Справа № 346/3883/24
Провадження № 3/346/2002/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2024 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд

Івано-Франківської області

Суддя Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області Беркещук Б.Б., розглянувши матеріали, які надійшли з Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительку АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків: НОМЕР_1 , громадянки України, українки, головного бухгалтера ТОВ «Трокс Україна» () за ст. 163-1 ч.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , будучи посадовою особою організації, вчинила порушення встановленого законом порядку ведення податкового обліку, за наступних обставин.

При перевірці, яка проводилась головним державним інспектором відділу позапланових перевірок з інших податків управління податкового аудиту Головного управління ДПС у Івано-Франківській області Лозяком Дмитром Дмитровичем встановлено, що головний бухгалтер ТОВ «Трокс Україна» () ОСОБА_1 вчинила правопорушення встановленого законом порядку ведення податкового обліку ТОВ «Трокс Україна», в результаті чого: занижено податкове зобов?язання з ПДВ за березень 2024 року на суму 24741 грн.; завищено суму ПДВ, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на загальну суму 641183 грн., в тому числі по періодах: за січень 2024 року на суму 195814 грн.; за лютий 2024 року на суму 263215 грн.; за березень 2024 року на суму 182154 грн.; завищено від?ємне значення (рядок 21 декларації з ПДВ), за березень 2024 року на суму 24350 грн., чим порушено пп. 44.1, 44.2 ст. 44, пп. «б» п. 185.1 ст. 185 ПКУ, п. 186.4. ст. 186, п. 187.1. ст. 187, п. 188.1. ст. 188, п. 198.1 п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, пп. «б» п. 200.4, п. 200.7, п. 200.9 ст. 200, п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року № 2755-VI (зі змінами і доповненнями), відповідальність за що передбачена ч.1 ст.163-1 КУпАП.

Адвокат Гресько Василь Васильович через Електронний суд подав заперечення на протокол, в якому останній повністю заперечив вину ОСОБА_1 у вчиненому адміністративному правопорушенні та просив суд закрити провадження в даній справі у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Разом із поданими запереченнями, суду було надано ряд письмових доказів, які на переконання сторони захисту, спростовують вину особи, яка притягнується до адміністративної відповідальності.

Розглянувши матеріали даної справи про адміністративне правопорушення суд дійшов до наступних висновків.

Положення пункту 22 частини 1 статті 92 Конституції України гарантують, що виключно законами України визначаються діяння, які є адміністративними правопорушеннями та відповідальність за них.

Положення частини 1 статті 9 КУпАП передбачають, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Отже, склад будь-якого адміністративного правопорушення, що передбачене законом, характеризується єдністю чотирьох елементів: об`єкт і об`єктивна сторона, суб`єкт і суб`єктивна сторона. При цьому, не доведення або відсутність в діянні конкретної особи будь-якого з цих елементів, виключає склад відповідного правопорушення, а значить і адміністративну відповідальність за вчинення такого діяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 163-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за відсутність податкового обліку, порушення керівниками та іншими посадовими особами підприємств, установ, організацій встановленого законом порядку ведення податкового обліку, у тому числі неподання або несвоєчасне подання аудиторських висновків, подання яких передбачено законами України.

Тобто, дії та/або бездіяльність, що мають наслідком порушення порядку ведення податкового обліку становить об`єктивну сторону складу даного адміністративного правопорушення.

В протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_1 «вчинила порушення встановленого законом порядку ведення податкового обліку».

Разом з тим, в даному протоколі не було зазначено, які саме дії чи бездіяльність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності слід кваліфікувати саме як порушення правил ведення податкового обліку, встановлених законом. А це в свою чергу, робить неможливим встановлення судом об`єктивної сторони такого правопорушення.

Зі змісту доданого до протоколу Акта перевірки простежується, що посадовими особами контролюючого органу було встановлено формування показників бухгалтерського (а відтак, і податкового обліку) на підставі первинних документів, що не відповідали приписам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні».

Однак, суд критично оцінює відомості, що відображені в такому Акті перевірки, оскільки, окрім самого акту перевірки, контролюючим органом не було подано суду жодних доказів, які б підтверджували невідповідність вимогам закону таких первинних документів.

Більше того, із таким висновком податкового інспектора, платник податків (в тому числі й особа, що притягується до відповідальності) не погодився, про що свідчить його письмове застереження в Акті перевірки та подані ним письмові заперечення на адресу органу державної податкової служби.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

В постанові Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 08.09.2020 року у справі №П/811/2893/14 сформовано позицію про те, що висновки, викладені в акті перевірки, є відображенням дій працівників податкових органів і самі собою не породжують правових наслідків для платника податків та, відповідно, такий акт не порушує прав останнього. Податковий орган не позбавлений права викладати в акті перевірки власні суб`єктивні висновки щодо зафіксованих обставин, та в подальшому, у разі виникнення спору щодо рішень про визначення грошових зобов`язань, що приймаються на підставі такого акта, обґрунтовувати ними власну позицію щодо наявності певних допущених платником податків порушень, а оцінка акта перевірки, в тому числі і оцінка дій посадових осіб податкового органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки, а також щодо самих висновків перевірки, надається при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акту.

