ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2024 року м. Полтава

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Корсун О.М., за участю: секретаря судового засідання Старчик Є.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Книша С.І., на постанову Октябрського районного суду м. Полтава від 07 червня 2023 року,

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і накладено на нього стягнення за ч.1 ст.130 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, шо становить 17 000 гривень, із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 536 гривень 80 копійок судового збору.

За постановою місцевого суду ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що він 05 вересня 2022 року приблизно о 22 годині 31 хвилині по вул. Гагаріна, 1-А в м. Полтава в порушення вимог п.2.9 «а» ПДР України керував транспортним засобом «AUDI SQ8», н.з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння.

В апеляційній скарзі адвокат Книш С.І. просить скасувати постанову Октябрського районного суду м. Полтава від 07 червня 2023 року та закрити провадження у справі щодо ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що: ОСОБА_1 не перебував у стані алкогольного сп`яніння; поліцейськими було безпідставно зупинено ОСОБА_1 , не повідомлено йому про причину зупинки та не відображено її в матеріалах справи, не роз`яснено ОСОБА_1 права та обов`язки, порядок проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, не повідомлено про наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння, хоча він бажав пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу, але поліцейські переконали його, що необхідно відразу прямувати до закладу охорони здоров`я; в матеріалах справи відсутні докази щодо наявності в ОСОБА_1 на момент керування автомобілем ознак алкогольного сп`яніння, яких він не мав, а тому не був тією особою, яка підлягала огляду на стан алкогольного сп`яніння; поліцейські всупереч положенням ст.266 КУпАП не запропонували ОСОБА_1 проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів на місці зупинки транспортного засобу, не провели цей огляд, від якого ОСОБА_1 не відмовлявся, та не надали останньому належного письмового направлення на огляд до закладу охорони здоров`я, у зв`язку з чим не мали права доставляти ОСОБА_1 до медичного закладу; висновок щодо результатів медичного огляду не відповідає дійсності та складений з порушенням приписів Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України №1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі - Інструкція), так як: ОСОБА_1 заперечував факт вживання алкоголю, не погоджувався з результатами проведеного огляду в медичному закладі та просив здійснити лабораторні дослідження шляхом відбору біологічного середовища, на що лікарем безпідставно відмовлено, за допомогою приладу «Драгер» перевірено наявність проміле у видихуваному повітрі, а не в крові, хоча ОСОБА_1 постійно вживає ліки із вмістом спирту, так як є інвалідом, і під час доставки до закладу охорони здоров`я вживав медичні препарати, при цьому, йому не відомо, чи впливали його медичні препарати на показники приладу «Драгер»; після проведення медичного огляду ОСОБА_1 не роз`яснено зміст висновку та не вручено його примірник, а відповідно до наявних у висновку та акті огляду зазначень висновок складений раніше акта, що є неможливим, підписаний лікарем ОСОБА_2 , в той час як згідно з печаткою згідно з висновком лікар ОСОБА_4 має ініціали ОСОБА_4 , і це ставить під сумнів підписання висновку саме лікарем ОСОБА_4 ; направлення ОСОБА_1 на проведення огляду в закладі охорони здоров`я сфальсифіковане; під час огляду ОСОБА_5 не було забезпечено участь свідків чи відеофіксацію; відеозаписи, які містяться на долучених поліцією оптичних носіях, є недопустимими доказами, оскільки вони не безперервні, з них неможливо дослідити обставини справи та події на них датовані 2017 роком; ОСОБА_1 не був обізнаний, яке відношення поліцейський Снісаренко Я. мав до цієї справи, оскільки протокол складав інший поліцейський Сеник Б. Водночас апелянт посилається на те, що місцевий суд безпідставно: стягнув із ОСОБА_1 судовий збір, так як він є інвалідом ІІ групи та відповідно до приписів закону звільнений від сплати цього збору; розглянув справу без участі ОСОБА_1 , якого не було належним чином повідомлено про час і місце судового засідання, та його адвоката, незважаючи на подане представником клопотання про відкладення розгляду провадження та бажання ОСОБА_1 , щоб його позиція в суді була представлена адвокатом, чим порушено права останнього та позбавлено їх можливості надати свої заперечення, докази й залучити свідків по справі.

