ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 615/1008/24 Головуючий суддя І інстанції Логвінов А.О.
Апеляційне провадження № 33/818/1207/24 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: ч.1 ст.173-2 КУпАП
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2024 року м.Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К.,

за участю секретаря - Вакули Н.С.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 ,

потерпілої - ОСОБА_2 ,

представника потерпілої - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою представника потерпілої ОСОБА_3 на постанову судді Валківського районного суду Харківської області від 27 червня 2024 року, якою закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Постановою Валківського районного суду Харківської області від 04.06.2024 року справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП № 615/1008/24 (провадження № 3/615/318/24) та справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП № 615/1039/24 (провадження № 3/615/329/24) об`єднано в одне провадження, присвоївши єдиний унікальний номер № 615/1008/24 (провадження № 3/615/318/24).

Оскаржуваною постановою судді Валківського районного суду Харківської області від 27.06.2024 року провадження у справі про притягнення

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, маючого на утриманні малолітню дитину: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, - закрито, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень.

Постановою встановлено, що 15.05.2024 року на розгляд до Валківського районного суду Харківської області надійшов адміністративний матеріали, що містить протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 555310 від 10.05.2024 року, який складено стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, якому присвоєно номер 615/1008/24, провадження № 3/615/318/24.

У протоколі про адміністративне правопорушення зазначається, що 10.05.2024 року близько 20 год. 30 хв. ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство економічного та психологічного характеру стосовно своєї співмешканки ОСОБА_2 , а саме: ображав останню нецензурною лайкою та не впускав до будинку, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Крім того, 21.05.2024 року на розгляд до Валківського районного суду Харківської області надійшов адміністративний матеріали, що містить протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 555305 від 17.05.2024 року, який складено стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, якому присвоєно номер 615/1039/24, провадження № 3/615/329/24.

У протоколі про адміністративне правопорушення зазначається, що 16.05.2024 року близько 22 год. 00 хв. за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство у формі фізичного та психологічного насильства, а саме хапав за руки, чим спричинив фізичного болю, висловлювався нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою стосовно ОСОБА_2 .

В своїй апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_2 - адвокат Боженко Г.В. просить постанову судді Валківського районного суду Харківської області від 27.06.2024 року скасувати та прийняти нову постанову, якою ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 та ч.2 ст.173-2 КУпАП, притягнувши його до адміністративної відповідальності.

Свої апеляційні вимоги апелянт обґрунтовує тим, що в оскаржуваній постанові суд першої інстанції невірно виклав показання ОСОБА_1 , які він надавав під час судового розгляду. Представник потерпілої також зазначає, що судом першої інстанції взагалі не надано оцінки частині з наданих пояснень ОСОБА_1 та потерпілої ОСОБА_2 щодо вчиненого стосовно неї адміністративного правопорушення, а також наданим доказам у справі. Крім того, апелянт вказує на те, що свідок ОСОБА_4 є спільною дитиною ОСОБА_1 та потерпілої ОСОБА_2 , але цей свідок перебуває під впливом свого батька, а тому її показання не треба брати до уваги.

Вислухавши доводи потерпілої ОСОБА_2 та її представника, які підтримали подану апеляційну скаргу, думку ОСОБА_1 , який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги представника потерпілої, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги представника потерпілої ОСОБА_3 , з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд не дотримався всіх вказаних вимог закону.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

У відповідності до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачена адміністративна відповідальність.

Склад адміністративного правопорушення - це встановлена адміністративним законодавством сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Цими ознаками є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона і відсутність хоча б однієї з цих ознак означає відсутність складу адміністративного правопорушення в цілому.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно із диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, яка ставиться ОСОБА_1 у провину, правопорушенням є вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно з п. 14 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (п.14 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру (п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

З аналізу наведених вище норм Закону вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли діяння фізичного, сексуального, психологічного або економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди.

Таким чином, самі по собі, зокрема, позбавлення потерпілої особи доступу до житла та нецензурні висловлювання формують собою домашнє насильство і утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Як вбачається з відомостей протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 555310 від 10.05.2024 року, 10.05.2024 року близько 20 год 30 хв ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство економічного та психологічного характеру стосовно своєї співмешканки ОСОБА_2 , а саме: ображав останню нецензурною лайкою та не впускав до будинку, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

До цього протоколу додані рапорт, письмова заява та пояснення ОСОБА_2 , письмові пояснення ОСОБА_1 , а також форма оцінки ризиків вчинення домашнього насильства.

