Справа № 146/1294/24

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" серпня 2024 р. селище Томашпіль

Суддя Томашпільського районного суду Вінницької області Мороз І.С., розглянувши матеріали, що надійшли від ВП № 2 Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст. 130 КУпАП

В С Т А Н О В И В:

Гр. ОСОБА_1 згідно протоколу про вчинення адміністративного правопорушення від 10 серпня 2024 року серії ААД № 183721 притягується до адміністративної відповідальності за те, що 9 серпня 2024 року о 23 год. 40 хв. в селищі Томашпіль по вул. І.Гаврилюка, керував автомобілем «ВАЗ 2121» д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому порядку із застосуванням спеціального технічного приладу «Драгер 6810», результат 0,67 проміле, тест № 3596.

Гр. ОСОБА_1 інкримінується вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В судовому засіданні гр. ОСОБА_1 вину не визнав, пояснив суду, що він не керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, а також не відмовлявся від проходження освідування на стан сп`яніння у передбаченому законом порядку, а саме в медичному закладі, просив закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо нього у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Представник ОСОБА_1 адвокат Барвінський О.П. в судовому засіданні просив закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Зазначив, що додані до протоколу матеріали беззаперечно не доводять вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення. Зокрема з відеозапису долученого до матеріалів справи не вбачається які саме пояснення надавав працівникам поліції водій та відсутня можливість чути обставини при яких оформлялися адмінматеріали. У протоколі не зазначено на який технічний засіб здійснювався аудіо запис з фіксацією обставин оформлення адміністративних матеріалів та в графі де фіксуються пояснення особи яка притягується до адміністративної відповідальності відсутні будь-які пояснення водія. Також адвокат зазначив, що водій не відмовлявся від проходження освідування на стан сп`яніння на місці знаходження автомобіля за допомогою технічних засобів, хоча працівники поліції не мали при собі технічного засобу для проведення освідування водія на стан сп`яніння і тому ОСОБА_1 був згоден пройти освідування у медичному закладі, але йому не було надано відповідне направлення в медичний заклад. Що стосується результатів алкотестеру «Драгер» зазначив, що на відеозаписі взагалі не видно, які результати було зафіксовано при огляді на стан сп`яніння водія. В акті огляду водія на стан сп`яніння відсутня дата його складання та відсутній підпис посадової особи, яка його склала та підпис водія. Крім цього працівниками поліції ОСОБА_1 не було роз`яснено його права під час оформлення документів щодо вчинення ним адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його представника адвоката Барвінського О.П., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, на підставі всебічного, повного і об`єктивного аналізу всіх доказів по справі в їх сукупності, у відповідності до ст. 252 КУпАП, суддя дійшов наступних висновків.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно із ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Пунктом 2.9 Правил дорожнього руху України визначено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

З дослідженої судом роздруківки приладу «Драгер 6810», вбачається, що результат тесту № 3596 від 10 серпня 2024 о 00.36 год. становив 0,67 проміле. При цьому, в роздруківці не зазначено: номер і серію протоколу до якого проведено вказаний тест; дані про особу, що тестується.

Також в Акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, у графі " З результатом згоден". Однак, в даному актів відсутні підписи як самого водія так і інспектора поліції, що склав даний акт.

Також, з дослідженого в судовому засіданні відеозапису, долученого до протоколу, вбачається, що інспектор поліції пропонує водію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці шляхом продуття газоаналізатора ALKOTEST 6810 «Драгер», на що останній погоджується. В подальшому на нагрудний відеореєсторатор поліцейського демонструються результати тесту на екрані приладу. Однак, результати на екрані приладі не видно, а показники «0,67 проміле» проголошені в голос ймовірно інспектором поліції. При цьому, внаслідок неякісного запису, з відео неможливо встановити чи погодився водій з результатами тесту чи ні.

Крім того, з відеозапису встановлено, що ОСОБА_1 підписував складений відносно нього протокол не читаючи.

Оскільки згода водія ОСОБА_1 з результатом тесту не зафіксована на відеозапису, на який є посилання в Акті огляду на стан алкогольного сп`яніння, підпис в цьому Акті у графі "з результатом згоден" відсутній, в роздруківці алкоаналізатора не зазначено, яка саме особа тестується, а тому суддя не приймає, як не згоду водія з результатом тесту.

Процедура огляду водія на стан алкогольного сп`яніння визначена зокрема у ст. 266 КУпАП де передбачено, що у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Також, процедура проведення, проходження та направлення водіїв транспортних засобів на огляд, зокрема щодо стану алкогольного сп`яніння визначена:

- Інструкцією "Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції", затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 № 1452/735 (далі по тексту Інструкція);

- Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. N 1103 (далі по тексту Порядок).