ОСОБА_5 та його представники - адвокати Книш С.І., Рак А.С., будучи належним чином повідомленими про місце, дату й час апеляційного розгляду, до суду апеляційної інстанції не з`явились, клопотань про відкладення судового засідання не подавали. Водночас адвокат Рак А.С. заявив клопотання щодо проведення апеляційного розгляду за його відсутності.

Суд апеляційної інстанції вивчив матеріали справи, дані, які були долучені представником, направлені головним лікарем медичного закладу та лікарем, який проводив медичний огляд, дослідив доводи апеляційної скарги та дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Статтею 294 КУпАП регламентовано, що судове рішення суду першої інстанції переглядається в межах доводів апеляційної скарги.

Виходячи з положень ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі ст.245 КУпАП завданням судді при розгляді справ про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП настає, зокрема, за керування транспортним засобом особою в стані алкогольного сп`яніння.

Вимогами ж п.2.9 «а» ПДР України унормовано, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП - керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується наявними у матеріалах справи належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності достатніми та взаємозв`язаними доказами, і є обґрунтованим.

Так, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №086400 05 вересня 2022 року о 22 годині 31 хвилині ОСОБА_1 по вул. Гагаріна, 1-А в м. Полтава в порушення вимог п.2.9 «а» ПДР України керував транспортним засобом «AUDI SQ8», н.з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння (а.с.1).

Факт керування ОСОБА_1 автомобілем 05 вересня 2022 року приблизно о 22 годині 31 хвилині по вул. Гагаріна, 1-А в м. Полтава не оспорюється в апеляційній скарзі, за змістом якої напавки підтверджено те, що ОСОБА_1 керував автомобілем і був зупинений поліцією.

Разом з цим, обставини, викладені в протоколі, об`єктивно підтверджуються даними відеозаписів, записаних на технічному носієві інформації, з яких установлено, що за наведених вище обставин ОСОБА_1 в темний час доби керував транспортним засобом «AUDI SQ8», н.з. НОМЕР_1 , і був зупинений поліцією. У подальшому ОСОБА_1 поліцією доставлено до медичного закладу для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, за результатом чого лікарем складено медичний висновок від 05 вересня 2021 року про перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння (а.с.2).

Так, відповідно до висновку медичного огляду КП «Полтавський обласний центр терапії залежностей Полтавської обласної ради» від 05 вересня 2022 року встановлено перебування ОСОБА_1 , у тому числі під час керування автомобілем, у стані алкогольного сп`яніння (а.с.2).

Як убачається зі змісту акта від 05 вересня 2022 року, складеного до зазначеного вище медичного висновку, лікарем ОСОБА_4 встановлено те, що в ОСОБА_5 були, серед іншого: порушення артикуляції, змазаність мови, гіперемована шкіра обличчя, хитка хода та хиткість в позі Ромберга, різкий запах алкоголю з порожнини рота. Скарг ОСОБА_5 не висловлював. За результатами застосування спеціального технічного приладу «Драгер Алкотест 6820», зафіксовано 0, 72 (о 22 годині 41 хвилині) та 0, 62 (о 23 годині 00 хвилин) проміле алкоголю в крові ОСОБА_5 . Аналогічні показники результатів застосування названого вище технічного приладу підтверджено й даними повідомлень головного лікаря та лікаря, який проводив огляд, направлених, у тому числі у відповідь на запит апеляційного суду, через це відсутні підстави ставити під сумнів достовірність названих вище результатів. На підставі всіх отриманих під час огляду даних у їх сукупності лікарем і було надано висновок про перебування ОСОБА_5 в стані алкогольного сп`яніння (а.с.43).

Що стосується тверджень апелянта про те, що лікарем за допомогою алкотестера встановлено показчик проміле алкоголю у видихуваному повітрі, а не крові, то вони підлягають відхиленню, оскільки після проведення дослідження на екрані спеціального технічного засобу - алкотестера «Драгер», висвітлюється результат вимірювання в проміле, який формує величину наявності алкоголю в крові, що вираховується з концентрації алкоголю у видихуваному повітрі.

