Справа № 358/1200/24 Провадження № 3/358/672/24
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2024 року м. Богуслав

Суддя Богуславського районного суду Київської області Лебединець Г.С., секретар судового засідання Ведмеденко І.В., за участі захисника адвоката Желдакова Я.І., розглянув адміністративну справу, яка надійшла з ВП №2 Обухівського РУП ГУ НП в Київській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , військовослужбовця ВЧ НОМЕР_2 , мешкає: АДРЕСА_1 ,-

за ч.1 ст.130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В :

28.07.2024 року о 21:55 год в с.Розкопанці по вул.Піщана, буд.32, ОСОБА_1 керував транспортним засобом BMW 318 д.н.з. НОМЕР_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законодавством порядку із застосуванням спеціального технічного приладу Alkotest Drager 6810. Результат огляду 2.09 проміле. Тест 1588. Від керування відсторонений шляхом евакуації транспортного засобу.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.2.9а ПДР та у відношенні нього був складений адміністративний протокол за ч.1 ст.130 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_2 на виклик суду не з`явився. Про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся своєчасно та належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Постановою суду від 06.09.2024 відмовлено в задоволенні клопотання захисника адвоката Желдакова Я.І. про зупинення провадження у справі до звільнення ОСОБА_1 з військової служби.

Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 з урахуванням приписів ст.268 КУпАП та за участі його захисника адвоката Желдакова Я.І.

Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Так, у рішенні «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року Європейський Суд з прав людини наголосив, що «сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження».

Попри те, що особа не отримала або ухилилася від отримання судової повістки, її право на справедливий суд, гарантоване ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, порушене не було. Таким чином, особі повинно бути відомо про час і місце розгляду справи, оскільки є можливість стежити за ходом справи за допомогою офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду. З таким висновком погодився ЄСПЛ у рішенні у справі «Вячеслав Корчагін проти Росії» № 12307/16.

Своїм право надання письмових пояснень ОСОБА_1 не скористався.

В судовому засіданні захисник адвокат Желдаков Я.І. підтримав подане письмове клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Свою позицію захисник обґрунтував наступним.

Так, з наданих суду відеозаписів не вбачається факт керування транспортним засобом. Представники поліції прибули на місце ДТП, коли транспортний засіб ОСОБА_1 вже був пошкоджений та стояв на узбіччі дороги.

Крім того, в порушення Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, поліцейськими не було повідомлено ОСОБА_1 , що вони вбачають у нього будь-які ознаки сп`яніння. В відеозаписів не вбачається, що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння: мова є чіткою, координація рухів не порушена, поведінка Шуляка відповідає обстановці. Таким чином у нього були відсутні ознаки алкогольного сп`яніння. Зазначені в акті огляду ознаки не відповідають дійсним обставинам справи. Поліцейськими було введено в оману ОСОБА_1 щодо причин проходження тесту на стан сп`яніння, оскільки внаслідок ДТП були відсутні особи, що загинули або травмовані. Всі подальші дії поліцейських були незаконними. Крім того, після проходження тесту ОСОБА_1 не погодився з його результатами та наполягав на проходженні тесту в лікарні. Однак, після численних запитань поліцейських, він все таки погодився з результатами Драгеру. З зазначених обставин, на переконання сторони захисту, вбачається психологічний тиск зі сторони працівників правоохоронних органів на особу, яка притягається до адміністративної відповідальності. Поліцейські натякали, що немає сенсу їхати в лікарню, оскільки там він буде продувати такий же Драгер. При цьому вони не повідомили, що він може пройти лабораторне дослідження шляхом здачі біологічного матеріалу. Крім того, на доданих відеозаписах не зазначені ні дата, ні час, ні номер пристрою, тому вказані відеозаписи неможливо ідентифікувати, тому вони не можуть бути належними та допустимими доказами. ОСОБА_1 є військовослужбовцем ЗСУ та проходить службу на посаді водія електрика. Отже, позбавлення його права керування транспортними засобами призведе до того, що він не зможе виконувати свої функціональні обов`язки у військовій частині. Таким чином, на переконання сторони захисту, Національною поліцією не дотримано відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведення вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Суд, вислухав доводи захисника, дослідив матеріали справи, зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства.

Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Частиною 1 ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За положеннями ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).

Пунктами 1.3. та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Правилами дорожнього руху регламентовано, що водієві забороняється: керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин, та передавати керування транспортним засобом особам, які перебувають у стані алкогольного сп`яніння, під впливом наркотичних чи токсичних речовин, у хворобливому стані, у стані стомлення або під впливом лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції і увагу. Водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Статтею 266 КУпАП визначено, що огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Аналогічні положення щодо порядку проведення огляду водіїв транспортних засобів про визначення стану сп`яніння закріплені у п.п. 3, 6, 7 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. № 1103, та п.п. 6, 7 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС та МОЗ за № 1452/735 від 09.11.2015 року №1413/27858.

Так, пунктами 1 3 Порядку № 1103 передбачено, що цей порядок визначає процедуру направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду. Огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС. Огляд проводиться:

-поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом;

-лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Згідно п. 2 та п. 4 розділу I Інструкції № 1452/735, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно пп. «а» п. 2.9 ПДР, водієві забороняється: керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частиною 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Судом проаналізовані докази, які містяться в матеріалах справи, а саме:

протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 105222 від 28.07.2024, який складений у максимальній відповідності з вимогами ст. 256 КУпАП та містить необхідні у ньому відомості, зокрема щодо дати, часу, місця та способу вчинення самого адміністративного правопорушення, яке призвело до порушення ПДР України; вказаний протокол підписаний водієм ОСОБА_1 без зауважень;

-роздруківка тестування на алкоголь із застосуванням приладу Drager Alkotest 6810 до протоколу ЕПР1 № 105222 від 28.07.2024, із результатом продуття 2.09 %о; вказана роздруківка містить підпис особи, що тестують ОСОБА_1 , № тесту 1588;

-акт огляду на стан алкогольного сп`яніння, який підписаний ОСОБА_1 , відповідно до якого останній погодився в результатом продуття, про що свідчить його особистий підпис в Акті;

-рапорт інспектора ЧЧ ВП №2 Обухівського РУП від 28.07.2024 про отримання о 22:04 год повідомлення про подію ДТП за участі двох автомобілів БМВ та Тесла в с.Розкопанці;

-копія протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 105235, який складений у відношенні ОСОБА_1 водія т.з. BMW 318 д.н.з. НОМЕР_3 за ст.124 КУпАП за порушення в с.Розкопанці на вул.Піщаній, 32 п.13.3 ПДР, що призвело до зіткнення транспортних засобів;

-письмові пояснення ОСОБА_1 щодо обставин ДТП за його участі 28.07.2024 в с.Розкопанці;

- відеозапис з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) працівників поліції, що здійснювали оформлення вчиненого особою, що притягується до адміністративної відповідальності, адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 та ч.1 ст. 130 КпАП, який кореспондується з фактичними обставинами справи та вказує на факт порушення водієм указаних правил ПДР.

Відеозапис є одними із об`єктивних доказів в справі про адміністративне правопорушення. На відео, що міститься в матеріалах справи, зафіксована подія правопорушення. Цей відеозапис суд оцінює в сукупності з іншими дослідженими судом та наведеними в даній постанові доказами, і така сукупність належних та допустимих доказів свідчить про беззаперечну доведеність вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На переконання суду, надані докази на підтвердження винуватості ОСОБА_1 є належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.

Відповідно до ст. 10 КпАП України, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» («O'Halloran and Francis v. The United Kingdom») [GC] no. 15809/02 і 25624/02 ECHR 29.06.2007 постановлено, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд, у відповідності до положень ст. 251 та ст. 252 КУпАП, вважає, що у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки останній керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9 ПДР України.

Щодо доводів сторони захисту, які викладені у клопотанні про закриття провадження у справі та підтримані захисником в судовому засіданні щодо відсутності належних та допустимих доказів вини ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.

