Номер провадження: 33/813/1833/24
Номер справи місцевого суду: 495/2275/24
Головуючий у першій інстанції Савицький С.І.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2024 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Сегеда С.М.,

за участю:

секретаря Козлової В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою адвоката Гулієва Іса Муса Огли, діючого в інтересах ОСОБА_1 на постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01.04.202 року, у справі про притягнення ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Зазначеною постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, тимчасово не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 8500,00 грн. на користь держави. Також стягнуто на користь державного бюджету України судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Відповідно до адміністративних матеріалів, 07.03.2024 року, о 13 год. 00 хв. прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» на транзитній ділянці автодороги Одеса-Рені в районі прикордонного знаку №0608 (територія Білгород-Дністровського району Одеської області) було виявлено громадянина України ОСОБА_1 , який в складі групи осіб намагався перетнути державний кордон з України в РМ в пункті пропуску «Паланка» без дозволу відповідних органів влади з уникненням прикордонного контролю (шляхом використання механізму отримання статусу біженця в РМ). Своїми діями порушив вимоги ст.9 Закону України «Про Державний кордон України», ч.3 ст.6 Закону України «Про прикордонний контроль», за що передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Зазначені обставини стали підставою для винесення оскаржуваної постанови Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01.04.202 року, про визнання винним і притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП (а.с.10-11).

Не погоджуючись із вказаною вище постановою від 01.04.202 року, представник ОСОБА_1 , подав на неї апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову суду скасувати, провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП (а.с.13-19).

Також представник ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження, зважаючи на поважні причини пропуску строку.(а.с.16)

Свої доводи апеляційної скарги апелянт обгрунтовує наступними обставинами:

-відповідно до Постанови КМУ від 27 липня 1998 р. № 1147 «Про прикордонний режим», обмеження у вільному в`їзді, перебуванні, проживанні, проваджені робіт й пересуванні осіб у прикордонній смузі. Це ділянка місцевості завширшки 5 кілометрів від лінії державного кордону;

-апелянт просить не приймати до уваги пояснення, яке мається в справі від його імені, так як воно написано під психологічним тиском;

-до огляду суду надаються фото з «Гугл карти» на яких видно, що автошлях Р70 перекрито. Також, як видно на гул картах шлях від м. Одеса до м. Білгород-Дністровський можливий тільки через КПП «Паланка», про що ОСОБА_1 та його брат ОСОБА_2 не знали. Тобто на фото видно, що міст через Затоку закритий та шлях автомобільним транспортом можливий тільки через територію Молдови;

-суд відбувався у приміщенні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, що знаходиться в місті Білгород-Дністровський Одеської області. ОСОБА_3 належним чином не повідомлено про день та час розгляду справи, тому він не знав про дату судового розгляду.

На його думку важливим є те, що протокол складений на ОСОБА_1 за те, що він на автобусі з міста Одеси їхав до міста Білгород-Дністровський, який через закриття автошляху Р 70, наразі курсує через «Паланку», тому навіть якщо б він завчасно дізнався про дату судового засідання, він би не зміг потрапити до суду, так як його все одно не пропустили до міста Білгород-Дністровський.

Виходячи із матеріалів справи щодо строків оскарження, було встановлено, що оскаржувана постанова ухвалена 01.04.2024 року, однак представник апелянта 10.06.2024 року тільки уклав договір про надання правової допомоги, так як останнього не викликали до суду по справі щодо незаконного перетину кордону і він не міг зрозуміти, чому його не викликають в суд.

Про постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01.04.2024 по справі раніше нічого не було відомо, дізнались тільки 10.06.2024, отже 10-ти денний строк апеляційного оскарження не сплинув та підлягає поновленню.

Право апеляційного оскарження можливе абсолютно по кожному адміністративному правопорушенню (ст.ст. 130, 124, 172-11, 184 КУпАП та інші правопорушення).

Тому, на думку апеляційного суду, наявні підстави для поновлення строків апеляційного оскарження постанови як пропущені із поважних підстав.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що апеляційний перегляд судового рішення гарантовано учасникам справи п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 6 Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція), та практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Дослідивши матеріали адміністративної справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

За приписами ст. ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

За правилами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Свій висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, суд першої інстанції мотивував наявністю доказів на підтвердження даних обставин.

Під час апеляційного розгляду справи, для забезпечення дотримання прав особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, передбачених ч. 2 ст. 204-1, були повторно досліджені наступні докази, а саме: протокол про адміністративне правопорушення ПдРУ № 308194 від 07.03.2024 року, з якого вбачаються дані про особу, дату, час, місце та обставини скоєного ним правопорушення; рапортом старшого офіцера групи організацій адміністративного провадження прикордонної служби ОСОБА_4 , письмовим поясненням гр. ОСОБА_1 від 07.03.2024 року; розпискою ОСОБА_1 07.03.2024 року, (а.с.6); рапортом ПСЗПН; Рапортом СЗПН.

Суд апеляційної інстанції критично відноситься до посилань апеляційної скарги про те, що до протоколу про адміністративне правопорушення не додано жодних належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів про наявність події правопорушення, складу правопорушення та/або вини ОСОБА_1 з наступних підстав.

