сп`яніння, ОСОБА_1 не був зобов`язаний виконувати, а всі складені процесуальні документи відносно нього не можуть бути належними та допустимими доказами його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Безперервність відеозапису з нагрудних камер поліцейських. При складанні Протоколу працівниками патрульної поліції було допущено ряд наступних порушень, а саме: у графі Протоколу, де зазначено « ОСОБА_1 роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП» - відсутній підпис ОСОБА_1 .. На обох відеозаписах, наявних в матеріалах справи, відсутні будь-які докази роз`яснення уповноваженими особами прав ОСОБА_1 , передбачених ст. ст. 55, 56, 59, 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, що, у свою чергу, є грубим порушенням права останнього на захист. Протокол не складався працівниками поліції у присутності ОСОБА_1 та другий примірник Протоколу останньому не вручався, що підтверджується обома відеозаписами. Складення поліцейськими направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакцій від 21.06.2024 р. та пояснень ОСОБА_1 від 21.06.2024 р. також не було зафіксовано на відеореєстратор працівників патрульної поліції. Окремо звертають увагу суду на: час у протоколі, коли ОСОБА_1 керував автомобілем (07 год. 55 хв.); час заповнення направлення від 21.06.2024 р. (07 год. 57 хв.); час складання протоколу (08 год. 00 хв.); тривалість відеозапису: перша частина триває 04 хв. 26 сек., друга частина триває 01 хв. 08 сек. Якщо відштовхуватись від матеріалів справи, то випливає, що ОСОБА_1 рухався на автомобілі о 07 год. 55 хв., а вже через 2 (дві) хвилини, тобто о 07 год. 57 хв., працівники поліції заповнюють Направлення від 21.06.2024 р. Однак, як вбачається з першої частини відео, через 2 (дві) хвилини після повної зупинки автомобіля (час на відео: 00 хв. 32 сек.) та на момент настання 07 год. 57 хв. (саме цей час вказаний у Направленні від 21.06.2024 р.), працівники поліції (час на відео: 02 хв. 32 сек.) у жодному разі не виявили та фізично не могли виявити стан алкогольного сп`яніння у Клієнта, оскільки саме станом на 07 годину 57 хвилин поліцейські лише перевіряли у водія документи на автомобіль і мови про будь-які ознаки алкогольного сп`яніння взагалі не було. Тобто, алгоритм дій поліцейських мав бути наступним: спочатку ОСОБА_1 мав відмовитись від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки і лише після такої відмови у працівників поліції з`явилося би право на заповнення Направлення від 21.06.2024 р. Але, станом на 07 год. 57 хв., згідно відеозаписів, ніякої відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу не було! Тож, яким чином, без дотримання установленої послідовності дій, у матеріалах справи з`явилось Направлення від 21.06.2024 р., процес заповнення якого на обох відеозаписах не зафіксований залишається лише здогадуватись. Тому, за обставин, які містяться у матеріалах справи, дії працівників поліції не відповідали а ні обстановці, а ні вимогам чинного законодавства, а тому - є незаконними. В зв`язку з викладеним просить суд, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та справу розглянути без його участі та участі ОСОБА_1

28.08.2024 року у судове засідання ОСОБА_1 та його представник не з`явилися.

З врахуванням того, що стаття 268 КУпАП не містить імперативної заборони розглядати справу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, без обов`язкової присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, суддя вважає за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 за наявними у справі письмовими доказами.

Дослідивши матеріали справи, вважаю, що провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП слід закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення з наступних підстав.

Статтею 7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно положень ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Тобто, законною підставою для накладення на конкретну особу адміністративного стягнення є достатні дані про вчинення цією особою правопорушення, за яке і накладається дане стягнення.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Диспозицією статті 130 КпАП України передбачено, що відповідальність за вказаною статтею настає за 1) керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, 2) передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, 3) відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Слід зазначити, що диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП передбачають самостійні об`єктивні сторони правопорушення, а саме: керування транспортним засобом водієм в стані сп`яніння, що заборонено п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху; передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває у стані сп`яніння, що заборонено п. 2.9 «г» Правил дорожнього руху; відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння (п. 2.5 Правил дорожнього руху).

Отже, за ч. 1 ст. 130 КУпАП об`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення полягає в тому, що правопорушник має, по-перше, керувати транспортним засобом, а по-друге перебувати в стані сп`яніння. Відсутність будь-якої складової об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення виключає можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності. Тобто працівники поліції повинні представити суду докази того, що особа керувала транспортним засобом і при цьому знаходилась у стані алкогольного сп`яніння.

Порядок проходження огляду на стан сп`яніння встановлений ст. 266 КУпАП, а також затвердженою спільним Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерством охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 року Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі - Інструкція). Інструкцією передбачено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Огляд проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, або, у разі відмови водія пройти огляд на місці, лікарем закладу охорони здоров`я.

Відповідно п. 8, 9, 10 Розділу ІІ Інструкції, з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, за формою направлення, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення. Результати огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів. У випадку установлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються у протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду.

Акт огляду складається у двох примірниках, один з яких вручається водію, а другий залишається у поліцейського та/або долучається до протоколу про адміністративне правопорушення у разі встановлення стану сп`яніння.

Згідно п. 12 Розділу ІІ Інструкції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

З наведеного свідчить, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану, ( п. 3 Розділу І Інструкції - запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці). Існує два способи встановлення факту перебування водія за кермом в стані сп`яніння проведенням огляду на стан сп`яніння: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). А у разі відмови від проходження огляду, вже в закладі охорони здоров`я у присутності двох свідків, після відмови і від проходження огляду у лікаря, складається протокол. Тобто направлення за спеціальною формою, особи до медичного закладу, у разі відмови від проходження огляду з використанням спеціального технічного засобу, є обов`язковим.

