Доповідач: Подолюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2024 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Подолюк В.А., розглянувши апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 серпня 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

Вказаною постановою судді ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , сержанта менеджера 3 категорії Центру Комплектування та рекрутингу морської піхоти, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.

Так, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він будучи військовослужбовцем, 11 червня 2024 року об 16:00 год. на території ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Луцьку, в умовах особливо періоду (воєнного стану), перебував у стані алкогольного сп`яніння, та відповідно вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.172-20 КУпАП.

Не погоджуючись із такою постановою судді ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій вважає її необґрунтованою та незаконною в частині накладення адміністративного стягнення та стягнення судового збору. Зазначає про те, що суд накладаючи адміністративне стягнення не врахував ряд пом`якшуючих відповідальність за адміністративне правопорушення, оскільки такі судом взагалі не встановлювались. Так, він повністю визнає свою вину у вчиненні правопорушення та щиро розкаюється. З приводу вчинюваного він зробив для себе відповідні висновки, не вчиняв жодних правопорушень, у тому числі, пов`язаних із вживанням алкогольних напоїв, а на даний час сумлінного виконує свої функціональні обов`язки на займаній посаді і при цьому не має будь-яких претензій з боку свого керівництва. Він також вперше притягується до адміністративної відповідальності, на утриманні має батька пенсійного віку та виховує сина, якого також утримує під час навчання у Тилігульському аграрному фаховому коледжі (Петрівський аграрний коледж). Окрім того, з початку повномасштабного вторгнення рф в Україну брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України в таких населених пунктах як: Арциз, Великодолинське Одеської області; Нескучне Донеської області, що підтверджується відповідною довідкою з військової частини. Переконаний, що такі обставини є такими, що пом`якшують його відповідальність за вчинене правопорушення та відповідно дають суду підстави для накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч.3 ст.172-20 КУпАП.

Окрім того, вважає, що місцевий суд безпідставно стягнув з нього судовий збір, оскільки він у відповідності до п.12 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від його сплати звільнений.

Посилаючи на викладене, ОСОБА_1 просить оскаржувану постанову судді змінити в частині накладення адміністративного стягнення, застосувавши до нього стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. Також просить змінити судове рішення в частині судового збору, звільнивши його він сплати.

ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленим про час, дату та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився. При цьому, він в апеляційній скарзі просить апеляційний розгляд проводити у його відсутності у зв`язку з віддаленістю Волинського апеляційного суду до місця проходження ним служби.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Отже, як вбачається з апеляційної скарги, фактичні обставини адміністративної справи, правильність кваліфікації дій ОСОБА_1 за ч.3 ст.172-20 КУпАП та доведеність його винуватості, останнім не оскаржуються, а тому судове рішення в цій частині апеляційний суд у відповідності до ст.294 КУпАП, не переглядає.

Водночас, ОСОБА_1 вказує про те, що накладене на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в максимальному розмірі, передбаченому санкцією ч.3 ст.172-20 КУпАП являється явно несправедливим.

Таке твердження апеляційний суд вважає цілком безпідставними з огляду на таке.

За положеннями ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається із оскаржуваного судового рішення, суддя місцевого суду вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення за вчинене адміністративне правопорушення, в повній мірі дотримався вимог ст.ст.23, 33 КУпАП, в яких передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, поваги до правил співжиття, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП, у виді штрафу в максимальному розмірі, передбаченому санкцією цієї норми закону, суддя місцевого врахував вищенаведені норми законодавства.

Так, суддею фактично враховано характер вчиненого правопорушення, особу ОСОБА_1 , ступінь його вини, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. Зокрема, при накладенні стягнення взято до уваги те, що ОСОБА_1 відповідно до наявних у матеріалах справи даних визнає свою вину повністю та усвідомив протиправність своїй дій, а також вказав про зобов`язання не допускати подібних вчинків у майбутньому. Враховано і те, що ОСОБА_1 відповідно до наявних у матеріалах справи довідки та витягу із наказу, являється військовослужбовцем, брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України у зв`язку із військовою агресією рф проти України. Окрім того, в матеріалах справи відсутні дані про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, тому це також фактично було взято до уваги судом першої інстанції при накладенні адміністративного стягнення.

Таким чином, виходячи з принципу справедливості, який є одним із основних принципів правосуддя, вирішальним у визначенні як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права є пропорційність відповідальності вчиненому правопорушенню, апеляційний суд вважає, що в даному випадку, застосування щодо ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу у максимальному розмірі, передбаченому санкцією ч.3 ст.172-20 КУпАП, є явно справедливим.

На думку апеляційного суду саме такий розмір стягнення у виді штрафу буде необхідним і достатнім для виховання правопорушника в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

При цьому, посилання ОСОБА_1 як на підставу для зменшення розміру адміністративного стягнення на те, що він брав участь у бойових діях, на увагу суду не заслуговує, оскільки це фактично було враховано судом першої інстанції відповідно до наявних у справі доказів (довідки).

Також не є підставою для зменшення розміру адміністративного стягнення і посилання апелянта на те, що на його утриманні перебуває батько пенсійного віку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки останній має пенсійне забезпечення відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Окрім того, не буде також таким, що дає підстави для зменшення стягнення й посилання ОСОБА_1 на необхідність утримання його сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , так як він на час розгляду справи являється повнолітнім.

Подана до апеляційного суду позитивна характеристика ОСОБА_1 за місцем його проживання, з урахуванням вищенаведених обставин жодним чином не вказує про можливість зменшення адміністративного стягнення.

А тому, за наведених вище обставин, оскаржуване судове рішення зміні в частині накладення адміністративного стягнення шляхом його зменшення до мінімального розміру, передбаченого санкцією ч.3 ст172-20 КУпАП, як про це просить ОСОБА_1 , не підлягає.

Разом з тим, є слушними доводи апелянта ОСОБА_1 про безпідставне стягнення з нього в дохід держави судового збору.

З цього приводу апеляційний суд зазначає таке.

Пунктом 12 ст.5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.

Як вбачається із матеріалів даної справи, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, яке ставиться йому у провину, під час виконання службових обов`язків як військовослужбовець, а тому він підлягає звільненню від судового збору.

З огляду на наведені вище обставини та положення п.12 ст.5 Закону України «Про судовий збір», постанова місцевого суду в частині стягнення з ОСОБА_1 судового збору також підлягає зміні шляхом виключити з резолютивної частин постанови судді посилання про стягнення з нього в дохід держави судового збору.

Керуючись ст.ст.284, 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 серпня 2024 року щодо ОСОБА_1 в частині стягнення судового збору змінити, виключивши із її резолютивної частини посилання про стягнення з ОСОБА_1 в користь держави 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп. судового збору.

В іншій частині постанову судді в даній справі, залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського

апеляційного суду В.А. Подолюк