Так із рапорту помічника старшого зміни прикордонних нарядів - старшим прикордонного наряду «Контрольний пост» лейтенантом ОСОБА_5 , о 13 год. 00 хв., 07.03.2024 року було виявлено громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який в складі групи осіб намагався незаконно перетнути державний кордон з України в Республіку Молдова в пункті пропуску «Маяки-Удобне-Паланка» без дозволу відповідних органів влади з уникненням прикордонного контролю (шляхом використання механізму отримання статусу біженця в Республіці Молдова). Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги ст. 9 ЗУ «Про державний кордон України» від 04.11.1991 року, ч. 3 ст. 6 ЗУ «Про ПК», чим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Досліджуючи пояснення ОСОБА_1 , а саме; «Я громадянин України ОСОБА_1 рухався по автодорозі Одеса-Рені через (КП Маяки) Білгород-Дністровському районі, Одеської області, на автобусі маршрутом м. Одеса - Білгород-Дністровський. Мав на меті разом із своїм братом ОСОБА_2 перетнути державний кордон в пункті пропуску (Паланка) шляхом отримання статусу біженця. Мав при собі паспорт громадянина України та Закордонний паспорт. Вину свою визнаю у повному обсязі; претензій до прикордонників України не маю».

Із письмових пояснень ОСОБА_1 від 07.03.2024 року вбачається, що він хотів перетнути державний кордон, свою вину визнає, пояснення написані власноруч, доповнень та зауважень не має (а.с.4).

Виходячи з викладеного, апеляційний суд визнає вказані докази, які були повторно дослідженні в ході апеляційного розгляду справи, достовірними допустимими і належними, оскільки вони узгоджуються між собою з урахуванням всіх обставин справи, отримані та досліджені в законний спосіб, та стосуються подій, що сталися 07.03.2024 року та інкримінуються ОСОБА_1 .

Одеський апеляційний суд зауважує на тому, що ОСОБА_1 було ознайомлено із змістом ст. 268 КУпАП, згідно якої особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання, які долучаються до протоколу.

ОСОБА_1 таким правом скористався, надав свої письмові пояснення, в яких визнав свою вину та претензій до прикордонників не мав. Також у наданих письмових поясненнях ОСОБА_1 не вказав заперечень та зауважень щодо порушень працівниками Державної Прикордонної служби України законодавства та його прав при складанні протоколу за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Таким чином, посилання апеляційної скарги на те, що визнання своєї вини ОСОБА_1 у заяві, не є безумовною підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності за відсутності інших належних та достатніх доказів не заслуговують на увагу, з огляду на те, що суд апеляційної інстанції за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до висновку про недоведеність доводів апеляційної скарги. Вважає, що наявними у справі доказами підтверджена винуватість ОСОБА_1 у вчиненому правопорушенні за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП. Тому висновок суду першої інстанції про визнання його винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, є законним та обґрунтованим, підстави для скасування або зміни постанови суду відсутні.

Отже, вищенаведені докази, є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» та його винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення,передбаченого ч. 2ст. 204-1 КУпАП.

В апеляційній скарзі, представник ОСОБА_1 , зазначає що тільки перебування особи на певній відстані біля державного кордону саме по собі, без інших доказів, не може свідчити про намір особи незаконно перетнути Державний кордон. В підтвердження його доводів зазначив, що даному випадку ОСОБА_1 був в автобусі зупинений на відстані більше ніж 8600 метрів від лінії державного кордону, що у зв`язку з відсутністю інших доказів, викликає обґрунтовані сумніви у намірі незаконно перетнути Державний кордон.

Проте зазначені доводи є необґрунтованими, оскільки, як було вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 який проживає за адресою АДРЕСА_1 , було виявлено прикордонним нарядом в пункті пропуску «Паланка» без дозволу відповідних органів влади з уникненням прикордонного контролю (шляхом використання механізму отримання статусу біженця в РМ). Мету свого перебування на такій близькості від лінії державного кордону України у своїх поясненнях зазначив, як про намір перетнути кордон, про що вказано вище.

Отже, доводи скаржника, що він знаходиться на великій відстані від лінії державного кордону України з Молдовою, не спростовують його спробу незаконного перетину державного кордону.

Що стосується посилання правопорушника ОСОБА_1 на те, що його не викликали до суду в установленому законом порядку, то Одеський апеляційний суд вважає його необґрунтованим, оскільки правопорушник ОСОБА_1 надав розписку, згідно якої він просив справу розглянути без його присутності, з посиланням на те, що він з рішенням суду згоден наперед (а.с. 6).

Зважаючи на викладені обставини в своїй сукупності, ведення воєнного стану та оголошення загальної мобілізації, апеляційний суд вважає, що факт спроби незаконного перетину державного кордону України є доведеним.

Керуючись ст.ст. 268, 283, 289, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання адвоката Гулієва Іса Муса Огли, діючого в інтересах ОСОБА_1 , про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01.04.2024 року задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01.04.2024 року.

Апеляційну скаргу адвоката Гулієва Іса Муса Огли, діючого в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01.04.2024 року, у справі про притягнення ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Через відпустку судді Сегеди С.М., а також у зв`язку із знаходженням його на лікарняному, повний текст цієї постанови складений 02.09.2024 року.

Суддя Одеського апеляційного суду С.М. Сегеда