ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/1468/24 Головуючий суддя І інстанції Смирнов В. А.
Провадження № 33/818/1241/24 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2024 року м. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К.,

за участю секретаря - Вакули Н.С.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 липня 2024 року стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою на

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , накладено стягнення в виді штрафу в у розмірі 1000 (одна тисяча неоподатковуваних мінімумів доходів громадян), що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 605 гривень 60 копійок.

Постановою встановлено, що ОСОБА_1 13 січня 2024 року о 22 год. 29 хв в м. Харкові пр-т. Науки, буд.11 керував автомобілем Mitsubishi Pajero державний номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Drager Alkotest 6820, що підтверджується тестом №2652 від 13.01.2024, результат огляду 1,15 проміле.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу. В своїй апеляційній скарзі апелянт просив скасувати постанову суду першої інстанції та закрити апеляційне провадження у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Свої апеляційні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що судом першої інстанції не з`ясовано всіх обставин, які підлягають з`ясуванню, а також не надано належної правової оцінки відомостям, наявним у матеріалах справи.

Зокрема сторона захисту вважає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що ОСОБА_1 , не керував транспортним засобом та працівниками поліції не зупинявся. Крім того працівниками поліції, на думку особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, було порушено порядок складання матеріалів про адміністративне правопорушення, а саме: огляд на стан сп`яніння було проведено з порушенням інструкції із застосування газоаналізатору та працівниками поліції водію не було роз`яснено порядок проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння, а матеріали справи не містять сертифікату щодо застосованого пі час огляду технічного засобу. Поряд з цим ОСОБА_1 вважає, що працівники поліції взагалі не мали права визначати ознак стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу оскільки вони не є фахівцями у галузі медицини.

Разом з тим ОСОБА_1 зазначає, що відеозапис не є безперервним та не містить відомостей щодо наявності свідків під час проведення огляду, а також не містить чітких відомостей щодо проведення самого огляду на місці зупинки транспортного засобу. Крім того, апелянт посилається на те, що працівниками поліції обманним шляхом отримані підписи у протоколі про адміністративне правопорушення, а також вважає направлення на проведення медичного огляду сфальсифікованим, оскільки у ньому зазначено, що огляд не проводився.

Також сторона захисту посилається на те, що судове засідання у суді першої інстанції було коротким, що, на думку апелянта, суттєво вплинуло на повноту судового розгляд. Крім того особа, яка притягається до адміністративного правопорушення вважає, що покази свідка під час судового розгляду у суді першої інстанції були цим судом спотворено що, на думку ОСОБА_1 призвело до неправильного розгляду цієї справи.

У судовому засіданні з розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити. В обґрунтування поданої апеляційної скарги надав пояснення де зазначив, він не був зупинений працівниками поліції, а отже вважає їх дії щодо проведення огляду на стан сп`яніння незаконними. Від проведення огляду він не відмовлявся а пояснення, зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення не його. Разом з тим наполягав на тому, що працівники поліції застосовували газоаналізатор не дотримуючись інструкції з його використання, а саме: не дотримались температурного режиму застосування газоаналізатору, що, на думку апелянта, призвело до некоректної роботи цього технічного засобу.

Крім того, ОСОБА_1 просив поновити йому пропущений строк на апеляційне оскарження постанови судді Дзержинького районного суду м. Харкова від 01.07.2024 року, посилаючись на те, що копія повного тексту оскаржуваної постанови була отримана особою, яка подає апеляційну скаргу 08.07.2024 року.

З метою уникнення надмірного формалізму під час розгляду цієї справи, а також дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст.129 ч.1 п. 8 Конституції України), строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.

За таких обставин, з метою належного дотримання конституційних засад забезпечення доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення, - відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи, а також доводи ОСОБА_1 який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, апеляційний суд дійшов висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні, передбаченого п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду першої інстанції щодо винуватості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Зокрема, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджуються наявними у справі доказами, а саме: відомостями протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 642865 від 13.01.2024, в якому зазначено, що водій ОСОБА_1 13 січня 2024 року о 22 год. 29 хв в м. Харкові пр-т. Науки, буд.11 керував автомобілем Mitsubishi Pajero державний номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Drager Alkotest 6820, що підтверджується тестом №2652 від 13.01.2024, результат огляду 1,15 промілє (а.с. 1).

