Справа № 141/350/22
Провадження № 33/801/765/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Климчук С. В.
Доповідач: Сало Т. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд, суддя Сало Т.Б., розглянувши клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Оратівського районного суду Вінницької області від 11 жовтня 2022 року в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

встановив:

Постановою Оратівського районного суду Вінницької області від 11 жовтня 2022 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 496,20 грн в дохід Державного бюджету.

13 серпня 2024 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі.

Разом з апеляційною скаргою ОСОБА_1 подав клопотання, в якому просить поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови Оратівського районного суду Вінницької області від 11 жовтня 2022 року.

В обґрунтування клопотання ОСОБА_1 зазначив, що терміни на апеляційне оскарження ним були пропущені у зв`язку із перебуванням в лавах Збройних сил України, починаючи з 25 лютого 2022 року по 25 червня 2024 року включно при захисті батьківщини, тому він не мав можливості оскаржити дану постанову. У період з 01 липня 2024 року по 12 серпня 2024 року проходив комісію на Вінницьку обласну МСЕК для продовження групи інвалідності.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 289 КУпАП, в разі пропуску строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено.

Із вказаного можна зробити висновок, що в справі про адміністративне правопорушення початок відліку строку на апеляційне оскарження постанови пов`язаний з моментом прийняття такої постанови.

За заявою особи, щодо якої винесено постанову, строк на апеляційне оскарження постанови за наявності поважних причин може бути поновлений.

Наведеними нормами чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема, щодо дотримання строку апеляційного оскарження.

Для цього учасник справи як особа, зацікавлена у поданні апеляційної скарги, повинна вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені чинним законодавством.

Зі змісту оскаржуваної постанови суду слідує, що ОСОБА_1 був присутнім в судовому засіданні при винесенні судом першої інстанції постанови 11 жовтня 2022 року, тобто йому було відомо про прийняте остаточне рішення у справі.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 294 КУпАП, ОСОБА_1 мав подати апеляційну скаргу до 21 жовтня 2022 року.

Натомість апеляційну скаргу ОСОБА_1 було подано засобами поштового зв`язку 13 серпня 2024 року.

ОСОБА_1 стверджує, що перебування в лавах Збройних сил України та подальше проходження ним комісії унеможливило вчасне подання ним апеляційної скарги.

Як встановлено з матеріалів справи та наданих ОСОБА_1 документів, ОСОБА_1 був призваний по мобілізації на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 до військової частини НОМЕР_1 з 25 лютого 2022 року (а.с.18).

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 24 червня 2024 року №179, солдата військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_1 , звільненого наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по особовому складу) від 21 червня 2024 року №34-РС з військової служби у запас, з 24 червня 2024 року виключено із списків особового складу та всіх видів забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 і направлено до зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 в АДРЕСА_1 (а.с.51-52).

Із наведеного слідує, що ОСОБА_1 перебував у лавах Збройних сил України з 25 лютого 2022 року по 24 червня 2024 року, оскільки виключений зі списків особового складу військової частини, а тому цей день вважається днем закінчення проходження ОСОБА_1 військової служби.

З консультаційних висновків спеціаліста слідує, що ОСОБА_1 був на консультації 31 липня 2024 року та 12 серпня 2024 року, а також на огляді у невролога 15 липня 2024 року та 05 серпня 2024 року (а.с.54-59).

Апеляційний суд звертає увагу, що 19 червня 2024 року ОСОБА_1 написав заяву про ознайомлення з матеріалами справи і 11 липня 2024 року ознайомився з матеріалами справи (а.с.36).

Не зважаючи на ознайомлення 11 липня 2024 року з матеріалами справи, в тому числі і зі змістом оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 подав апеляційну скарги лише 13 серпня 2024 року, тобто на тридцять третій день з моменту ознайомлення з матеріалами справи.

Доказів того, що проходження ОСОБА_1 медико-соціальної експертизи унеможливило подання ним апеляційної скарги останнім не надано, зокрема, що огляд медико-соціальною експертною комісією проводився в стаціонарі.

Також варто зазначити, що ОСОБА_1 ознайомився з матеріалами лише на двадцять другий день з моменту подання заяви про ознайомлення з матеріалами справи.

Підсумовуючи слід зазначити, що доводи заявника не підтверджують наявність об`єктивно непереборних, незалежних від його волевиявлення перешкод для звернення з апеляційною скаргою зі спливом значного проміжку часу з моменту винесення судом першої інстанції оскаржуваної постанови.

Причини пропуску строку апеляційного оскарження можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне подання апеляційної скарги. Тобто, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення в апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку апеляційного оскарження з поважних причин. За відсутності таких, поновлення процесуального строку буде порушенням принципу юридичної визначеності.

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2010 року Суд вказав, що необґрунтоване поновлення строку оскарження остаточного рішення по справі зі спливом значного періоду часу без обґрунтованих підстав порушує принцип правової визначеності, і, як наслідок, тягне порушення ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

За відсутності поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду, у поновленні цього строку необхідно відмовити, а апеляційну скаргу з доданими матеріалами повернути особі, яка її подала.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Оратівського районного суду Вінницької області від 11 жовтня 2022 року в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП - відмовити.

Апеляційну скаргу з доданими матеріалами повернути особі, яка її подала.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Б. Сало