Відповідно до відомостей рапорту, 10.05.2024 року о 21 год. 00 хв. за адресою: Валківський район, с. Кобзарівка, чоловік заявниці не бере повістки, яку їй видали працівники військомату, не пускає додому. Дана заява зареєстрована в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» 10.05.2024 року за № 1524.

З відомостей письмової заяви ОСОБА_2 від 10.05.2024 року вбачається, що остання просить прийняти міри до її співмешканця ОСОБА_1 , який 10.05.2024 року близько 20 год. 30 хв. за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив стосовно неї неправомірні дії.

Згідно письмових пояснень ОСОБА_2 від 10.05.2024 року, вона разом зі своїм співмешканцем ОСОБА_1 мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . 10.05.2024 року між нею та ОСОБА_1 виникла сварка, через вручення повістки останньому. У ході сварки ОСОБА_1 виражався в її бік нецензурною лайкою, образливими словами та не пускав до будинку, після чого вона звернулась до поліції.

Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_1 від 10.05.2024 року, він разом із своєї співмешканкою ОСОБА_2 мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . 10.05.2024 року між ними виник конфлікт через те, що його співмешканці вручили повістку на його ім`я для передачі йому, однак він відмовився її брати, при цьому нецензурною лайкою та образливими словами він не виражався, однак його співмешканка зателефонувала до поліції.

До протоколу про адміністративне правопорушення додано форму оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, згідно якої рівень небезпеки ОСОБА_1 оцінюється як низький, а також лист відділення поліції № 1 Богодухівського РВП ГУ НП в Харківській області про відсутність підстав для внесення відомостей до ЄРДР за заявою № 1521 від 10.05.2024 року.

Крім того, під час судового розгляду в судах першої та апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_2 зазначила, що 10.05.2024 року, близько 21 години, між нею та ОСОБА_1 виникла сварка через те, що вона повинна була передати останньому повістку, яку їй надали працівники ТЦК та уповноважили її вручити ОСОБА_1 . В ході сварки ОСОБА_1 виражався в бік ОСОБА_2 нецензурною лайкою та зачинив перед нею двері на замок, не даючи їй змогу зайти до будинку. Потерпіла також пояснила, що вона потрапила до будинку хвилин через 5.

З долученого відеозапису (файл «VID_20240510_205848»), який долучений до матеріалів справи, не вбачається чіткого відео, але на ньому зафіксовано як ОСОБА_2 телефонує до поліції та під час її розмови по телефону особа, обличчя якої не зафіксовано на відеозаписі, зачиняє перед нею двері і потерпіла не може деякий час потрапити додому (а.с.67).

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 підтвердив, що 10.05.2024 року увечері між ним та ОСОБА_2 дійсно відбулася сварка через невручення повістки, а також те, що він зачиняв двері на замок, не даючи зайти до будинку. При цьому, ОСОБА_1 зазначив, що майже одразу ці двері відчинив, а також пояснив, що коли зачиняються двері відбувається характерний звук, а коли вони відчиняються цього звуку немає. Отже, як зазначив ОСОБА_1 , потерпіла могла і не знати, що він одразу відчинив двері. Також вказав, що ОСОБА_2 повернулася додому приблизно через 5 хвилин.

Дослідивши ці докази, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 міститься склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, по епізоду від 10.05.2024 року, тобто вчинення ОСОБА_1 10.05.2024 року близько 20 год. 30 хв. домашнього насильства економічного та психологічного характеру стосовно своєї співмешканки ОСОБА_2 , а саме те, що він ображав останню нецензурною лайкою та не впускав до будинку.

Відтак, висновки суду першої інстанції в частині відсутності доказів вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства по епізоду від від 10.05.2024 року, апеляційний суд вважає помилковим.

Виходячи з вищевикладеного, оцінивши досліджені у судовому засіданні докази, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції не дотримався вимог ст. ст. 245, 252, 280 КУпАП, не встановив всі фактичні обставини справи та всі обов`язкові ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, а тому дійшов помилкового висновку про закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, по епізоду від 10.05.2024 року.