Відповідно до відомостей, які зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №642865 від 13.01.2024 року, у графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності по суті порушення зазначено «перший раз» та власний підпис ОСОБА_1 .

Згідно відомостей довідки УПП в Харківській області, ОСОБА_1 отримав посвідчення водія НОМЕР_2 від 07.03.1996 (а.с.3).

Відомостями направлення на огляд водія транспортного засобу з метою встановлення стану сп`яніння встановлено, що огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я - КНП ХОР «ОКНЛ» не проводився (а.с.4).

Натомість з відомостей роздруківки результату огляду Drager Alkotest 6820 (тест 2652) та акту огляду на стан сп`яніння вбачається, що ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу. Результат склав 1.15 проміле. З результатом огляду водій погодився про що свідчать відповідні підписи ОСОБА_1 на роздруківці результатів огляду технічним засобом, а також у відповідній графі акту огляду на стан сп`яніння.

Відомостями рапорту інспектора Є. Зубахіна встановлено, що 13.01.2024 року під час несення служби за адресою м. Харків, пр-т Науки 11, було зупинено автомобіль Mitsubishi Pajero на підставі п. 3 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» під керуванням ОСОБА_1 . Під час спілкування у водія було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння. Водій погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатору. Результат тесту склав 1.15 проміле. Водія було відсторонено від керування(а.с.7);

З відомостей відеозапису, доданого до протоколуААД№642865 вбачається, що працівники поліції тривалий час рухаються за автомобіль, який звертає у дворову територію та зупиняється біля правого узбіччя.

Під час спілкування із працівниками поліції водій ОСОБА_1 повідомив поліцейського, що прямував з траурних заходів де вживав 150 грам алкогольних напоїв. Зокрема зазначав працівникам поліції, що ніколи не їздив на підпитку і це є перший раз. Крім того зазначив, що «нікуди більш їхати не буде, пити не збирався але так сталося» (export-iayfs 8 хв - 8 хв 30 с.). Поряд з цим зазначає , що випив (09 хв. 50 с - 10 хв), та проїхав усього біля 500 м. Проте погодився пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу.

Під час проведення огляду водію було надано на вибір трубочку та зроблено контрольний замір повітря, який показав вміст алкоголю - 0 проміле. Після контрольного заміру ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатору з першої спроби результат якого склав 1.15 проміле. Водій явно виявив здивування щодо результату його огляду, однак на питання поліцейського чи згоден він проїхати до закладу охорони здоров`я ОСОБА_2 повідомив, що нікуди не поїде бо вже знаходиться вдома, окремо додавши, що у зв`язку із втратою товариша так вийшло. Тобто фактично водій визнав, що керував у стані алкогольного сп`яніння.

Процес проведення огляду чітко зафіксовано на відеозапис.

ОСОБА_1 було роз`яснено права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП.

Після складання протоколу водія було ознайомлено з його змістом. При цьому підписи у процесуальних документах ОСОБА_1 надавав добровільно, пояснення надавав добровільно як розумів обставини події (56 хв. 20 с - 59 хв.).

Згідно відомостей відеозапису причиною зупинки ОСОБА_1 стала неналежна реєстрація або наявність у автомобіля двійника, що передбачена вимогами п. 3 ч.1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію».

При цьому, суд апеляційної інстанції встановив, що протокол про адміністративне правопорушення та інші процесуальні документи складені уповноваженою державою особою. Проте ОСОБА_1 не скористався процесуальною можливістю та не звертався із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва з метою ініціювання службової перевірки або притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб, якими були складені відповідні процесуальні документи або вчинені певні дії чи бездіяльність у цій справі (ст. 267 КУпАП). Також стороною захисту не надано відомостей про, що останні зверталися до суду в порядку ст.ст. 5, 20, 286 КАС України щодо оскарження дій або бездіяльності відповідних посадових осіб - працівників поліції.

Цих відомостей не надано суду і під час апеляційного розгляду.

Отже, враховуючи, що сторона захисту не скористалась своїм правом та не надала до суду доказів на підтвердження їх версії щодо незаконності дій працівників поліції під час проведення ними огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, а також складення ними протоколу та інших процесуальних документів за цією справою. Матеріали справи не містять відповідних відомостей що обумовлюють не винуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в письмових доказах, що долучені до матеріалів справи, відповідають дійсності, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом апеляційних доводів в цій частині.

Доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом та не був зупинений працівниками є суб`єктивними та спростовуються відомостями відеозапису де зафіксовано рух транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 який зупинився за власною ініціативою, виявлення ознак алкогольного сп`яніння працівниками поліції та проведення огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, який ОСОБА_1 пройшов добровільно. Результат огляду склав 1.15 проміле.

Щодо доводів апелянта про те, що працівники поліції не мають права проводи огляд особи на стан відповідного сп`яніння та визначати ознаки відповідного сп`яніння оскільки вони не є фахівцями у галузі медицини належить зазначити наступне.

Згідно п. 1 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735 за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

Відповідно до вимог п. 7 розділу І Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Отже згідно зазначених приписів тільки поліцейському надано право на визначення ознак відповідного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу. Крім того поліцейському надано право проводити огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу у разі згоди водія на проведення такого виду огляду. Поряд з цим, водій має право не погодитись із таким видом огляду або із результатом його проведення, що зобов`язує поліцейського направити особу, стосовно якої є підстави вважати, що вона керувала транспортним засобом у стані сп`яніння до найближчого закладу охорони здоров`я перелік яких є визначеним відповідно до вимог чинного законодавства.

З відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу. Маючи певні сумніви щодо його результату від проведення медичного огляду відмовився, зазначивши про вживання алкогольних напоїв у кількості, як він стверджував працівникам поліції мала перевищувати допустиму норму алкоголю у повітрі, що видихається. Такі дії водія стороннім спостерігачем поза розумним сумнівом сприймаються як згоду з результатом огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу.

За таких обставин твердження апелянта щодо неможливості працівниками поліції виявлення ознак сп`яніння та проведення огляду є безпідставними та суб`єктивними.

Доводи сторони захисту про те, що огляд на стан сп`яніння проводився з порушеннями інструкції з експлуатації технічного засобу та не дотримано температурного режиму експлуатації газоаналізатору, а також про те що водію не було роз`яснено порядок застосування приладу є суб`єктивними у зв`язку із наступним.

Згідно п. 4 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735 огляд на стан сп`яніння проводиться з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції.

Огляд ОСОБА_1 проводився за допомого газоаналізатора Drager Alkotest 6820, який згідно відомостей роздруківки результату огляду 2652 пройшов калібрування у встановленому законом порядку 06.12.2023 року, тобто приблизно за один місяць до оспорюваної події. Зазначене свідчить, що цей прилад є придатним для проведення оглядів на стан сп`яніння та показує вірний результат. Про чіткість результату свідчить також і те, що під час контрольного вимірювання технічний прилад показав 0 проміле, що свідчить про відсутність алкоголю, як у пристрої так і у трубочці, яка надавалась ОСОБА_1 для проведення огляду.

Щодо того, що прилад газоаналізатору показав температуру +2 градуси Цельсія, хоча температура навколишнього середовища була -15 градусів слід зазначити, що працівниками поліції було дотримано вимог щодо зберігання цього технічного засобу у теплому місці, що обумовлює точність його результатів, що підтверджується результатом контрольного вимірювання. Крім того, позначення +2 свідчить також і про те, що прилад не переохолодився та придатен для використання.

Крім того, усі технічні прилади мають заявлені похибки, однак у цьому випадку у зв`язку із врахуванням значного результату огляду, який перевищує допустиму норму алкоголю у повітрі, що видихається приблизно у 6 разів такими похибками можна знехтувати через їх малозначність.

Поряд з цим з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 фактично погодився з тим, що вміст алкоголю буде перевищувати допустиму норму, однак не розраховував, що перевищення буде суттєвим, однак погодився з результатами проведеного огляду. Про зазначене свідчать відомості протоколу, відеозапису роздруківки результату огляду газоаналізатору та акту огляду на стан сп`яніння.

Крім того, при проведенні огляду водію було надано на вибір трубочку для проведення огляду а також надавалась поетапна інструкція щодо його дій для проведення огляду на стан сп`яніння за допомогою газоаналізатора.

Відсутність сертифікату щодо технічного засобу вимірювальної техніки у матеріалах справи не обумовлює неправильність результату огляду проведеного за його допомогою, оскільки згідно відомостей роздруківки результату огляду Alkotest 6820, пройшов повірку у строк визначений законом.

За таких обставин, твердження апелянта в цій частині належить вважати необґрунтованими та розцінюються судом, як обраний спосіб захисту ОСОБА_1 .