Водночас суд апеляційної інстанції наголошує, що при проведенні огляду в медичному закладі поряд із проведенням замірів за допомогою спеціальних засобів вимірювальної техніки лікарем досліджується клініка сп`яніння обстежуваної особи шляхом проведення відповідних тестів, замірів, візуального огляду, за сукупністю чого встановлюється діагноз, який вноситься до акта медичного огляду та на підставі якого в подальшому видається висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння.

Доводи апеляційної скарги з приводу непроведення лікарем лабораторного дослідження шляхом відбору біологічного середовища як на підставу для визнання недійсним його висновку є необґрунтованими, оскільки обов`язковість проведення згаданого дослідження пов`язується виключно з випадками визначення наркотичного засобу або психотропної речовини, а не алкогольного сп`яніння, як це має місце за обставин справи, яка є предметом розгляду (п.7 розділу ІІІ Інструкції).

Визначення ж методів медичного огляду обстежуваної особи та достатність даних для надання відповідного висновку належить до компетенції лікаря. Разом із тим, порушень порядку проведення лікарем огляду ОСОБА_1 у закладі охорони здоров`я, що ставили би під сумнів допустимість і дійсність огляду, не встановлено. Зазначені вище висновок та акт складені лікарем закладу охорони здоров`я ОСОБА_4 за результатами медичного огляду ОСОБА_1 у межах повноважень лікаря за правилами, передбаченими Розділом ІІІ Інструкції.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції не вбачає об`єктивних підстав ставити під сумнів обрані компетентним лікарем методи при здійсненні огляду та встановлені у висновку з актом результати.

Усупереч аргументам представника, названий вище медичний висновок підписаний лікарем ОСОБА_4 і скріплений печаткою із зазначенням його прізвища, ім`я та по-батькові ( ОСОБА_4 ). Факт складання щодо ОСОБА_1 висновку про визначення стану алкогольного сп`яніння підтверджено й самим лікарем ОСОБА_4 у направленому до апеляційного суду повідомленні, через це доводи апелянта про наявність суперечностей у відомостях про особу, яка надала медичний висновок, позбавлені підґрунть.

Необґрунтованими є і доводи апеляційної скарги про відсутність належного письмового направлення ОСОБА_1 на огляд до закладу охорони здоров`я.

Так, даними медичного висновку й акту до нього від 05 вересня 2024 року підтверджено те, що 05 вересня 2022 року ОСОБА_1 на огляд щодо стану алкогольного сп`яніння було направлено поліцейським взводу №2 роти №4 батальйону УПП у Полтавській області ДПП Снісаренком Я.О. (а.с.2, 43).

Також у матеріалах справи наявне письмове направлення ОСОБА_1 до КП «Полтавський обласний центр терапії залежностей Полтавської обласної ради» для проходження зазначеного вище огляду, яке складене 05 вересня 2022 року поліцейським Снісаренком Я.О . У цьому документі наведено виявлені поліцією в ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці) та сформульовано твердження про направлення ОСОБА_1 на медичний огляд із метою виявлення стану алкогольного сп`яніння. При цьому, перевіркою матеріалів справи не встановлено даних щодо фальсифікації направлення, на що посилається апелянт.

Разом з цим, той факт, що вказане вище направлення було складене не на затвердженій формі бланку, з огляду на викладені вище обставини, сам по собі не ставить під сумнів законність, обгрунтованість і необхідність направлення ОСОБА_1 для проходження медичного огляду й саму процедуру огляду останнього (а.с.42).

У той же час, усупереч доводам апелянта, в матеріалах провадження відсутні відомості про складання лікарем висновку медичного огляду раніше від акта до нього, що є нездійсненним, оскільки в силу п.16 розділу ІІІ Інструкції висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції видається на підставі акта медичного огляду. У медичному висновку щодо ОСОБА_1 лікарем констатовано, що його складено на підставі даних, які містяться в акті медичного огляду, складеного 05 вересня 2022 року о 22 годині 41 хвилині (дата й час почату заповнення), натомість доводи апелянта в цій частині ґрунтуються на неправильному тлумаченні змісту документа.

Тобто перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння під час керування ним транспортним засобом визначено й підтверджено у відповідності до приписів закону, а тому посилання апелянта на вживання ним ліків не спростовують зазначений висновок про порушення ним п.2.9 "а" ПДР України.