Водночас, суд звертає увагу, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є самостійним та достатнім доказом вини особи. Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення і відповідно до ст. 251 КУпАП, є одними із джерел доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення. Проте, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, а являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

З огляду на подані податковим органом документи, суд не може прийти до беззаперечного висновку, що обставина формування показників бухгалтерського (а відтак, і податкового обліку) на підставі первинних документів, що не відповідали приписам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» особою, яка притягується до відповідальності є доведеною «поза розумним сумнівом».

Окрім того, суд не може погодитися із висновком контролюючого органу про те, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності не мала підстав для формування показників податкового обліку на основі актів наданих послуг згідно договору про надання послуг з логістики №3/01/2019-1 від 03.01.2019 року за січень, лютий та березень 2024 року, актів наданих послуг згідно договору про надання послуг дизайну, виробництва та якості №3/01/2019-2 від 03.01.2019 року за січень, лютий та березень 2024 року та актів надання послуг по оренді приміщень за січень, лютий та березень 2024 року, оскільки зазначені документи в повній мірі відповідають формальним критеріям, що визначені ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» для первинних документів.

Суд також погоджується із позицією сторони захисту, що ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді головного бухгалтера, не може нести відповідальність за достовірність даних, які відображені в первинних документах, які в подальшому слугували підставою для ведення нею бухгалтерського (а відтак і податкового) обліків.

Згідно із ч. 8 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.

Надані суду копії актів наданих послуг згідно договору про надання послуг з логістики №3/01/2019-1 від 03.01.2019 року за січень, лютий та березень 2024 року, актів наданих послуг згідно договору про надання послуг дизайну, виробництва та якості №3/01/2019-2 від 03.01.2019 року за січень, лютий та березень 2024 року та актів надання послуг по оренді приміщень за січень, лютий та березень 2024 року не містять підпису особи, що притягується до відповідальності.

Відтак, в суду відсутні підстави вважати, що головний бухгалтер ТОВ «Трокс Україна» ОСОБА_1 була причетна до відображення в цих первинних документах інформації, що не відповідає дійсності (свідомо відображала господарські операції, які могли не відбулися).

Суд також враховує правовий висновок, викладений в постанові Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 08.07.2020 року у справі №177/525/17 (2-а/177/23/17) за змістом якого сам факт визнання особою вини у правопорушенні не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє його від доведення правомірності свого рішення (пункт 47).

У запереченні на протокол захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності повністю заперечив вину свого довірителя, а в ході судового розгляду сама особа свою вину не визнала.

Статтею 62 Конституції України та статтею 6 Конвенції про захист прав та основних свобод людини передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Кожна людина вважається невинуватою доти, поки її вину не буде доведено згідно із законом.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи (узгоджується із правовою позицією, вираженою в Постанові КАС ВС від 08.07.2020 року у справі № 463/1352/16-а, пункт 39).

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі Аллене де Рібемон проти Франції від 10 лютого 1995 року підкреслив, що принцип презумпції невинуватості порушується, «якщо суд оголосить обвинуваченого винним, коли його вина не була попередньо доведена».

У справі Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

У справах про адміністративне правопорушення суд повинен вивчити і оцінити наданий йому протокол та докази, виключно на підставі та у межах наданого протоколу. Суд не має права сам встановлювати та дописувати у протокол будь-яку ознаку складу будь-якого адміністративного правопорушення, суд повинен сказати чи є в діянні людини той склад правопорушення, який передбачений конкретною статтею КУпАП, але виходячи виключно з тих ознак складу правопорушення, які вказані у протоколі. На що, неодноразово, вказував і Європейський суд з прав людини (наприклад, рішення у справі «Малофєєва проти Росії» від 30.05.2013 та рішення у справі «Карелін проти Росії» від 20.09.2013), оскільки якщо суд буде здійснювати такі дії сам, він порушить принцип незалежності та об`єктивності суду, а також розподіл влади, відповідно до якого розслідування правопорушень це функція не суду, а правоохоронних органів, і цю функцію суд не має право перебирати на себе.

Положеннями ст. 1 КУпАП визначено, що завданням цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б за критерієм «поза розумним сумнівом» беззаперечно доводили вину ОСОБА_1 у вчиненні нею правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП, суд доходит висновку, що вказана справа підлягає закриттю через відсутність події та складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст.1, 2, 7, 8, 9, 10, 17-24, 33-38, 40-1, 163-1, 221, 253, 255, 268, 271, 276, 279, 280, 283-285, 287, 294, 298-300, 304, 305, 306 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.163-1 КУпАП закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на постанову може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Беркещук Б. Б.