Статтею 62 Конституції України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Особу може бути визнано винною у чиненні адміністративного правопорушення, виключно в разі встановлення в її діянні всіх ознак складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення, тобто наявність усіх необхідних елементів об`єктивних та суб`єктивних ознак, які характеризують діяння як правопорушення.

З огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставини, апеляційний суд дійшов висновку, що наявними у справі доказами доведена наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, по епізоду від 10.05.2024 року, а тому постанова суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню, з прийняттям нової постанови про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, за епізодом від 10.05.2024 року.

Натомість, відповідно до вимог ч.2 ст.7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Згідно ч.1 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Більш того, відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Обставини, що виключають провадження в справі про адміністративне правопорушення визначені статтею 247 КУпАП. Відповідно до п.7 цієї статті провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з закінченям на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 38 КУпАП, якщо справа про адміністративне правопорушення підвідомча суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення.

Відповідно до відомостей протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 555310 від 10.05.2024 року (а.с.1), правопорушення ОСОБА_1 скоєне 10.05.2024 року, тобто на момент апеляційного перегляду закінчились строки, передбачені ст. 38 КУпАП, що обумовлює закриття провадження у справі в частині притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за епізодом від 10.05.2024 року на підставі п.7 ст.247 КУпАП.

Разом з цим, переглядаючи оскаржувану постанову суду першої в частині закриття провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності по епізоду вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, від 16.05.2024 року, апеляційний суд не погоджується з апеляційними доводами представника потерпілої ОСОБА_3 про те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доказами, що долучені до матеріалів справи та досліджені під час судового розгляду, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови встановлено, що апелянтом в скарзі не наведено об`єктивних відомості, які свідчать про помилковість висновків суду щодо відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, за епізодом від 16.05.2024 року.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 555305 від 17.05.2024 року, 16.05.2024 року близько 22 год 00 хв за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство у формі фізичного та психологічного насильства, а саме хапав за руки, чим спричинив фізичного болю, висловлювався нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою стосовно ОСОБА_2 (а.с.23).

Приймаючи рішення про закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за епізодом 16.05.2024 року, суд першої інстанції виходив із того, що відсутні достатні докази на підтвердження завдання чи можливості завдання ОСОБА_1 шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілої ОСОБА_2 .

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до положень КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі, тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі, тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У відповідності до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Диспозиція ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення насильства в сім`ї, тобто, умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання захисного припису особою, стосовно якої він винесений, непроходження корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім`ї.

Пунктом 3 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що домашнє насильство ? це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктом 14 статті 1 вказаного Закону передбачено, що психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

З аналізу наведених вище норм Закону вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією статті 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли діяння фізичного, психологічного або економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи фактичне настання фізичної або психологічної шкоди.

Ці обставини (завдання шкоди фізичному здоров`ю або завдання шкоди психічному здоров`ю чи можливість спричинення якогось виду шкоди), як обов`язкові елементи складу правопорушення повинні бути зазначені у протоколі.

В протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 555305 від 17.05.2024 року, що складений стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за епізодом 16.05.2024 року, зазначено, що 16.05.2024 року, близько 22 год. 00 хв., ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство у формі фізичного та психологічного насильства, а саме хапав за руки, чим спричинив фізичного болю, висловлювався нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою стосовно ОСОБА_2 .

Згідно відомостей рапорту помічника чергового ВП № 1 Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області від 17.05.2024 року, 17.05.2024 року о 15 год 45 хв надійшла заява про те, що 16.05.2024 року о 22 год. 00 хв. за адресою: АДРЕСА_1 , вчинено домашнє насильство стосовно заявника ОСОБА_2 , яка зареєстрована 17.05.2024 року за № 1583.

З відомостей письмової заяви ОСОБА_2 від 17.05.2024 року, остання просить прийняти міри до її співмешканця ОСОБА_1 , який 16.05.2024 року вчинив щодо неї фізичне та психологічне насильство, хапав за руки та плечі, душив, при цьому завдав фізичного болю.