Зазначені вище доводи позбавлені підстав і тому, що в матеріалах справи є відсутніми, а також ОСОБА_1 і його представником не надано даних щодо приймання ОСОБА_1 , у тому числі в день керування транспортним засобом, спиртовмісних лікарських препаратів або інших, які можуть викликати стан сп`яніння, не наведено відомостей щодо їх назви, складу.

Окрім того, ОСОБА_1 як водій безперечно був обізнаний про категоричну заборону керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та відповідно й вживання попередньо алкоголю чи препаратів, що його містять, у будь-якому вигляді, та, які призводять до виникнення вказаного стану.

Керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість обумовлена ступенем суспільної небезпеки такого діяння. Зокрема, водій у стані алкогольного сп`яніння становить загрозу для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху, а також безпосередньо для себе особисто, та власності третіх осіб.

Що стосується доводів адвоката про те, що після проведення медичного огляду ОСОБА_1 не роз`яснювався зміст висновку лікаря та не вручено його примірник, то, як підтверджено даними медичного висновку, ОСОБА_1 відмовився від підпису про ознайомлення з результатами огляду. Окрім того, зі згаданим вище висновком ОСОБА_1 за виявленого бажання мав безперешкодну можливість ознайомитись під час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій. До того ж, доводи апелянта в цій частині стосуються обставин, які мали місце після встановлення факту перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, через це не впливають на правильність притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

Пунктом 2 розділу І Інструкції визначено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Саме ці дискреційні повноваження поліцейського дають йому право самостійно визначати наявність чи відсутність підстав для проведення огляду водія на стан сп`яніння.

У направленні на медичний огляд поліцейським було зафіксовано ознаки алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 у вигляді: запаху алкоголю з порожнини рота та поведінки, що не відповідає обстановці. Далі в акті медичного огляду лікарем підтверджено наявність у ОСОБА_1 , зокрема, запаху алкоголю з порожнини рота, інших ознак, особливостей алкогольного сп`яніння, і, як наслідок, установлено його перебування в названому стані, в тому числі під час керування автомобілем.

За таких обставини, доводи апеляційної скарги про безпідставність проведення огляду ОСОБА_1 із посиланням на відсутність у нього на момент керування транспортним засобом ознак алкогольного сп`яніння є неспроможними.

Позбавлені підстав і посилання адвоката на невручення поліцією примірника направлення ОСОБА_1 , оскільки вони не впливають на вирішення питання про наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП у діях водія транспортного засобу, зважаючи на те, що наявність направлення має правове значення виключно для лікаря медичної установи, який повинен провести медичний огляд. Тим не менше, суд апеляційної інстанції переконався в наявності факту направлення на огляд до медичного закладу ОСОБА_1 , факт якого поліцейський зафіксував у відповідному письмовому документі та з яким ОСОБА_1 і його представники мали безперешкодну можливість ознайомитись з огляду на отримання копії направлення адвокатом із медичної установи на адвокатський запит.

Суд апеляційної інстанції вважає необгрунтованими є доводи апелянта про те, що під час огляду ОСОБА_1 не було забезпечено участь свідків чи відеофіксацію, оскільки відповідно до ч.2 ст.266 КУпАП названі вимоги висуваються лише в разі, якщо огляд на стан алкогольного сп`яніння проводиться поліцейським із використанням спеціального технічного засобу (поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків), та, окрім того, поліцією до матеріалів справи було долучено відеозаписи на підтвердження обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.

Аргументи ж представника, які зводяться до неповноти відеозапису та неналежного налаштування дати й часу на одному з реєстраторів службового автомобіля, не впливають на правильність висновків місцевого суду щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, так як наявний у матеріалах справи технічний носій інформації з відеозаписами в сукупності з іншими наведеними вище доказами поза розумним сумнівом доводить обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП - керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, за встановлених у протоколі та оскаржуваній постанові обставин. До того ж, в апеляційній скарзі не оспорюється, що 05 вересня 2022 року приблизно о 22 годині 31 хвилині ОСОБА_1 керував транпсортним засобом і цього дня проходив огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі.