Щодо відсутності належного підтвердження факту керування ОСОБА_1 при зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення обставинах т.з. BMW 318 д.н.з. НОМЕР_3 , суд зазначає, що в підтвердження даного факту суду надані: рапорт інспектора ЧЧ ВП №2 Обухівського РУП від 28.07.2024 про отримання о 22:04 год повідомлення про подію ДТП за участі двох автомобілів БМВ та Тесла в с.Розкопанці; копія протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 105235, який складений у відношенні ОСОБА_1 водія т.з. BMW 318 д.н.з. НОМЕР_3 за ст.124 КУпАП за порушення в с.Розкопанці на вул.Піщаній, 32 п.13.3 ПДР, що призвело до зіткнення транспортних засобів; письмові пояснення ОСОБА_1 щодо обставин ДТП за його участі 28.07.2024 в с.Розкопанці. Крім того з долученого відеозапису вбачається, що жоден з учасників події не заперечував, що за кермом автомобіля BMW 318 д.н.з. НОМЕР_3 був саме ОСОБА_1 . Інших відомостей ані співробітникам поліції, ані суду не надано.

Таким чином суд констатує та судовим розглядом підтверджено, що саме ОСОБА_1 керував т.з. BMW 318 д.н.з. НОМЕР_3 при обставинах зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 105222 від 28.07.2024за ч.1 ст.130 КУпАП.

Щодо доводів сторони захисту про відсутність підстав для проведення огляду на стан сп`яніння, не повідомлення ОСОБА_1 про виявлені у нього ознаки сп`яніння, його адекватну поведінку під час оформлення матеріалів та введення його в оману щодо причин проходження тесту на стан сп`яніння, оскільки внаслідок ДТП були відсутні особи, що загинули або травмовані, суд зазначає наступне.

На переконання суду, ОСОБА_1 , маючи дійсне посвідчення водія та склавши відповідний іспит, повинен у повному обсязі знати Правила дорожнього руху.

Так, як зазначено у ПДР водій транспортного засобу, як учасник дорожнього руху, відповідно до вимог п. 1.3 Правил дорожнього руху України зобов`язаний знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно п.2.5 ПДР, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Виявлені у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння зазначені в Акті огляду, який підписаний ним без зауважень із та засвідченням його згоди із відомостями, вказаними в ньому; копія вказаного акту була ним отримана.

Крім того, ОСОБА_1 на відеофайлі «_0619» повідомив співробітників поліції, що «вживав літр пива на пляжі».

Таким чином, відсутність на відео оголошення ОСОБА_1 ознак сп`яніння та його поведінка, не спростовують висновок суду про його винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Щодо доводів сторони захисту, з посиланням на п.8 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, про введення ОСОБА_1 в оману співробітниками поліції щодо причин проходження тесту на стан сп`яніння, оскільки внаслідок ДТП були відсутні особи, що загинули або травмовані, суд зазначає, що даний пункт передбачає обов`язкове проведення такого огляду за наявності перелічених підстав саме в закладі охорони здоров`я, в той час як ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу після ДТП згідно п.2.9 ПДР.

Суд зазначає, що виявлення ознак сп`яніння відноситься до дискреції співробітників поліції, оскільки відповідно до ст. 6 КУпАП працівники поліції здійснюють заходи, спрямовані на запобігання адміністративним правопорушенням, виявлення й усунення причин та умов, які сприяють їх вчиненню. Крім того, відповідно до Закону України «Про поліцію» Національна поліція - орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Таким чином, саме на співробітників поліції покладено обов`язок, при виявленні в водія ознак сп`яніння, пропонувати та проводити відповідний огляд із використанням спеціальних технічних засобів.

Щодо тверджень захисника про незаконність всіх подальших дії поліцейських у зв`язку із допущеними порушеннями Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, суд, при наданні відповіді на вказані доводи, вважає за необхідне звернутися до Доктрини заборони використання «плодів отруйного дерева» та винятків з неї.

