Справа № 129/1502/23
Провадження № 33/801/771/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ковчежнюк В. М.
Доповідач: Береговий О. Ю.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Берегового О. Ю.,

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Гайсинського районного суду Вінницької області від 16 травня 2023 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №133947 від 25 квітня 2023 року, цього ж дня о 19:00 год. у с. Мар`янівка по вул. Панчука ОСОБА_1 керував мотоблоком «Зубр-8», без номерного знаку, з ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю, тремтіння рук. Від огляду на стан сп`яніння відмовився у присутності свідків. Своїми діями допустив порушенням вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Гайсинського районного суду Вінницької області від 16 травня 2023 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 17000,00 грн з позбавленням прав керування всіма видами транспортних засобів на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 536,80 грн судового збору.

Не погоджуючись із такою постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржує її в апеляційному порядку. Вважаючи оскаржувану постанову винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП. Обґрунтовуючи доводи скарги ОСОБА_1 зазначає, що всупереч нормам міжнародного права та практики Європейського суду з прав людини суд першої інстанції змінив фабулу обвинувачення, що містилася у протоколі про адміністративне правопорушення, вийшовши за межі обвинувачення, та ухвалив рішення, яке не відповідає обставинам справи, оскільки стан алкогольного сп`яніння не було встановлено 25 квітня 2023 року, працівники поліції лише встановили, що ОСОБА_1 від проходження огляду відмовився. Звертає увагу, що він не був повідомлений про час та місце розгляду справи, тому не міг з`явитися для участі у справі та надання власних пояснень. Відповідно скаржник, окрім того, порушує питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, зазначаючи також, що копію постанови суду першої інстанції не отримував, а про її наявність дізнався після заблокування рахунків державним виконавцем. Лише 23 серпня 2024 року адвокатом було отриманою копію постанови суду та 27 серпня 2024 року подано апеляційну скаргу.

Як убачається із матеріалів справи, постанова Гайсинського районного суду Вінницької області винесена 16 травня 2023 року без участі ОСОБА_1 за відсутності відомостей його належного повідомлення про дату час та місце розгляду справи. Копія даної постанови суду скаржнику не направлялася. Лише 22 серпня 2024 року адвокат Бодачевський Р.В. ознайомився із матеріалами справи та 27 серпня 2024 року ОСОБА_1 подана апеляційна скарга на постанову Гайсинського районного суду Вінницької області від 16 травня 2023 року.

З огляду на вищенаведене, з метою забезпечення конституційного права особи на оскарження судового рішення, про яке стверджується в рішеннях Європейського суду з прав людини, апеляційний суд дійшов висновку, що строк на апеляційне оскарження постанови Гайсинського районного суду Вінницької області від 16 травня 2023 року пропущений з поважних причин та підлягає поновленню.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, співставивши їх з наявними в матеріалах справи доказами, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, а згідно ст. 9 цього Кодексу адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Ці вимоги закону судом першої інстанції виконані не були, а викладені в постанові висновки суду про винуватість ОСОБА_1 є неспроможними.

Так, основним документом, яким висувається обвинувачення посадовою особою є протокол про адміністративне правопорушення, який повинен відповідати положенням ст. 254-256 КУпАП, та який надалі разом з матеріалами справи, направляється до органу (посадової особи) для розгляду. Приймаючи рішення, відповідний орган згідно до ст. 283 КУпАП, повинен описати обставини, установлені під час розгляду справи.

Відповідно до вимог ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

За змістом ст. 279 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення має суддею розглядатись у межах тих обставин, які зазначенні у протоколі про таке порушення, тобто, суд має здійснювати судовий розгляд справи в межах протоколу про адміністративне правопорушення, шляхом перевірки суті зазначеного в ньому адміністративного правопорушення, яке висувається особі та під час підтвердження обставин описати їх в своєму рішення.

При цьому, суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка є викладом обставин складу адміністративного правопорушення, що ставиться у вину особі, винуватість якої у вчиненні правопорушення має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки суд, діючи таким чином, порушує вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, перебираючи на себе функції прокурора та позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність, зокрема, за керування транспортним засобом особою у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан сп`яніння відповідно до встановленого порядку.