Так, відповідно до пунктів 6, 7 Порядку, водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. Поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.

Аналіз таких нормативних актів вказує, що огляд водія транспортного засобу проводиться з використанням спеціальних технічних засобів, яким у даній справі є прилад «Драгер 6810». Однак, у випадку незгоди водія з результатами такого приладу, водій повинен бути направлений в заклад охорони здоров`я для проведення відповідного медичного огляду на предмет виявлення стану алкогольного сп`яніння.

Оскільки, з обставин справи, встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази згоди водія з результатом тестування, а тому працівник поліції був зобов`язаний забезпечити проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння в закладах охорони здоров`я.

Форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до цієї Інструкції (п. 8 Інструкції).

В судовому засіданні оглянуто направлення ОСОБА_1 то Ямпільської центральної лікарні, який був долучений в додаток до протоколу про адміністративне правопорушення від 10 серпня 2024 року серії ААД № 183721. Однак, в даному направлені не зазначено: ознаки сп`яніння, серію та номер спеціального технічного засобу, результат огляду, серію та номер протоколу про адміністративне правопорушення, складеного поліцейським.

В свою чергу, незважаючи на те, що вказане направлення неоформлене інспектором поліції належним на те чином, однак, оскільки огляд на стан сп`яніння проводився інспектором поліції на місці зупинки транспортного засобу «ВАЗ 2121» д.н.з. НОМЕР_1 , то сам факт наявність такого направлення в матеріалах даної справи підтверджує, що водій не погодився з результатом такого огляду.

Однак, як встановлено суддею, водій не був доставлений інспектором поліції до відповідного закладу охорони здоров`я, оскільки до протоколу не долучено результати такого медичного обстеження.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (ч.2 ст. 251 КУпАП).

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Суддя констатує той факт, що одного лише протоколу про адміністративне правопорушення не може бути достатньо для притягнення особи до відповідальності, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, і не викликали сумніви у судді, а суддя не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно частини 3 статті 62 Основного Закону усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Конституційний Суд України зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу (абз. 1-3 п. 4 рішення ВП КСУ від 26.02.2019 № 1-р/2019).

Зазначене узгоджується і з правовою позицією Європейського суду з прав людини, згідно з якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey): «Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

При цьому, Європейський суд з прав людини у справі «Аллене де Рідермон про Франції» вказав, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Оцінюючи обставини справи, суддя враховує, що уповноваженою особою, яким складено протокол про адміністративне правопорушення від 10 серпня 2024 року серії ААД № 183721 не надано доказів того, що водій ОСОБА_1 погодився з результатами тесту на стан алкогольного сп`яніння, проведеного приладом «Драгер 6810» на місці зупинки транспортного засобу, а також, що на підставі направлення, яке долучене до матеріалів справи, водій був направлений в заклад охорони здоров`я для проведення відповідного медичного огляду на предмет виявлення стану алкогольного сп`яніння, а тому процедура огляду водія на стан алкогольного сп`яніння проведена з грубим порушенням вимог закону.

Суддя звертає увагу на те, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП інспектор поліції не звільняється від обов`язку дотримуватись відповідного алгоритму дій (процедури) при проведенні огляду та оформленні його результатів.

Водночас, згідно ч. 5 ст. 266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Відтак, показники спеціального приладу, в даному випадку «Драгер 6810», за умов відсутності згоди щодо них водія як особи, що тестується на вказаному приладі, не можуть бути підставою для висновку про наявність складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Беручи до уваги те, що за ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, який визначається відповідно до визначеного в нормативно-правових актах порядку, який не було дотримано, тому всебічно, повно, об`єктивно дослідивши всі обставини справи, суддя дійшов висновку про відсутність достовірних та достатніх доказів для висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і вважає, що в його діях відсутній склад цього правопорушення.

Відповідно до ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, ретельно дослідивши та перевіривши в ході розгляду наявні в справі докази, суддя приходить до переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 події та складу правопорушення, передбаченого ч. 1 статті 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі, оскільки належних, достовірних і допустимих доказів, яких було б достатньо для визнання його винуватим поза розумним сумнівом у вчиненні даного правопорушення в судовому засіданні встановлено не було. При цьому всі можливості для усунення сумнівів були вичерпані, а сукупність зібраних та проаналізованих у справі доказів не дозволяє у категоричній формі зробити беззаперечний і однозначний висновок про порушення ОСОБА_1 вимог пункту 2.9.(а) Правил дорожнього руху.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 7, 130, 245, 247, 251, 256, 266, 278, 284 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП закрити в зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення в його діях.

На постанову протягом десяти діб з дня її винесення може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Томашпільський районний суд.

Суддя: І. С. Мороз