Тому відсутність у матеріалах справи даних про висування поліцейським вимоги щодо проходження ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу на місці події не ставить під сумнів доведеність перебування ОСОБА_1 у ході виконання функцій водія в стані алкогольного сп`яніння, що поза розумним сумнівом підтверджено висновком і актом медичного огляду, проведеного лікарем закладу охорони здоров`я, від 05 вересня 2022 року, підстав не довіряти яким, як установлено вище, не має.

Зазначене вище випливає також із того, що лікарем у ході проведення медичного огляду два рази через певний інтервал часу застосовувався спеціальний технічний засіб «Драгер» для вимірювання кількості проміле алкоголю в крові ОСОБА_1 , результати якого склали 0, 72 та 0, 62 проміле алкоголю в крові, тобто було використано аналогічний прилад (алкотестер), за допомогою якого проводиться огляд водія на стан алкогольного сп`яніння поліцією на місці зупинки транспортного засобу і цей прилад зафіксував значне перевищення гранично допустимої норми кількості проміле алкоголю в крові водія (норма - не більше 0, 2). При цьому, під час огляду поліцейським технічний засіб застосовується один раз, а лікарем за обставин цієї справи його застосовано два рази, що є додатковою гарантією достовірності отриманих результатів. Отже, й апелянтом не обґрунтовано, яким чином використання технічного приладу на місці події поліцейським, а не лікарем у медичному закладі, вплинуло би на встановлення факту перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння.

Так, проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я нарівні з таким оглядом поліцейським на місці події прямо передбачено положеннями КУпАП, Інструкції та радше спрямоване на забезпечення більш повного й неупередженого дослідження стану обстежуваної особи лікарем з відповідними кваліфікацією та фахом, ніж при здійсненні такого огляду на місці події.

Усупереч доводам апелянта, ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, що підтверджується змістом протоколу про адміністративне правопорушення, засвідченого підписом ОСОБА_1 у відповідній графі, та відеозапису, записаному на технічному носієві інформації. Перевіркою матеріалів справи не встановлено обставин, які би свідчили про те, що поліцією було вчинено будь-які дії з приводу перешкоджання ОСОБА_1 скористатись його правами.

Як убачається з матеріалів провадження, після зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 поліцейський взводу №2 роти №4 батальйону УПП у Полтавській області ДПП Снісаренко Я.О. складав направлення ОСОБА_1 на медичний огляд, доставляв його в заклад охорони здоров`я, відбирав у нього пояснення, що спростовує твердження апелянта про необізнаність ОСОБА_1 з тим, яке відношення поліцейський Снісаренко Я. мав до цієї справи.

Водночас питання щодо підстави зупинки автомобіля не є конструктивною ознакою диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП і відповідно відсутність у матеріалах справи відомостей з приводу обставин здійснення поліцією зупинки ОСОБА_1 , на що посилається апелянт, не утворює достатню підставу для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження щодо ОСОБА_1 , оскільки не спростовує факт керування ним транспортним засобом і його відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому порядку, тобто наявність у діях останнього події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

За таких обставин, доводи та підстави, з яких ставиться питання про закриття провадження щодо ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Що стосується аргументів апелянта, які зводяться до здійснення розгляду справи без його та представника участі, то можливість реалізації прав, передбачених Конституцією України та ст.268 КУпАП, у тому числі й тих, про які йдеться в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 та його представникам було надано під час провадження в суді апеляційної інстанції, якими вони скористалися як, на їх думку, було необхідним.

При цьому, варто зауважити, що ОСОБА_1 і його представник - адвокат Книш С.І., були належним чином і завчасно (05 травня 2023 року) повідомлені про місце, дату й час розгляду справи місцевим судом (07 червня 2023 року об 11 годині 00 хвилин у приміщенні Октябрського районного суду м. Полтава), що підтверджується довідками про доставку: судових повісток за допомогою СМС-повідомлень за їх абонентськими номерами мобільних телефонів ( ОСОБА_1 - НОМЕР_2 , який ним було повідомлено поліції у власноруч складених і засвідчених особистим підписом поясненнях; адвоката Книша С.І. - НОМЕР_4), на адреси електронної пошти адвоката Книша С.І. (e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ), а також даними рекомендованого повідомлення про вручення адвокату Книшу С.І. судового повідомлення про розгляд справи, яке ним отримано 22 травня 2023 року (а.п.73-75, 77). Викладені вище дані спростовують твердження апелянта про неналежне повідомлення судом першої інстанції всіх учасників провадження щодо місця, дати й часу розгляду справи.

