Миколаївський апеляційний суд
Справа № 33/812/464/24 Головуючий суду І інстанції
Категорія: ч. 1 ст. 173-2 КУпАП суддя Савін О.І.
Суддя апеляційного суду
Чебанова-Губарєва Н.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2024 року м. Миколаїв

Суддя судової палати у кримінальних справах Миколаївського апеляційного суду Чебанова-Губарєва Н.В., розглянула апеляційну скаргу захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 ОСОБА_2 на постанову судді Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 17 липня 2024 року якою

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Южноукраїнську, зареєстрований та мешкає в АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн.

За постановою судді, 19.04.2024 р. о 12.08 год. ОСОБА_1 перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , порушив вимоги термінового заборонного припису АА337074 від 18.04.2024 р., а саме: заборона в будь-який спосіб контактувати з своєю дружиною ОСОБА_3 та почав контактувати, в результаті чого могла бути завдана шкода її психологічному здоров`ю.

В апеляційній скарзі захисник Кривіцька Ж.О. просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Звертає увагу суду на те, що у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД № 359368 від 19.04.2024 р., не вказано чи заподіяна шкода ОСОБА_3 , та яка саме шкода, хоча це прямо випливає з диспозиції статті 173-2 КУпАП.

На думку захисника, конфлікт колишнього подружжя, про який йде мова у протоколі про адміністративне правопорушення, не охоплюється диспозицією статті 173-2 КУпАП, не є об`єктивною стороною вказаного правопорушення, за що особу може бути притягнуто до адміністративної відповідальності.

При цьому, єдиною підставою для складення протоколу відносно ОСОБА_1 була заява ОСОБА_3 , в якій вона звинувачувала свого чоловіка у вчиненні домашнього насильства під час побутового конфлікту, та її пояснення. Будь-яких інших доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_4 19.04.2024 р. адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, за обставин викладених у протоколі та письмових пояснень потерпілої, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять.

За такого, у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того факту, що під час сварки ОСОБА_1 діяв з умислом спричинити дружині емоційну невпевненість, нездатність захистити себе, а відтак завдати шкоди її психічному здоров`ю.

Також звертає увагу суду на ту обставину, що разом із запереченнями на протокол вона подавала заяву про відкладення розгляду справи, оскільки особа, відносно якої розглядається адміністративне провадження, перебувала на лікарняному, що підтверджено створеним медичним висновком про непрацездатність. Втім, вказана заява була проігнорована суддею місцевого суду та ніде не відображена в оскаржуваній постанові від 17.07.2024 р.

До апеляційної скарги додано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, мотивуючи яке, апелянт зазначила, що ані вона, ані її підзахисний не були присутні при оголошенні постанови, що підтверджується змістом самої постанови. Копію оскаржуваного рішення ОСОБА_1 отримав 14.08.2024 р., що підтверджується його розпискою.

Разом з тим, згідно реєстру судових рішень, постанову було надіслано для оприлюднення 13.08.2024 р., яку було зареєстровано 14.08.2024 р. із забезпеченням загального доступу лише 15.08.2024 р., що свідчить про неможливість своєчасного отримання копії постанови.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її захисником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, розгляд справи, за клопотанням ОСОБА_1 , був перенесений на 17.07.2024 р. У вказане судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, особисто надавши до суду 16.07.2024 р. заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням на лікарняному.

Після судового розгляду 17.07.2024 р. суддя місцевого суду, у відсутність сторін по справі, проголосив оскаржуване рішення, копія якого була надана ОСОБА_1 лише 14.08.2024 р., що підтверджується розпискою останнього про отримання копії постанови.

Враховуючи наведене, вважаю причину пропуску захисником ОСОБА_2 поважною, а тому, за можливе поновити їй строк на апеляційне оскарження постанови.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 252 КУпАП, під час провадження в справах про адміністративні правопорушення забезпечується всебічне, повне і об`єктивне дослідження всіх обставин справи.

За змістом ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Висновок судді місцевого суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, ґрунтується на зібраних та досліджених в судовому засіданні доказах, яким суд дав належну правову оцінку.

Згідно диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, зокрема, невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого зазначеною статтею можуть бути родичі, колишні чи теперішні подружжя, інші особи, які спільно проживають чи проживали однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до п. 16 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» терміновий заборонний припис стосовно кривдника спеціальний захід протидії домашньому насильству, що вживається уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України як реагування на факт домашнього насильства та спрямований на негайне припинення домашнього насильства, усунення небезпеки для життя і здоров`я постраждалих осіб та недопущення продовження чи повторного вчинення такого насильства.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 359368 від 19.04.2024 р. вбачається, що 19.04.2024 р. о 12.08 год. ОСОБА_1 перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , порушив вимоги термінового заборонного припису АА337074 від 18.04.2024 р., а саме: заборона в будь-який спосіб контактувати з своєю дружиною ОСОБА_3 та почав контактувати, в результаті чого могла бути завдана шкода її психологічному здоров`ю, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Даний протокол відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, серед іншого в ньому зазначена суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

У відповідності до національного законодавства протокол про адміністративне правопорушення, в силу положень статті 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді судом справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

З урахуванням правової позиції, викладеній в рішенні ЄСПЛ по справі «Карелін проти Російської Федерації» протокол про адміністративне правопорушення не може визнаватись автоматично недопустимим доказом, а підлягає оцінці із сукупністю з іншими доказами.

Зазначені обставини в цьому протоколі підтверджуються іншими доказами, на які послався суддя місцевого суду: протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 19.04.2024 р. від потерпілої ОСОБА_3 , рапортом працівника ВП № 3 Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області від 19.04.2024 р., письмовими поясненнями потерпілої ОСОБА_3 від 19.04.2024 р., з яких вбачається, що ОСОБА_3 зверталася до поліцейського відділення із заявою про те, що у неї виник конфлікт зі своїм чоловіком, про що вона зазначає і в своєму поясненні, після якого було складено терміновий заборонний припис серії АА № 337074 від 18.04.2024 р. стосовно кривдника ОСОБА_1 , у якому зазначено, що відносно нього застосовано заходи термінового заборонного припису, а саме: заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою з 18.04.2024 р. по 23.04.2024 р.

Вказані докази відповідають вимогам ст. 251 КУпАП, узгоджуються між собою та є достатніми для підтвердження факту невиконання ОСОБА_1 термінового заборонного припису, в частині заборони в будь-який спосіб контактувати з постраждалою ОСОБА_3 , що відповідно тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Перевіривши матеріали провадження в межах доводів апеляційної скарги вважаю, що висновок суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст. 33 КУпАП, наклавши стягнення у межах, встановлених цим Кодексом, а призначене стягнення відповідає санкції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову судді Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 17 липня 2024 року якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн., залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Н.В. Чебанова-Губарєва