Справа №490/4643/22
Провадження № 33/812/444/24
Категорія: ч. 1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

06 вересня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Базовкіної Т.М.,

із секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д.,

за участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Матвєєва В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвоката Матвєєва Вадима Валерійовича на постанову, яку ухвалив суддя Центрального районного суду міста Миколаєва Дірко Іван Іванович у приміщенні цього суду 14 грудня 2022 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який тимчасово не працює, визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік,

у с т а н о в и в :

Постановою судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 грудня 2022 р. ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Не погоджуючись із постановою суду, захисник ОСОБА_1 адвокат Матвєєв В.В. подав скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Одночасно захисник просить суд поновити строк на подання апеляційної скарги.

Клопотання про поновлення строку на подання апеляційної скарги захисник Матвєєв В.В. обґрунтував тим, що про наявність оскаржуваної постанови ОСОБА_1 стало відомо лише після накладення арешту на його рахунки, а матеріали справи були надані захиснику лише 19 серпня 2024 року, останній вважає, що строк для оскарження ОСОБА_1 був пропущений з поважних причин.

Заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , його захисника адвоката Матвєєва В.В., вивчивши матеріали справи в межах доводів клопотання про поновлення строку, перевіривши доводи, які містить клопотання про поновлення строку, апеляційний суд вважає, що клопотання належить задовольнити з наступних підстав.

Приписи КУпАП про процесуальні строки регламентують їх тривалість, порядок обчислення та наслідки закінчення цих строків.

Зокрема, відповідно до положень цього кодексу строки встановлюються і поновлюються. Для правильного обчислення строку важливого значення набувають приписи правових норм, які стосуються визначення початкового моменту перебігу строку, обставин, що впливають на його перебіг, і встановлення моменту його закінчення. При визначенні початку обчислення строку важливо точно знати момент, з якого починається його перебіг.

Сам строк звернення до апеляційного суду - це проміжок часу з дня винесення судом першої інстанції постанови у справі про адміністративні правопорушення, протягом якого особа має право звернутися до суду з апеляційною скаргою.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Аналіз правил, визначених статтею 294 КУпАП, дає підстави для висновку, що перебіг строку на апеляційне оскарження постанови починається саме з дня винесення судом першої інстанції постанови.

Установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників судочинства про адміністративні правопорушення та своєчасного виконання ними передбачених КУпАП певних процесуальних дій. Інститут строків в процесі розгляду справ про адміністративні правопорушення сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх прав та обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого учасник справи може оскаржити рішення про накладення на нього адміністративного стягнення; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду в порядку апеляційного перегляду постанови суду першої інстанції, постанова набирає чинності та пред`являється державою в особі її компетентних органів до виконання. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Чинні норми КУпАП стосовно права на оскарження постанови судді місцевого суду у справі про адміністративні правопорушення забезпечують за аналогією з правом на доступ до суду, закріпленим у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, законну мету і не порушують саму сутність цього права.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику ЄСПЛ як джерело права.

Так, ЄСПЛ у пунктах 37 та 38 рішення від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

Також у рішенні від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ указав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41).

Тому, в розумінні положень статті 294 КУпАП, строк, передбачений на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, є процесуальним строком, встановленим законом, який суд може поновити, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Вирішуючи питання про поновлення строку, суд виходить з того, що поняття поважності причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. Під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.

Питання поновлення цього строку може бути, зокрема, пов`язано із доведенням особою, яка подала скаргу, обставин поважності пропуску строку, тобто обставин незнання особи про складення відносно нею протоколу про адміністративне правопорушення та як наслідок цих обставин, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова винесена судом 14 грудня 2022 р., останнім днем визначеного статтею 294 КУпАП строку на оскарження постанови, було 23 грудня 2022 року.

Натомість, як убачається з матеріалів справи, протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №327885 був складений 04 жовтня 2022 року стосовно ОСОБА_1 за його відсутності, що підтверджується змістом рапорту поліцейського ОСОБА_2 , доказів направлення та вручення ОСОБА_1 цього протоколу матеріали справи не містять, тому ОСОБА_1 не міг в розумні інтервали часу цікавитися перебігом розгляду цієї справи. Також у справі відсутні докази належного повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи Центральним районним судом м. Миколаєва в порядку, передбаченому ст. 277-2 КУпАП України (на а.с. 8 міститься лист з повідомленням про призначення справи до розгляду на 11 год. на 14 грудня 2022 року, однак доказів вручення повідомлення не має), та докази направлення та вручення йому копії постанови суду від 14 грудня 2022 року відповідно до вимог ст. 285 КУпАП. Згідно заяви захисника ОСОБА_3 він був ознайомлений зі справою 19 серпня 2024 року.

Статтею 129 Конституції України основною засадою судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи. Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції є складовою конституційного права особи на судовий захист. Перегляд судових рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина.

Враховуючи конкретні обставини справи, а саме необізнаність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 про складання протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №327885 від 04 жовтня 2022 року, відсутність доказів повідомлення його про розгляд справи судом та вручення йому постанови суду в строки, визначені ст. 285 КУпАП, та з метою забезпечення права ОСОБА_1 , який не брав участь в розгляді справи судом першої інстанції, на доступ до суду, апеляційний суд вважає, що строк на апеляційне оскарження постанови суду апелянтом пропущений з поважних причин та підлягає поновленню, а втручання суду у цьому випадку у принцип res judicata є виправданим.

На підставі викладеного, керуючись статтею 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Клопотання захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвоката Матвєєва Вадима Валерійовича про поновлення строку на подання апеляційної скарги задовольнити.

Поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 14 грудня 2022 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який тимчасово не працює, винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського апеляційного суду Т.М.Базовкіна