Водночас, вирішуючи клопотання адвоката про відкладення судового засідання, призначеного на 07 червня 2023 року об 11 годині 00 хвилин, яке було мотивовано його зайнятістю в іншому судовому засіданні, місцевий суд урахував те, що: представник раніше неодноразово заявляв аналогічні клопотання (4 рази з цієї причини - а.с.25, 54, 59, 62-63); позиція ОСОБА_1 та його адвоката була детально наведена й обґрунтована в письмових запереченнях (а.с.34-39). До того ж, у клопотанні від 10 листопада 2022 року сам представник виклав прохання щодо проведення розгляду справи місцевим судом без його та ОСОБА_1 участі з урахуванням позиції, викладеної в запереченнях на протокол про адміністративне правопорушення, в разі неможливості відкладення судового засідання (а.с.54). У подальшому нових доказів чи заперечень, пояснень ОСОБА_1 і його адвокат у суді першої інстанції не подавали, а в апеляційній скарзі відсутність у діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, обґрунтовувалась аналогічними доводами, що й у запереченні.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. І вказане право кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain) від 07 липня 1989 року).

У рішенні від 26 квітня 2007 року у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини наголосив, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Таким чином, суд першої інстанції належним чином повідомив ОСОБА_1 і його адвоката Книша С.І. про судовий розгляд справи щодо нього та неодноразово вжив усіх можливих заходів для надання їм можливості бути присутніми в суді першої інстанції та користуватись правами, передбаченими ст.268 КУпАП, урахувавши конкретні обставини провадження, та обгрунтовано розглянув її по суті, навівши аргументи, чому він відхиляє клопотання адвоката про відкладення судового засідання. Реалізація ж ОСОБА_1 і його представником прав була пов`язана виключно з їх волевиявленням. Місцевий суд у ході прийнятя рішення про розгляд справи по суті, небезпідставно врахував наявність численних попередніх клопотань адвоката про відкладення судових засідань із аналогічних мотивів (у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні), його завчасне повідомлення про місце, дату й час розгляду справи щодо ОСОБА_1 (більше ніж за місяць до судового засідання), що надавало можливість скоригувати й спланувати свою позицію для участі в судовому засіданні. У контексті наведенного вище, слід ураховувати також установлений законодавством строк щодо можливості накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст.38 КУпАП, якого місцеві суди повинні дотримуватись, не порушуючи принцип невідворотності накладення такого стягнення з метою запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_1 є водієм з водійським посвідченням (серії НОМЕР_3 ), що не оспорюється в апеляційній скарзі та підтверджується даними медичного висновку, в якому наведено інформацію про вказане посвідчення водія як документа за яким було встановлено особу ОСОБА_1 .

Тому суд першої інстанції з урахуванням положень ст.ст.23, 33 КУпАП правильно наклав на ОСОБА_1 стягнення відповідно до санкції ч.1 ст.130 КУпАП, яка є безальтернативною.

Разом з тим, доводи апелянта про безпідставне стягнення місцевим судом під час прийняття оскаржуваної постанови судового збору з ОСОБА_1 є обґрунтованими.

Відповідно п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю II групи.

ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи безстроково, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експретною комісією від 16 лютого 2021 року (а.с.22), через це підлягає звільненню від сплати судового збору в сумі 536 гривень 80 копійок за ухвалення щодо нього постанови про накладення адміністративного стягнення.

Наведене вище залишилось поза увагою місцевого суду, через це оскаржувану постанову слід змінити, виключивши з неї посилання на рішення про стягнення з ОСОБА_1 судового збору. Таке виключення не впливає на правильність визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, кваліфікацію його дій і накладеного на нього стягнення.

Отже, апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Книша С.І., задовольнити частково.

Постанову Октябрського районного суду м. Полтава від 07 червня 2023 року щодо ОСОБА_1 змінити.

Виключити з постанови місцевого суду рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави судового збору в сумі 536 гривень 80 копійок.

В іншій частині постанову суду першої інстанції залишити без зміни.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського

апеляційного суду О.М. Корсун