В своїх письмових поясненнях від 17.05.2024 року ОСОБА_2 зазначила, що вона зі своїм співмешканцем ОСОБА_1 мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . Останні два роки у них виникають постійні конфлікти. 16.05.2024 року о 22 год. 00 хв. вона перебувала у себе в кімнаті та готувалась до судового засідання та у цей час до неї зайшов ОСОБА_1 та почав ображати. У цей момент вона взяла телефон до рук, щоб зафіксувати образи на відео, однак ОСОБА_1 кинувся на неї та завалив на ліжко, намагаючись вихопити з рук мобільний телефон. Також, ОСОБА_1 ледь її не задушив. У ході конфлікту ОСОБА_1 хапав її за руки та плечі, чим завдав фізичного болю.

З письмових пояснень ОСОБА_1 від 17.05.2024 року вбачається, що 16.05.2024 року близько 22 год 00 хв його цивільна дружина ОСОБА_2 змусила їх спільну доньку піти спати разом з ним. Коли вони з донькою лягли, то дружина в сусідній кімнаті ввімкнула світло, у зв`язку з чим він зайшов до неї в кімнату та сказав, якщо всі йдуть спати значить всі. Однак його дружина почала його знімати на телефон, що його обурило і він забрав телефон, коли дружина попросила віддати телефон він його віддав і вона сказала, що більше знімати не буде, вимкнула світло та лягла спати.

До протоколу про адміністративне правопорушення додано форму оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, згідно якої рівень небезпеки ОСОБА_1 оцінюється як середній, а також лист відділення поліції № 1 Богодухівського РВП ГУ НП в Харківській області про відсутність підстав для внесення відомостей до ЄРДР за заявою № 1583 від 17.05.2024 року.

Натомість, з вищезазначених письмових доказів неможливо достеменно встановити в діях ОСОБА_1 за епізодом від 16.05.2024 року складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Крім того, під час судового розгляду в судах першої та апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що коли він вже лягав спати потерпіла знову почала знімати його на телефон, він зробив їй зауваження, щоб вона припинила знімати, однак вона проігнорувала його прохання, після чого він змушений був забрати телефон та віддав його потерпілій пізніше.

Допитана у судовому засіданні в суді першої інстанції в присутності психолога свідок ОСОБА_4 надала пояснення, що вона разом з батьками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживає у одному будинку. З приводу обставин коли батько забирав у матері телефон пояснила, що дати вона не пам`ятає коли це сталось, однак був випадок, коли мама почала знімати на телефон її та батька, що робить постійно, відповідно батькові це не сподобалось, він попросив маму не знімати, на що вона відповіла, що він не може їй заборонити знімати. Після чого батько почав забирати телефон та після того як забрав поклав на поличку у залі, щоб мама його не чіпала, при цьому будь-якого фізичного болю мамі він не заподіяв, при цьому мама казала нецензурні слова стосовно батька, а батько просто мовчав, на цьому конфлікт був завершений. Крім того вказала, що в її присутності батько ніколи не ображав маму поганими словами.

Апеляційний суд ставиться критично до доводів представника потерпілої про неможливість врахуванням судом показань свідка ОСОБА_4 , оскільки цей свідок допитувався в суді першої інстанції в присутності психолога та вона надавала детальні показання щодо подій у цій справі.

Апеляційний суд також не може взяти до уваги відомості, що містяться у висновку експерта №12-14/38-Важ/24, витязі з ЄРДР №0000078 від 28.04.2024 року, медичної документації, а також відеозаписів на оптичному носії інформації (а.с.67), оскільки вони стосуються інших подій, ніж зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 555305 від 17.05.2024 року.

Матеріали цієї справи також не містять висновку експерта за результатом експертного дослідженого щодо завдання чи можливого завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілої ОСОБА_2 16.05.2024 року за обставин, що викладені в протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 555305 від 17.05.2024 року.

Відтак, конфліктна ситуація, яка склалась 16.05.2024 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за відсутності достатніх доказів на підтвердження завдання або можливості завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілої, ? не охоплюється складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки завдання чи можливість завдання шкоди, в даному конкретному випадку, є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення.

