Справа №: 307/3796/24
Провадження № 3/307/1749/24
П О С Т А Н О В А

про повернення протоколу

09 вересня 2024 року м. Тячів

Суддя Тячівського районного суду Закарпатської області Сас Л.Р., розглянувши справу про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , безробітнього,

встановила:

До Тячівського районного суду Закарпатської області 04 вересня 2024 року Тячівським РВП ГУ НП в Закарпатській області надіслано протокол про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст. 172-2 КУпАП.

Згідно вказаного протоколу, складеного поліцейським СРПП Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області Рявкало Т.В., ОСОБА_1 , 29 серпня 2024 року о 19 год. 30 хв. по АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство щодо своєї дружини ОСОБА_2 , а саме не впускав її до їх спільного будинку, тобто вчинив відносно неї дії психологічного характеру, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю ОСОБА_1 , чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Відповідно до ст. 278 КУпАП, суддя при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Згідно з ч. 2 ст. 9 КУпАП України, адміністративна відповідальність за правопорушення настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до Закону, кримінальну відповідальність.

Статтею 173-2 КУпАП визначено, що відповідальність за вказане порушення несуть особи за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Пунктом 3 частини 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» встановлено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно пункту 14 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Із письмових пояснень ОСОБА_1 видно, що 28 серпня 2024 року, приблизно о 19 год. 30 хв. його дружина ОСОБА_2 прийшла до їхнього спільного дому із своєю мамою, щоб забрати власні та дитячі речі. Так як його дружина не ночувала вдома приблизно три тижні, він поміняв в будинку вхідний замок, тому для того, щоб зайти в будинок дружині потрібна була його допомога. Він хотів відкрити двері, вони почали штовхатися, в ході чого його дружина розбила склопакет та разом із матір`ю виганяли його із власного будинку. Також зазначає, що до події ОСОБА_2 та її матір викликали працівників поліції. (а.с. 2)

Із письмових пояснень ОСОБА_2 видно, що вона 28 серпня 2024 року, приблизно о 18 год. приїхала із м. Тячів, де жила у батьків до АДРЕСА_1 , де вона проживає спільно із своїм чоловіком ОСОБА_1 , 1989 року народження та двома дітьми, віком шести та півтора років. ЇЇ чоловік почав ображати її нецензурною лайкою та виганяти з їх спільного будинку. Потім ОСОБА_1 повалив її на землю, почав бити, подряпав їй ліву руку і вдарив долонею в голову, після чого підбігла її матір та врятувала, так як у ОСОБА_1 в руках був великий камінь. Коли вона, ОСОБА_2 , доповзла до машини, то викликала працівників поліції (а. с. 3).

Так, частиною 1 статті 125 КК України передбачено відповідальність за умисне легке тілесне ушкодження.

Частиною 1 статті 126 КК України передбачено відповідальність за умисне завдання удару, побоїв або вчинення інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

Частиною 1 ст. 129 КК України передбачено відповідальність за погрозу вбивством, якщо були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози.

У цьому випадку у діях ОСОБА_1 вбачаються формальні ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 125, 126, 129 КК України та органи поліції про таке були повідомлені в установленому порядку, оскільки потерпіла повідомила про нанесення їй удару в голову, про погрозу удару каменем та спричинення тілесних ушкоджень.

Статтею 214 КПК України визначено, що слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам КУпАП та підлягає поверненню для прийняття рішення в порядку ст. 214 КПК України.

Суд звертає увагу, що Кримінальним процесуальним кодексом України не передбачено перевірку повідомлень про вчинення кримінального правопорушення, а лише внесення відповідних відомостей до ЄРДР, однак органом уповноваженим на складання протоколу не зазначено про те, чи вносились відомості до ЄРДР за даним фактом та яке прийнято процесуальне рішення.

Слід зазначити, що тяжкість тілесних ушкоджень визначається судово-медичним експертом у відповідності до чинних «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року № 6.

У відповідності до вимог п.1.1. вказаних Правил судово-медичне визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень проводиться згідно з Кримінальним та Кримінально-процесуальним кодексами України і цими Правилами.

Згідно з п. 2) ч. 2 ст. 242 КПК України, зокрема, слідчий зобов`язаний забезпечити проведення експертизи щодо встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень.

Згідно ч. 1 ст. 69 КПК України, експертом у кримінальному провадженні є особа, яка володіє науковими, технічними або іншими спеціальними знаннями, має право відповідно до Закону України «Про судову експертизу» на проведення експертизи і якій доручено провести дослідження об`єктів, явищ і процесів, що містять відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення, та дати висновок з питань, які виникають під час кримінального провадження і стосуються сфери її знань.

Відтак, визначення ступня тяжкості тілесних ушкоджень відноситься виключно до компетенції експерта, як особи, яка володіє спеціальними знаннями в області судової медицини.

Однак, посадовими особами Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області не вжито заходів для дослідження та встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, отриманих потерпілою ОСОБА_2 тобто, відсутні дані, які б дали змогу відмежувати адміністративну відповідальність особи від кримінальної за вказаних обставин.

Відсутність відомостей щодо ступеня тяжкості тілесних ушкоджень перешкоджає повному та об`єктивному розгляду справи по суті.

Приймаючи рішення про повернення справи для доопрацювання, суд враховує роз`яснення, які містяться у п.12 Постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» від 17.10.2014 року, згідно якої норми КУпАП не забороняють повернення протоколу про адміністративне правопорушення, складеного, зокрема, без додержання вимог статті 256 цього Кодексу вмотивованою постановою суду для належного оформлення.

Ураховуючи наведене, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 допущені порушення, які не можуть бути усунені судом при розгляді справи, відтак матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст. 173-2 КУпАП необхідно повернути до Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області.

Керуючись ст. ст. 278, 283, 284 КУпАП,

постановила:

Повернути до Тячівського РВП ГУ НП в Закарпатській області матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП для правильного складення протоколу.

Постанова набирає законної сили з дня її винесення і апеляційному оскарженню не підлягає.

Суддя Л.Р.Сас