ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.09.2024 Справа №607/13159/24 Провадження №3/607/5811/2024

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Делікатна Л.В., розглянувши в м. Тернополі матеріали, які надійшли із Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №164384, 11 червня 2024 року біля 18 год. 40 хв. в АДРЕСА_2 , по місцю спільного проживання громадянин ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство в адресу дружини ОСОБА_2 психологічного характеру, під час чого словесно висловлював образи, внаслідок чого могла бути завдана шкода її психологічному здоров`ю.

Крім цього, як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №162335, 11 червня 2024 року близько 23 год. 00 хв. за адресою АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 висловлював словесні образи на адресу ОСОБА_2 , чим порушив вимоги термінового заборонного припису серії АА№331906 від 11 червня 2024 року, а саме заборона в будь який спосіб контактувати із нею.

Також, як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №162336, 12 червня 2024 року близько 02 год. 00 хв. за адресою АДРЕСА_3 громадянин ОСОБА_1 , висловлював словесні образи на адресу ОСОБА_2 , шарпав за руки та ноги, чим порушив вимоги термінового заборонного припису серії АА№331906 від 11 червня 2024 року, а саме заборона в будь який спосіб контактувати із нею.

Приймаючи до уваги факт, що в провадженні судді знаходиться три справи про вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, які кваліфікуються за ч. 2 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, вважаю що відповідно ст. 36 КУпАП, вони мають бути об`єднані в одне провадження та їм слід присвоїти номер справи №607/13159/24 (провадження 3/607/5811/2024).

ОСОБА_1 в судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого йому правопорушення не визнав та пояснив, що в зазначений у протоколі про адміністративне правопорушення день та час (епізод щодо вчинення домашнього насильства 11.06.2024 о 18 год. 40 хв.) не вчиняв домашнього насильства відносно дружини ОСОБА_2 , а лише просив ОСОБА_2 дати документи для розлучення, проте вона відмовила, сказала, що він п`яний, на що він відповів, що вона теж. Також, вказав, що не порушував вимоги термінового заборонного припису.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Степанов В.В. вважає, що справу слід закрити за відсутності в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, оскільки його вина не доведена.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_2 вказала, що обставини викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, долучених нею відеозаписах та її письмових поясненнях відповідають дійсності.

Суд, заслухавши пояснення особи, яка притягається до відповідальності, його захисника адвоката Степанова В.В. та потерпілої ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Дії ОСОБА_1 кваліфікуються за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, згідно якої настає відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Отже, вказаною статтею передбачена адміністративна відповідальність за насильство в сім`ї, яке виявляється в трьох видах: фізичне, психологічне, економічне.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №164384 від 11 червня 2024 року, ОСОБА_1 ставиться у вину вчинення психологічного насильства.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

На підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, особою, яка склала протокол серії ВАД №164384 від 11 червня 2024 року, в якості доказів долучено:

- витяг з ІПНП - рапорт Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області від 11 червня 2024 року, згідно якого на лінію «102» надійшло повідомлення ОСОБА_2 про те, що чоловік ОСОБА_1 вчиняє сварку;

- протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію та письмові пояснення ОСОБА_2 від 11 червня 2024 року, зміст яких підтверджено останньою в судовому засіданні, згідно яких 11.06.2024 року близько 18 год. 40 хв. ОСОБА_1 за місцем спільного проживання вчинив відносно неї домашнє насильство психологічного характеру, а саме висловлював словесні образи в її сторону;

- копію термінового заборонного припису стосовно кривдника ОСОБА_1 серії АА №331906;

- форму оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 11 червня 2024 року, згідно якої постраждалою особою є ОСОБА_2 , а кривдником ОСОБА_1 . З даної форми вбачається, що поліцейський уповноважений підрозділу поліції провів оцінку ризиків стосовно кривдника;

- копію постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 липня 2023 року, згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення.

Разом з тим, в судовому засіданні було досліджено долучені потерпілою ОСОБА_2 до адміністративних матеріалів відеозаписи, які містяться на DVD дисках, однак суд не встановив на них наявність доказів, які б підтверджували факт вчинення домашнього насильства ОСОБА_1 відносно потерпілої 11 червня 2024 року близько 18 год. 40 хв.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція є нормами прямої дії, а згідно ч.2 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцію, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини».

Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

При цьому суд зазначає, що відповідно до ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно вимог ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

В матеріалах справи, окрім заяви та пояснень потерпілої ОСОБА_2 , яка являється зацікавленою особою, відсутні будь-які інші об`єктивні докази вчинення ОСОБА_1 правопорушення за ч.2 ст.173-2 КУпАП, тому їх недостатньо для висновку про винуватість ОСОБА_1 .

Виходячи з вищезазначеного, жодних беззаперечних та достатніх доказів, які б свідчили, про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП матеріали справи не містять.

Таким чином, сукупність зібраних та проаналізованих по справі доказів не дозволяє спростувати сумніви у категоричній формі та зробити беззаперечний і однозначний висновок про вчинення ОСОБА_1 неправомірних дій, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД №164384.

Згідно із п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у випадку відсутності складу адміністративного правопорушення.

Виходячи з вищенаведеного, суд вважає що в даному випадку в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, оскільки суду не надано жодного доказу, з якого вбачалося б, що 11 червня 2024 року близько 18 год. 40 хв. ОСОБА_1 вчинив відносно ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного характеру, у зв`язку із чим провадження в даній справі підлягає закриттю.

Крім цього, згідно з протоколами про адміністративне правопорушення серій ВАД №162335, ВАД №162336 ОСОБА_1 11 червня 2024 року та 12 червня 2024 року порушив вимоги термінового заборонного припису серії АА№331906 від 11 червня 2024.

Проте, оскільки терміновий заборонний припис щодо ОСОБА_1 видавався з метою припинення домашнього насильства, якого як в подальшому встановлено судом він не вчиняв, вважаю, що його не може бути притягнуто до адміністративної відповідальності за його порушення.

Тому, суд приходить до висновку, що провадження в справі в цій частині також підлягає закриттю на підставі п.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 173-2, 247, 283, 284 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Об`єднати справи про вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 173-2 КУпАП №607/13159/24 (провадження 3/607/5811/2024), №607/13161/24 (провадження 3/607/5813/2024) та №607/13163/24 (провадження 3/607/5815/2024), в одне провадження, присвоївши об`єднаним справам №607/13159/24 (провадження 3/607/5811/2024).

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Головуючий суддяЛ. В. Делікатна