Згідно підпункту п. 2.5. Правил дорожнього руху, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2.9а Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №133947 від 25 квітня 2023 року ОСОБА_1 керував мотоблоком «Зубр-8» з ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю, тремтіння рук, а від огляду на стан сп`яніння відмовився у присутності свідків, допустивши таким чином порушення вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції послався, зокрема, на протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №133947 від 25 квітня 2023 року, за яким, попри зазначене у ньому, вважав, що ОСОБА_1 керував мотоблоком «Зубр-8» в стані алкогольного сп`яніння, порушивши таким чином вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху.

Таким чином, суд першої інстанції, зазначаючи про порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.9а Правил дорожнього руху самостійно змінив фабулу обвинувачення, перебравши на себе функції звинувачення, та вийшов за межі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідно висновки суду, викладені в постанові, є помилковими, а дії ОСОБА_1 не можна вважати порушенням п. 2.9а ПДР.

За змістом ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, враховуючи, що суд, самостійно корегуючи пункт ПДР, який порушив водій, не дотримався вимог ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод в частині принципу рівності сторін і вимог змагального процесу та права на захист ОСОБА_1 , а тому постанова суду першої інстанції підлягає безумовному скасуванню.

Згідно з ч. 6 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених ст. 130 цього Кодексу, може бути накладено протягом одного року з дня його вчинення.

Разом з тим, визначення на законодавчому рівні у ст. 38 КУпАП тривалості строків накладення адміністративного стягнення безпосередньо пов`язано з можливістю реального впливу адміністративної відповідальності на суспільні відносини, поведінку суб`єктів, їхню правосвідомість тощо, тобто з можливістю реалізації функцій адміністративної відповідальності, яка втрачається з плином часу.

Відповідно до п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу.

При цьому наведена норма не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративні правопорушення.

Крім того, логічне тлумачення абз. 1 ст. 247 КУпАП дозволяє дійти висновку, що встановлення зазначених у цій статті юридичних фактів є єдиною необхідною підставою для припинення будь-яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь-яких інших обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення (стаття 280 КУпАП), у тому числі й вини особи у його вчиненні.

Поєднання закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями, прийняття яких в одній постанові про закриття справи свідчить про порушення права людини на справедливий суд, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. За правилами ст. 284 КУпАП рішенням, що доводить вину особи, є постанова про накладення адміністративного стягнення або застосування заходів впливу, умовою якої є визначення вини.

Наявність або відсутність вини встановлюється саме під час здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення. Таким чином, вина осіб, що притягуються до адміністративної відповідальності, не встановлюється у справах, у яких провадження закривається.

Таким чином, при вирішенні питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності, першочерговим є встановлення судом дотримання строку накладення адміністративного стягнення, за умови закінчення якого суд або уповноважений орган взагалі позбавлені можливості досліджувати та вирішувати питання про наявність в діях особи ознак адміністративного проступку.

З матеріалів справи слідує, що інкриміноване правопорушення ОСОБА_1 було вчинене 25 квітня 2023 року. Таким чином, на момент розгляду апеляційним судом справи про адміністративне правопорушення відносно нього минули строки накладення стягнення, передбачені ст. 38 КУпАП, у зв`язку з чим провадження в справі щодо ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п. 7 ч.1 ст. 247 КУпАП.

У такому разі, апеляційний суд, враховуючи вищезазначене та вимоги ст. 247 КУпАП про негайне закриття провадження в справі за наявності на те підстав, передбачених даною статтею, позбавлений процесуальної можливості встановити наявність чи відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а також його винуватості в інкримінованому йому правопорушенні за вказаною статтею КУпАП.

З огляду на наведене вбачаються підстави до задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та скасування оскаржуваної постанови суду із закриттям провадження у справі на підставі п. 7 ч. 1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст. 38, 247, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

постановив:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Гайсинського районного суду Вінницької області від 16 травня 2023 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Гайсинського районного суду Вінницької області від 16 травня 2023 року у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП - скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п.7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ч. 6 ст. 38 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького

апеляційного суду О. Ю. Береговий