Справа № 163/1156/24
Провадження № 3-зв/163/1/24
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

22 серпня 2024 року місто Любомль

Суддя Любомльського районного суду Волинської області Павлусь О.С., з участю секретаря Костюк Р.М.,

захисника особи, щодо якої складено протокол, ОСОБА_1 ,

розглянувши заяву адвоката Кромського Миколи Вікторовича про розгляд заяви, про відвід судді в справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП ОСОБА_2 іншим суддею,

в с т а н о в и в :

01 серпня 2024 року до Любомльського районного суду Волинської області надійшла заява адвоката Кромського М.В. про розгляд заяви, про відвід судді в справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП ОСОБА_2 іншим суддею.

Заява обґрунтована тим, що 01 серпня 2024 року захисником було подано заяву про відвід судді Любомльського районного суду Павлуся О.С. у справі про адміністративне правопорушення № 163/1156/24 про притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП. Дану заяву розглянув сам суддя Павлусь О.С. та за результатами розгляду відмовив у задоволенні відводу. Захист був проти розгляду даної заяви суддею Павлусем О.С., так як такий відвід повинен розглядатися іншим суддею у відповідності до вимог КПК України. Враховуючи викладене вище розгляд заяви про відвід судді Павлуся О.С. від 31.07.2024р. просить провести іншим суддею Любомльського районного суду.

В судовому засіданні адвокат Кромський М.В. заяву підтримав.

Розглянувши зазначену заяву приходжу до висновку про відсутність підстав для її задоволення зважаючи на наступне.

Фактично мотивами заяви адвокат Кромський М.В. зазначає розгляд заяви про відвід судді тим же суддею, що здійснює розгляд справи про адміністративне правопорушення в межах якої заявлено відвід, що ставить під сумнів упередженість судді та порушення права на справедливий суд.

Відповідно до статті 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Кодекс України про адміністративні правопорушення фактично не передбачає процесуальних норм, які регламентують порядок розгляду суддею справ про адміністративні правопорушення і не містить спеціальних норм, що передбачають для учасників судового розгляду можливість заявити відвід судді і, відповідно, не передбачають порядку розгляду заяви про відвід.

Разом з тим, відповідно до вимог статті 2 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією України і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Як зазначає Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), найголовніше це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості (рішення ЄСПЛ від 29 квітня 1989 року у справі «Хаушильд проти Данії», заява № 11/1987/134/188).

Згідно з Бангалорськими принципами поведінки суддів, схваленими резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради Організації Об`єднаних Націй від 27 липня 2006 року, об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті ухваленого рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим постановлення об`єктивного рішення у справі або у тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Стаття 6 Конвенції вимагає, що суд у межах своїх повноважень має бути неупередженим. Неупередженість зазвичай означає відсутність упередженості або суб`єктивного ставлення, що може бути оцінене багатьма способами (рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року у справі «Ветштайн проти Швейцарії», заява № 33958/96).

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях ЄСПЛ для визначення неупередженості суду належить виходити не тільки з суб`єктивного критерію, але й з об`єктивного підходу, який визначає, чи були забезпечені достатні гарантії, аби виключити будь-які законні сумніви з цього приводу (рішення ЄСПЛ від 7 серпня 1996 року у справі «Ферантелі та Сантанжело проти Італії»).

У своєму рішенні у справі «Газета «Україна-центр» проти України» (рішення від 15 жовтня 2010 року, заява № 16695/04) ЄСПЛ наголошував, що відповідно до усталеної практики Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатись на підставі суб`єктивного і об`єктивного критеріїв. У контексті суб`єктивного критерію особиста безсторонність судді презюмується, допоки не доведено протилежного. У контексті об`єктивного критерію необхідно визначити, чи існували переконливі факти, які могли б викликати сумніви щодо безсторонності судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно виправдані. З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть бути важливими, або іншими словами, «правосуддя має не тільки чиниться, також має бути видно, що воно чиниться». На кону стоїть довіра, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти в громадськість.

Також у рішенні ЄСПЛ від 9 листопада 2006 року у справі «Білуха проти України» (заява №33949/02) зазначено, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд, як такий, та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, допоки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Отже аналіз практики ЄСПЛ свідчить, що підставами для відводу судді є існування суб`єктивного або об`єктивного критеріїв.

Суд зазначає, що не є підставами для відводу судді заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами, а також наявність скарг, поданих на суддю у зв`язку з розглядом цієї чи іншої справи, обставини, пов`язані з прийняттям суддею рішень у інших справах.

Таким чином, щодо суб`єктивної складової безсторонності суду заявнику необхідно подати докази фактичної наявності упередженості судді для відводу його від справи чи розгляду заяви відводу іншим суддею. Якщо з`являються об`єктивні сумніви щодо цього, то для його відводу чи розгляду такого відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, або його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі.

Оцінюючи, чи наявні підстави для відводу за суб`єктивним критерієм, суд вказує про відсутність будь-яких підстав вважати, що суддя, який розглянув заяву про відвід від 31 липня 2024 року має і виявляє особисту упередженість під час розгляду справи. Презумпція особистої неупередженості судді діє, допоки не з`являться докази на користь протилежного. Доказів протилежного заявником не надано.

Доводи заяви не містять посилання на обставини, які б давали підстави для висновку про необ`єктивність та упередженість судді під час розгляду заяви про відвід. Незалучення прокурора в справі про адміністративне правопорушення не може слугувати підставою для розгляду заяви про відвід судді іншим суддею і вказувати на необ`єктивність та упередженість цього судді під час розгляду заяви про відвід.

Інших обставин, передбачених діючим законодавством, які б могли бути підставою для розгляду заяви про відвід іншим суддею, суд не вбачає.

Таким чином, у задоволенні заяви адвоката Кромського М.В. слід відмовити.

Керуючись ст.ст.283, 284 КУпАП,

п о с т а н о в и в :

У задоволені заяви адвоката Кромського Миколи Вікторовича про розгляд заяви, про відвід судді в справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП ОСОБА_2 іншим суддею, відмовити.

Постанова апеляційному оскарженню не підлягає.

Дата складання повного тексту постанови 26 серпня 2024 року.

Суддя Любомльського районного суду

Волинської області О.С. Павлусь