Так, ЄСПЛ вказує (див рішення ЄСПЛ у справах «Khan v. the United Kingdom», заява № 35394/97 п. 35, 37; «Яременко проти України», заява № 32092/02, п. 76-77), що, визначаючи, чи було провадження у справі загалом справедливим, також має враховуватись, чи було дотримано право на захист. Слід, зокрема, розглянути, чи заявникові була надана можливість спростувати достовірність доказів і заперечити проти їх використання. Крім того, має бути врахована якість таких доказів і, зокрема, те, чи породжують обставини, за яких вони були отримані, будь-який сумнів щодо їхньої достовірності й точності.

Доктрина «плодів отруйного дерева» (Fruit of the Poisonous Tree) була сформована у судовій практиці США. Також, доктрина «плодів отруйного дерева» знайшла своє втілення у практиці ЄСПЛ, зокрема у справах «Gafgen v. Germany», «Teixeira de Castro v. Portugal», «Шабельник проти України (№2)», «Балицький проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України» (№2). Ця доктрина зводиться до того, що, якщо доказове «дерево» є отруйним, то те ж саме стосується і його «плода». Тобто, якщо джерело доказів є недопустимим, всі інші дані, одержані з його допомогою, будуть такими ж. Зазначена доктрина передбачає оцінку не лише кожного засобу доказування автономно, а і всього ланцюга безпосередньо пов`язаних між собою доказів, з яких одні випливають з інших та є похідними від них. Критерієм віднесення доказів до «плодів отруйного дерева» є наявність достатніх підстав вважати, що відповідні відомості не були б отримані за відсутності інформації, одержаної незаконним шляхом (постанова ВП ВС від 13.11.2019 у справі № 1-07/07, провадження № 13-36зво19).

Застосовуючи доктрину заборони використання «плодів отруйного дерева», судова практика виходить з того, що в основі визнаних ЄСПЛ порушень конвенційних прав заявника лежать суттєві процедурні помилки, які ставлять під сумнів результати усього судового провадження.

Також, Відповідно до цієї доктрини, якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з його (джерела) допомогою, також будуть вважатися неналежними (справа «Гефген проти Німеччини»).

Недопустимими є докази, здобуті завдяки інформації, яка отримана внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Проте ЄСПЛ виходить з того, що при недопустимості одного доказу в єдиному ланцюжку суд повинен вирішити питання про справедливість судового розгляду в цілому. Тобто якщо процес по даній справі в цілому і загалом справедливий, то й отримані у незаконний спосіб докази можуть бути прийнятними (рішення ЄСПЛ у справі «Хан проти Сполученого Королівства», «Schenk v. Switzerland»).

У справі №664/506/16-к ККС констатував стосовно визнання доказу недопустимим за правилом «плодів отруйного дерева», що у рішенні суду має бути чітко доведено похідний характер інформації, яка стала фактичною підставою для проведення відповідної слідчої (розшукової) дії, від дій, якими були істотно порушені права та свободи людини.

Не у всіх випадках порушення навіть фундаментальних прав і свобод особи під час кримінального провадження має прямий вплив на дотримання гарантій справедливого судового розгляду, зокрема й на допустимість доказів. На цьому наголосив Касаційний кримінальний суд ВС у постанові по справі 204/6541/16-к.

В цій справі суд не вбачає підстав застосування доктрини заборони використання «плодів отруйного дерева» щодо недопустимості доказів, оскільки досліджена в судовому засіданні сукупність всіх доказів підтвержує той факт, що ОСОБА_1 добровільно погодився пройти огляд на стан сп`яніння на вимогу поліцейського, пройшов такий огляд, який проводився поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, та добровільно погодився із результатом огляду - 2.09 проміле. При цьому не було допущено порушення його фундаментальних прав та свобод.

Щодо доводів сторони захисту про те, що після проходження тесту ОСОБА_1 не погодився з його результатами та наполягав на проходженні тесту в лікарні; однак, після численних запитань поліцейських, він все таки погодився з результатами Драгеру. З зазначених обставин, на переконання сторони захисту, вбачається психологічний тиск зі сторони працівників правоохоронних органів на особу, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Суд зазначає, що на час розгляду даної справи відсутні відомості про звернення ОСОБА_1 зі скаргами в адміністративному порядку на дії співробітників поліції під час оформлення у відношенні нього адміністративних матеріалів, тому вказані доводи, на переконання суду, є надуманими.