Крім того, відповідно до п. 1, 4 розділу Х «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ від 07.11.2015 року №1395, водії, стосовно яких у поліцейських є достатні підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Судом встановлено, що за обставинами справи протокол про притягнення до адміністративної відповідальності серії ААД № 577859 від 21.06.2024 року відносно ОСОБА_1 не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, являє собою рішення про притягнення до адміністративної відповідальності і обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Всупереч вище вказаних норм права, протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 577859 від 21.06.2024 року відносно ОСОБА_1 складено за порушення вимог п.2.5 Правил дорожнього руху України, тобто за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ст. 31 ЗУ «Про національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи, зокрема, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 ЗУ «Про національну поліцію» встановлено, що поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення, як, зокрема, фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень.

Згідно п.п. 1) п. 2 Розділу І Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, яка була затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.12.2018 р. за №1026, зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 11.01.2019 р. за №28/32999, застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення.

Пункт 5 Розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, яка була затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.12.2018 р. за №1026, зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 11.01.2019 р. за №28/32999, чітко передбачає, що включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Відповідно до п.п. 1, 2 Розділу ІІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, яка була затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.12.2018 р. за №1026, зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 11.01.2019 р. за №28/32999, відеореєстратор може бути встановлений усередині салону службового транспортного засобу та/або зовні для максимальної фіксації навколишньої обстановки та/або внутрішньої частини салону в спосіб, що не заважає огляду водія. Включення відеореєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозапис ведеться безперервно до її завершення, при цьому в процесі включення відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Залежно від наявних режимів відеореєстратора та освітлення відеозапис здійснюється у відповідному режимі денної або нічної зйомки.

Так, з наявних у матеріалах справи двох відеозаписів з нагрудних камер поліцейських випливає, що перша частина відео триває 04 (чотири) хвилини 26 секунд, а друга частина відео триває 01 (одну) хвилину 08 секунд. Із вказаного чітко вбачається, що відеозапис є не безперервним і переривається, внаслідок чого неможливо відновити всі обставини події.

У першій частині відео не зафіксовано відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а навпаки, останній вибрав одну з двох трубок, запропонованих працівником поліції для проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння, після чого відеозапис переривається. Другий відеозапис вже починається з відмови особи від проходження огляду.

Обидва відеозаписи не містять точних дати та часу, що, у свою чергу, унеможливлює перевірку судом обставин, зазначених у протоколі. Тобто, встановити, що події, які містяться на обох відеофайлах, дійсно мали місце саме 21.06.2024 р. о 07 год. 55 хв., не представляється можливим.

Отже із відеозапису з нагрудної камери працівників патрульної поліції, що здійснюють оформлення адміністративного правопорушення, вбачається, що він є не безперервним та постійно переривається, то його не можна вважати належним та допустимим доказом по справі.

Крім того на обох відеозаписах, наявних в матеріалах справи, відсутні будь-які докази роз`яснення уповноваженими особами прав ОСОБА_1 , передбачених ст. ст. 55, 56, 59, 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП.

Також з наявних в матеріалах справи відеозаписів чітко вбачається, що ОСОБА_1 керує автомобілем у звичайному режимі, без різких змін у напрямку руху, та на вимогу поліцейських ОСОБА_1 одразу ж зупинив транспортний засіб у спосіб, передбачений ПДР (попередньо увімкнув правий покажчик повороту та зупинив автомобіль максимально до правого краю проїзної частини дороги, що повністю відповідає вимогам п. 15.2. ПДР). Аналіз обох відеозаписів підтверджує, що під час спілкування із поліцейськими водій поводив себе адекватно, чітко відповідав на їх запитання, виконував всі вимоги поліцейських.

Суд звертає увагу, що вказані відеозаписи не зазначені а ні у протоколі про адміністративне правопорушення, а ні в описі документів, що знаходяться у матеріалах справи.

На думку суду, відсутність передбачених законом доказів скоєння правопорушення може призвести до випадків безпідставного притягнення осіб до адміністративної відповідальності.

Згідно із ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Необхідною умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях складу адміністративного правопорушення, тобто передбаченої нормами права сукупності об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких те чи те діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення, що включає в себе: а) об`єкт; б) об`єктивну сторону; в) суб`єкт; г) суб`єктивну сторону.

Верховний Суд в постанові від 27.06.2019 року зазначив, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Матеріали справи не містять беззаперечних доказів щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. При цьому, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини ОСОБА_1 в діянні передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України принцип презумпції невинуватості.

Згідно ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

У відповідності до роз`яснень, які містяться в ч. 2 п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визнання особи винуватою, може мати місце лише за умови доведеності її вини.

Згідно ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у справі «Гурепка проти України» (п.50-55 Рішення від 06.09.2005 року) суд не має сумніву, що в силу суворості санкції справа про адміністративне правопорушення за суттю є кримінальною, а адміністративне покарання фактично носить кримінальний характер з усіма гарантіями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, що дає підстави для застосування практики Європейського суду з прав людини з кримінальних справ у справах про адміністративні правопорушення залежно від суворості санкції статті Закону.

Європейський суд з прав людини притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" ), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства").

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає до закриття у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, суд вважає, що працівником поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 була допущена неповнота і однобічність при з`ясуванні всіх обставин справи, та відповідно, не дана належна оцінка, а дані, що відображені у протоколі про адміністративне правопорушення, не можуть бути покладені в основу судового рішення.

Виходячи із вищезазначеного, ґрунтуючись на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, в зв`язку з чим вважає за можливе застосувати ст.247 КУпАП та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Керуючись ст. ст. 1, 3, 8, 9, 57 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 130, 247, 251, 252, 266, 284, 294 КпАП України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Закрити провадження в справі відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд, протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя О.П. Портна