Згідно положень КУпАП, розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише в межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, при цьому, суд не наділений повноваженнями самостійно змінювати фактичні обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Вказані вимоги закону також узгоджуються з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яку національні суди повинні враховувати при здійсненні правосуддя.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини («Малофеєв проти Росії» та «Карелін проти Росії»), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу. У такому випадку справа про адміністративне правопорушення має бути закрита у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.

Статтею 62 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав та основних свобод людини передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на її користь та кожна людина вважається невинною доти, поки її вину не доведено згідно з законом.

Європейський суд з прав людини у рішеннях від 07.11.2002 по справі «Лавентес проти Латвії» та від 08.02.2011 по справі «Берктай проти Туреччини» наголосив, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву, що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумцій».

Частина 1 ст. 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З наданих ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судах першої та апеляційної інстанції встановлено, що 16.05.2024 року між ними сталася конфліктна ситуація внаслідок вирішення питань щодо спільного проживання в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, як зазначили сторони під час апеляційного розгляду, з цього приводу також неодноразово виникали подібні ситуації, які також є предметом судового розгляду з приводу наявності в діях ОСОБА_1 та ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення.

Потерпіла ОСОБА_2 у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції також не змогла пояснити які конкретно образи на її адресу висловлювались ОСОБА_1 в день подій, що зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 555305 від 17.05.2024 року, і чи призвели вони до її психологічного розладу, побоювань, а також чим вони завдали шкоди її психічному стану, або чим могли завдати таку шкоду.

Цих обставин також не вбачається з письмових доказів та наданих суду відеозаписів, що долучені до матеріалів справи.

Отже, судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що наявні докази у справі не підтверджують наявність обставин, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 555305 від 17.05.2024 року та які вказають на наявність в діях ОСОБА_1 ознак правопорушення, визначені диспозицією ч. 1. ст.173-2 КУпАП, за епізодом від 16.05.2024 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 постійно виникають сварки з приводу проживання в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджують лише факт існування конфлікту між ними та об`єктивно не підтверджують вчинення фізичного та психологічного насильства ОСОБА_1 стосовно ОСОБА_2 за обставин, що зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 555305 від 17.05.2024 року.

За таких обставин, суд першої інстанції повно, об`єктивно та всебічно розглянув справу, а тому дійшов правильного висновку про закриття провадження про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за епізодом від 16.05.2024 року у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, а відтак підстави для скасування постанови судді Валківського районного суду Харківської області від 27.06.2024 року в цій частині, на переконання апеляційного суду, відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за епізодом від 16.05.2024 року.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 року).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Аналізуючи досліджені докази, оцінюючи їх у сукупності, апеляційний суд доходить до переконання, що вони «поза розумним сумнівом» не доводять наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, за епізодом від 16.05.2024 року.

Так, стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява № 10705/12) ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою». Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» не виключає будь-який сумнів взагалі, оскільки завжди можна припустити можливість існування навіть дуже маловірогідних обставин чи їх збігів. Проте, цей стандарт доказування означає, що особу необхідно виправдати не при наявності будь-якої «тіні» сумнівів, а при наявності лише «розумного сумніву». При цьому розумним є сумнів, який має під собою причину та здоровий глузд і випливає зі справедливого та розумного розгляду всіх доказів у справі або з відсутності доказів у справі. Цей сумнів не є ні смутним, ні гіпотетичним чи уявним або надуманим. А саме таким, який ґрунтується на конкретних обставинах або інших вагомих причинах, які б змусили розумну людину вагатися вдатися до певних дій у питаннях, що мають значення для неї.

Отже, доказів, які б спростовували правильність висновків суду першої інстанції в частині закриття провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності по епізоду вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, від 16.05.2024 року, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи.

Порушень вимог КУпАП в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції за епізодом від 16.05.2024 року, апеляційним судом не встановлено.

Керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову судді Валківського районного суду Харківської області від 27 червня 2024 року в частині закриття провадження у справі стосовно ОСОБА_1 по епізоду вчинення ним адміністративного правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП від 10 травня 2024 року скасувати.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою визнати винним ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, по епізоду від 10 травня 2024 року, а провадження у справі закрити на підставі п.7 ст.247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду судом справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

В решті постанову судді Валківського районного суду Харківської області від 27 червня 2024 року, якою закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності по епізоду вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, від 16 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков