Справа № 149/2116/24
Провадження № 33/801/776/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Олійник І. В.
Доповідач: Копаничук С. Г.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2024 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Копаничук С.Г., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 15.08.2024 року, якою визнано винним ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД18 №883316 від 29.06.2024 року, того ж дня о 06:00 год. на автомобільній дорозі Р-31 57 км, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ГАЗ 2705, д.н.з. НОМЕР_1 , будучи тимчасово обмеженим у керуванні транспортним засобом постановою державного виконавця Барського відділу ДВС у Жмеринському ра йоні Вінницької області. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 15 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 3 ст. 126 КУпАП.

Постановою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 15 серпня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді позбавленням права керування транспортними засобами строком на три місяці. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605,6 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив постанову суду скасувати, а провадження у справі за ч. 3 ст. 126 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. Вказав, що він не знав про винесення державним виконавцем постанови про обмеження його у праві користування транспортними засобами і не мав умислу на вчинення адміністративного правопорушення. Борг зі сплати аліментів був не значним, він його одразу погасив, і 14 серпня 2024 року державний виконавець скасував вжиті заходи, щодо обмеження його у праві керувати транспортним засобом, а відтак, у його діях відсутня суб`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3ст.126 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи, постанову суду в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що остання підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Згідно з вимогами ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.3 ст.126КУпАП, суд виходив з того, що вина останнього є доведеною та підтверджується наступними доказами: протоколом про адміністративне правопорушення серії; рапортом поліцейського, постановою державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження у праві керування ОСОБА_1 транспортними засобами.

Однак з таким висновком суду, апеляційний суд погодитися не може.

Положеннями частини 7 статті 294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Згідно зі статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення в першу чергу зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також чи винна дана особа в його вчиненні і чи підлягає вона адміністративній відповідальності, і лише після цього вирішувати питання про можливість накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до п. 2 ч. 9ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Згідно із ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» забороняється керування транспортними засобами особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Відповідно до диспозиції ч. 3ст. 126 КУпАП, адміністративна відповідальність настає у разі керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність у діях зазначеної особи складу правопорушення.

Склад правопорушення - це сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення (об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона).

Суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 3ст. 126 КУпАП, визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, тобто, склад даного адміністративного правопорушення буде повним в разі, коли особа, знаючи, що її обмежили у праві керування, керує транспортним засобом, отже, робить це свідомо.

З матеріалів справи вбачається, що постановою головного державного виконавця Барського відділу ДВС у Жмеринськогому районі від 13.03.2024 року, у виконавчому провадженні № 69590921, відносно ОСОБА_1 було встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

У засіданні суду першої інстанції ОСОБА_1 вину у вчиненні правопорушення не визнав і пояснив, не був обізнаний, так як постанову про обмеження його у праві керування транспортними засобами не отримував, заборгованість по аліментах він сплатив.

І хоча з матеріалів справи вбачається, що скасування тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортним засобом щодо ОСОБА_1 . постановою державного виконавця відбулось 14.08.2024 року, проте суд вказані аргументи ОСОБА_1 та наявність в його діях вини, як складу адміністративного правопорушення, належним чином не перевірив .

Між тим ,згідно з приписами ч. 9 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» постанови, зазначені у пунктах 1-4 цієї частини, надсилаються сторонам для відома не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Таким чином, суд першої інстанції, перевіряючи наявність чи відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3ст.126КУпАП, належним чином не перевірив факт обізнаності ОСОБА_1 з наявним щодо нього обмеженням, що є обов`язковою умовою для складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами надсилаються рекомендованим поштовим відправленням і боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Згідно з ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами направляються до виконання відповідними органами після закінчення строку, визначеного ч. 5 ст. 74 цього Закону, для оскарження рішення, дії виконавця, якщо рішення, дії виконавця не були оскаржені.

Однак, на підтвердження вини правопорушника матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що постанова про тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами надсилалась ОСОБА_1 і він був обізнаний про її наявність і мав умисел на керування транспортним засобом ,маючи встановлене тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Як вбачається з листа Барського відділу ДВС №9413 від 03 вересня 2024 року, ОСОБА_1 не повідомлявся державним виконавцем про винесення відносно нього постанови про тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Крім того, як вбачається із наданих ОСОБА_1 доказів, він повністю сплатив заборгованість по аліментах, а державний виконавець внаслідок цього 14.08.2024 року скасував , накладене обмеження останнього у праві керування транспортними засобами.

Оскільки в матеріалах справи відсутні належні, достовірні та допустимі докази умислу у діях ОСОБА_1 на керування транспортним засобом при наявності тимчасового обмеження такого права та об`єктивну відсутність підстав для такого обмеження на час складення протоколу , в його діях відсутня суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, за ч. 3 ст. 126 КУпАП, а тому провадження у справі підлягає закриттю через відсутність події і складу адмінправопорушення.

Відтак, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, постанова суду підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нової постанови про закриття провадження у справі.

Згідно ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

За таких обставин, оскаржувана постанова суду підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю за п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 185, 251, 247,294 КУпАП, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 15.08.2024 року скасувати.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення за ч.3ст.126КУпАП відносно ОСОБА_1 - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького

апеляційного суду С. Г. Копаничук