Щодо доводів сторони захисту про те, що на доданих відеозаписах не зазначені ні дата, ні час, ні номер пристрою, тому вказані відеозаписи неможливо ідентифікувати, тому вони не можуть бути належними та допустимими доказами, суд зазначає наступне.

Так, з відеофайлів «_0619», «_0620», «_0624» вбачається, що співробітниками поліції спочатку був проведений огляд місця ДТП, встановлено особи учасників, зокрема ОСОБА_1 ; оголошено номер тесту проходження огляду на стан сп`яніння, а саме № 1588; з результатами тесту він ознайомлений; також ОСОБА_1 оголошується протокол серії ЕПР1 № 105222 за ч.1 ст.130 КУпАП та протокол ЕПР1 № 105235 за ст.124 КУпАП.

Таким чином суд не має сумнівів щодо належності даного доказу та його взаємозв`язку саме із матеріалами справи щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП.

Щодо тверджень сторони захисту про те, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем ЗСУ та проходить службу на посаді водія електрика. Отже, позбавлення його права керування транспортними засобами призведе до того, що він не зможе виконувати свої функціональні обов`язки у військовій частині, тому необхідним є дотримання стандарту доказування поза розумним сумнівом, суд зазначає наступне.

Досліджені та перевірені судом обставини, поза розумним сумнівом, свідчать про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а саме, керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що охоплюється складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення, та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Беручи до уваги наведене, суд, встановлюючи наявність адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 та даючи оцінку фактичним даним, наявним в матеріалах справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи, дійшов висновку, що в його діях наявні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Таким чином, доводи сторони захисту не спростовують висновків суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні даного адміністративного правопорушення у зв`язку із чим клопотання про закриття провадження у справі не підлягає задоволенню.

Крім того, основним завданням держави є впорядкування суспільних відносин, на виконання якого вона реалізовує правотворчу функцію, через прийняття законів, та правоохоронну через створення системи органів та посадових осіб з метою забезпечення ними закріпленого в законі реагування на вчинені правопорушення у сфері здійснення державних функцій, встановлення і притягнення до юридичної відповідальності осіб, які їх вчинили. Зокрема, для впорядкування суспільних відносин щодо вчинення особою дій чи бездіяльності, які посягають на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, прийнятий КУпАП.

Прийняття КУпАП покликане виконати встановлені у статті 1 цього Кодексу завдання: охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до ст. 23 Кодексу України про адміністративне правопорушення, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, та для запобігання вчинення нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь її вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Підстав, що виключають адміністративну відповідальність згідно ст. 17 КУпАП України, у справі не встановлено.

Суд враховує обставини, визначені ст. 33 КУпАП, і вважає за необхідне накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у межах санкції статті 130 КУпАП, яке за своїм видом і розміром буде справедливим, відповідатиме характеру вчиненого правопорушення, особі порушника та ступеню його вини, необхідним і достатнім для його виховання та запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так й іншими особами.

Судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення підлягає стягнення відповідно до положень ст. 40-1 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, ч.1 ст.130, 251, 252, 283-285, 307-308 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні клопотання захисника про закриття провадження у справі - відмовити.

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/21081300, код тримувача (код за ЄДРПОУ):37955989, Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), Кода банку отримувача (МФО): 899998, Рахунок отримувача: UА 0010001, Код класифікації доходів бюджету: 21081300 ) з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнути із ОСОБА_1 судовий збір на користь Державної судової адміністрації України у сумі 605,60 грн. (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), Рахунок отримувача: UА0026001, Код класифікації доходів бюджету: 22030106).

Згідно ч. 1 ст. 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення, штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу та витрати на облік зазначених правопорушень.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.

Строк пред`явлення постанови до виконання три місяці.

Головуючий: суддя Г. С. Лебединець