Доводи сторони захисту про неможливість використання відомостей відеозапису у цій справі, оскільки відеозапис на нагрудну камеру поліцейського в порушення вимог Інструкції, затвердженої наказом МВС України 18.12.2018 №1026, вівся не безперервно та не містить відомостей щодо свідків, задіяних під час огляду та не відображає самого огляду є безпідставними з огляду про наступне.

Згідно вимог ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Крім того слід звернути увагу учасників судового розгляду на особливість правового статусу доказів у провадженні по справах про адміністративні правопорушення. Статус доказів, перелік джерел, правила їх допустимості визначаються виключно національним законом. Конвенційне право та його тлумачення ЄСПЛ залишає правила допустимості доказів на розсуд держав, з поправкою на вимогу загальної справедливості судового провадження.

Національний припис закону ст. 251 КУпАП встановлює абсолютний характер джерел та змісту доказової інформації по справі «будь-які фактичні дані» та не містить критеріїв недопустимості доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Отже, залучення свідків вимагається і є обов`язковим лише коли не ведеться відеофіксація процесуально визначального факту - проведення огляду на стан сп`яніння.

Відповідно до приписів ст. 251 КУпАП відео фіксація є одним із доказів у справі про адміністративне правопорушення, який оцінюється у сукупності з іншими доказами по справі, й обставини, що містяться на вказаному відеозаписі, повністю узгоджується зі змістом обставин, викладених як у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №642865 від 13.01.2024 року, так й у долучених до нього доказах.

З відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння та отримав позитивний результат 1. 15 проміле. З результатом фактично погодився, зазначивши що вміст алкоголю має перевищувати допустиму норму але на його думку не настільки, як показав газоаналізатор. Від проведення медичного огляду водій відмовився, що також свідчить про його згоду з отриманим результатом.

За таких обставин доводи апелянта в цій частині є необґрунтованими і безпідставними.

Доводи сторони захисту про те, що працівники поліції обманним шляхом змусили водія надати свої підписи у процесуальних документах є необґрунтованими та спростовуються відомостями відеозапису з якого вбачається, що ОСОБА_1 під час ознайомлення його із протоколом про адміністративне правопорушення добровільно надає підписи у відповідних графах протоколу зокрема у графі «пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності» зазначає «перший раз», бо не знає, що зазвичай пишуть інші особи під час складання відносно них матеріалів про адміністративне правопорушення. Крім того матеріали справи не містять відомостей щодо фальсифікації процесуальних документів у цій справі.

Доводи апеляційної скарги щодо можливої фальсифікації відомостей направлення на огляд водія з метою встановлення стану сп`яніння оскільки такий огляд, як зазначено у направленні не проводився, є суб`єктивними адже відомості цього направлення свідчать про те, що не проводився медичний огляд у закладі охорони здоров`я. Ці відомості узгоджуються з відомостями наявних у інших доказах згідно яких ОСОБА_1 пройшов огляд на стан сп`яніння на місці зупинки його транспортного засобу з позитвним результатом з яким водій погодився. А тому у проведенні медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння не було процесуальної необхідності. Зазначене зафіксовано у оспорюваному протоколі працівниками поліції згідно вимог чинного КУпАП.

Доводи ОСОБА_1 щодо короткої тривалості судового засідання в суді першої інстанції не свідчать про неповноту розгляду цієї справи, оскільки на підготовчому етапі суд з`ясовує всі відомості наявні у матеріалах справи, зокрема відомості протоколу, відеозапису доданого до нього та інших доказів долучених до матеріалів справи, а під час судового розгляду досліджує відомості надані стороною захисту та робить висновки щодо наявності в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності вини у правопорушенні, яке ставиться йому у провину, а також, у разі визнання особи винною визначає стягнення в межах, передбачених вимогами санкції відповідної статті КУпАП.

Оцінюючи відомості всіх доказів у справі в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку, що вони узгоджуються між собою та беззаперечно свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме: керування транспортного засобу у стані алкогольного сп`яніння.

Так, згідно з вимогами п. 1.3 ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктом 2.9 «а» ПДР встановлено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

Пунктом 1.9 ПДР встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які обумовлюють необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху та притягнуто його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, а тому доводи апеляційної скарги на незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку апеляційного оскарження задовольнити, поновивши йому строк на апеляційне оскарження постанови Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 липня 2024 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 липня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков