Справа № 353/1412/23
Провадження № 33/4808/699/24
Категорія ст.124 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції ЛУКОВКІНА У. Ю.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2024 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Благодир С.М., представника потерпілої адвоката Ярицького Л.І.

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника адвоката Благодир С.М. на постанову судді Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 06 червня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з вищою освітою, одруженого, не працюючого, пенсіонера, інваліда ІІІ-ої групи, громадянина України,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та закрито провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП ,-

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що 17.12.2023 року о 14 год. 10 хв. по вул. Кармелюка, 10, в м. Тлумач Івано-Франківської області водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Peugeot Expert», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом, не впорався в безпечності та скоїв зіткнення з автомобілем марки «BMW X6», н.з. НОМЕР_2 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження, тобто ОСОБА_1 своїми діями порушив п. 10.9 ПДР, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

На вказану постанову суду захисник адвокат Благодир С.М. подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, оскільки винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, вважає що суддя Луковкіна У.Ю. провела розгляд справи за обставин, які викликають сумнів у її безсторонності, оскільки підлягала відводу (самовідводу), розгляд справи проведено з істотним порушенням вимог процесуального законодавства.

Посилається на те, що справа була передана на розгляд судді без автоматизованого розподілу справи; справи №353/1409/23, № 353/1411/23, № 353/1412/23 та №353/1414/ 23 були визначені як так, і що стосуються однієї події, однак не були об`єднані та розглядалися як окремі справи ; суддя допускала неоднакове ставлення до визначення статусу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 під час розгляду справ та зазначила неправдиву інформацію щодо неявки ОСОБА_1 до суду без поважних причин; суд неповно встановив усі фактичні обставини та використав для доведення винуватості ОСОБА_1 недопустимі докази; суд послався на документи які не мають жодного доказового значення у цій справі як доказ винуватості ОСОБА_1 ; суд за власною ініціативою, без належного клопотання сторін, долучив до справи диск з відеозаписом на якій послався як на доказ, що доводить винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення; суддя надала протилежну оцінку одним і тим самим документам у різних постановах; суд визнав недопустимими доказами належно подані та оформлені матеріали, які підтверджують невинуватість ОСОБА_1 ; суддя виконала функції експерта та безпідставно зробила висновки про спірні обставини які зафіксовані на відеозапису та не вирішила клопотання сторони захисту про призначення експертизи цього відеозапису; суддя до видалення в нарадчу кімнату для постановлення рішення по суті справи неодноразово робила висновки про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні цього правопорушення; суддя долучила до справи рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду на які у подальшому покликалась як на докази винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

В судовому засіданні апеляційної інстанції:

- особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник адвокат Благодир С.М., підтримали вимоги апеляційної скарги, вважали, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які доводять винуватість у вчинення правопорушення та просили скасувати постанову суду першої інстанції і закрити провадження у справі у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до адміністративної відповідальності.

- представник потерпілої адвокат Ярицький Л.І. вважав, що постанова суду є законною та обґрунтованою і просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити постанову суду без змін.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши, матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а постанову судді залишити без змін з наступних підстав.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку та інші.

Апеляційний суд також неодноразово звертав увагу на недосконалість КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року та вказував на необхідність здійснення правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.

Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. («Пономарьов проти України»)

Апеляційний суд вважає, що допущені судом першої інстанції порушення процесуального закону не можуть бути безумовною підставою для скасування судового рішення та ухвалення іншого судового рішення аналогічного за своїм змістом.

Апеляційний суд вважає, що підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції можуть бути тільки істотні порушення вимог процесуального законодавства, які перешкодили суду правильно встановити фактичні обставини та надати вірну оцінку сукупності досліджених доказів та прийти до обґрунтованого висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення.

Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства.

Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття провадження суд не закрив провадження по справі, або коли рішення було ухвалено незаконним складом суду.

Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення.

Так, враховуючи, що в своїх доводах ОСОБА_1 та його захисник адвокат Благодир С.М. посилаються на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення, суд апеляційної інстанції у повному обсязі перевірив вищевказані доводи та прийшов до висновку, що вони повністю спростовуються сукупністю досліджених судом доказів.

Зі змісту доводів ОСОБА_1 та його захисника адвоката Благодир С.М. вбачається, що розгляд провадження здійснювався суддею за обставин, які викликають сумнів у її безсторонності, оскільки вона підлягала відводу (самовідводу) та розгляд справи було проведено з істотним порушенням вимог процесуального законодавства.

Апеляційний суд вважає безпідставним доводи захисника адвоката Благодира С.М. щодо невідповідності вимогам закону складу суду яким було розглянуто провадження за звинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення передбаченого статтею 124 КУпАП.

Так, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, безсторонність (неупередженість) суду в сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції має визначатися згідно з суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах: «Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії»).

Апеляційний суд звертає увагу, що Рада суддів України пунктом 4 рішення №34 від 08 червня 2017 року роз`яснила, що у разі необхідності врегулювання суддею конфлікту інтересів при розгляді матеріалів про адміністративне правопорушення відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, з огляду на відсутність норм, що визначають правила відводу (самовідводу), до внесення змін до чинного законодавства суддя, враховуючи засади судочинства, передбачені Конституцією України, та міжнародні стандарти щодо незалежності суддів, неупередженості та безсторонності судочинства може застосовувати чинні процесуальні норми за аналогією.

Норми Кримінального процесуального кодексу України передбачають підстави за яких може бути заявлено відвід судді, який бере участь у кримінальному провадженні, а тому в даному випадку слід застосовувати аналогію права та застосувати норми КПК України при розгляді клопотання про відвід судді у адміністративній справі.

Так, діючим кримінальним процесуальним законом визначені правові підстави за яких суддя підлягає відводу: якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Кримінальним процесуальним законом також визначені правові підстави, які свідчать про неможливість повторної участі судді у розгляді провадження. Зокрема, суддя, який брав участь у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, не має права брати участі у цьому ж провадженні в суді першої, апеляційної і касаційної інстанцій, крім випадків перегляду ним в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, яка була постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Апеляційний суд вважає, що у даному випадку були відсутні правові підстави, які дозволяли прийти до висновку, що розгляд справи суддею є повторним та існують обставини, які викликають сумнів у неупередженості та об`єктивності судового розгляду.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи сторони захисту про те, що прийняття суддею Луковкіною У.Ю. судового рішення, яким ОСОБА_2 було виправдано за обвинуваченням у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та свідчить про упередженість на необ`єктивність суду, оскільки вищевказане рішення має преюдиціальне значення тільки в частині, яка стосується доведеності вини особи, яка звинувачується у вчиненні правопорушення. Розгляд суддею провадження щодо звинувачення ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП та визнання останнього винним в тому, що він залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, не стосується обставин, які повинен встановити суд при вирішанні питання про винуватість у порушенні Правил дорожнього руху, які призвели до пошкодження транспортного засобу.

Апеляційний суд враховує правову позицію висловлену у постанові колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у постанові від 1 травня 2024 року по справі №607/13421/22, відповідно до якої закон імперативно не встановлює заборону судді апеляційного суду розглядати кримінальне провадження та справу про адміністративне правопорушення стосовно однієї й тієї ж особи.

Апеляційний суд також вважає безпідставними доводи щодо порушення автоматизованого розподілу справи, оскільки вони не доведені у встановленому законом порядку.

Зокрема, зі змісту доводів апеляційної скарги вбачається, що захисник адвокат Благодир С.М. вважає, що вважає, що пункт 12 частини 2.3.38 положення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 9.12.2022 №10 про Засади використання системи документообігу Тлумацького районного суду Івано-Фанківської області не відповідають вимогам Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та Положенню «Про автоматизовану систему документообігу суду». Вважає, що головний спеціаліст Тлумацького районного суду безпідставно втрутилась у судочинство та без належних повноважень вдалась до дослідження матеріалів справ і встановила, що справи стосовно різних правопорушників стосуються однієї і тієї ж події та передала справи до розгляду судді Луковкіной У.Ю.

Апеляційний суд вважає, що питання щодо наявності порушень під час автоматизованого розподілу справи явно виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції, оскільки пов`язано із звинуваченням у вчиненні певних правопорушень та може бути перевірено у встановленому законом порядку.

Разом з тим, посилання захисника на наявність певних порушень під час автоматизованого розподілу справи носять голослівний і бездоказовий характер та зводяться до незгоди із положенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 9.12.2022 №10 про Засади використання системи документообігу Тлумацького районного суду Івано-Франківської області

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що питання щодо відводу судді Луковкіної У.Ю. було вирішено під час розгляду провадження в суді першої інстанції і постановою судді Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 20.02.2024 року ОСОБА_3 було відмовлено у задоволенні клопотання захисника адвоката Благодира С.М. про відвід судді Луковкіної У.Ю. у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП.

Суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу на те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, у п.49 рішення від 09.11.2006 року у справі «Білуха проти України»), суд зазначив, що: "У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду."; пункт 50 який містить висновок, що: "Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного"; пункт 52, який вказує на те, що: "... при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими".

Суд першої інстанції зазначив, що відповідно до п.2.3.2. Положення «Про автоматизовану систему документообігу суду», яке затверджене Рішенням Ради суддів України від 02.04.2015 року № 25, збори суддів відповідного суду мають право визначати особливості автоматизованого розподілу судових справ у випадках, прямо передбачених цим Положенням.

Пунктом 12 частини 2.3.38. розділу 5 Засад використання автоматизованої системи документообігу Тлумацького районного суду Івано-Франківської області, затверджених рішенням зборів суддів Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 09.12.2022 № 10 визначено, що справи про адміністративні правопорушення відносно однієї і тієї ж події передаються раніше визначеному в судовій справі головуючому судді (судді-доповідачу), якому розподілена перша справа.

Суд першої інстанції обґрунтовано послався на копію доповідної записки начальника відділу № 01-09/68 від 12.02.2024 року, яка адресована керівнику апарату Тлумацького районного суду, відповідно до якої встановлено, що при підготовці справи № 353/1409/23 про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП відносно ОСОБА_2 для передачі на розгляд Івано-Франківського апеляційного суду, начальником канцелярії суду на правах відділу, виявлено факт невідповідностей, а саме: у інформаційній довідці про наявність/відсутність судових справ в суді, які надійшли в один день відносно тієї ж особи, відносно одного і того ж правопорушення вчиненого різними особами або відносно однієї і тієї ж події, підготовленій головним спеціалістом канцелярії суду на правах відділу зазначено, що в провадженні судді Тлумацького районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_4 перебувають справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 124, ст. 122-4 КУпАП відносно ОСОБА_1 . При перевірці зазначеної справи в комп`ютерній програмі «Д-3» встановлено, що на адресу Тлумацького районного суду Івано-Франківської області 20.12.2023 року надійшли матеріали справ про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст. 124, ст. 122-4 КУпАП, та матеріали справ відносно ОСОБА_1 за ст. 124, ст. 122-4 КУпАП. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 20.12.2023 року справу № 353/1409/23 про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП відносно ОСОБА_2 розподілено судді Тлумацького районного суду Івано-Франківської області Луковкіній У.Ю. та передано їй для розгляду. На виконання пункту 12 частини 2.3.38. розділу 5 Засад використання автоматизованої системи документообігу Тлумацького районного суду Івано-Франківської області, затверджених рішенням зборів суддів Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 09.12.2022 року № 10, справи про адміністративні правопорушення відносно однієї і тієї ж події передаються раніше визначеному в судовій справі головуючому судді (судді-доповідачу), якому розподілена перша справа, тому справи № 353/1411/23 про адміністративне правопорушення за ст. 122-4 КУпАП відносно ОСОБА_2 , № 353/1412/23 про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП відносно ОСОБА_1 та № 353/1414/23 про адміністративне правопорушення за ст. 122-4 КУпАП відносно ОСОБА_1 , передано протоколами передачі судової справи раніше визначеному складу суду, а саме судді Луковкіній У.Ю. Тому у інформаційній довідці про наявність/відсутність судових справ в суді, які надійшли в один день відносно тієї ж особи, відносно одного і того ж правопорушення вчиненого різними особами або відносно однієї і тієї ж події, по справі № 353/1412/23 про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП відносно ОСОБА_1 допущено описку, а саме, помилково зазначено слова «відносно ОСОБА_1 », які необхідно замінити словами «відносно ОСОБА_2 ». Виходячи з наведених роз`яснень, суд вважає, що дана описка не може слугувати підставою для відводу по справі судді Луковкіній У.Ю.

Перевіряючи доводи сторони захисту щодо порушення вимог закону про об`єднання справ в одному провадження, апеляційний суд звертає увагу, що нормами чинного Кодексу України про адміністративні правопорушення не передбачені умови за яких суд зобов`язаний об`єднати справи про адміністративні правопорушення в одне провадження.

Про те відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування кожної справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Таким чином, питання щодо об`єднання в одне провадження різних справ про звинувачення у вчиненні адміністративних правопорушень знаходиться в межах дискреційних повноважень суду та вирішується судом у відповідності до вимог чинного законодавства з метою забезпечення повного та всебічного розгляду справою у розумні строки.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративного правопорушення, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 та призначив йому справедливе стягнення, яке відповідає особі правопорушника та характеру вчиненого правопорушення.

Постанова суду відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане правопорушення та прийняте по справі рішення.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що ОСОБА_1 , як особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.124 КУпАП звинувачується в тому, що керуючи транспортним засобом, рухаючись заднім ходом, скоїв зіткнення з іншим автомобілем, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 191564 від 17.12.2023 року (а.с. 2), ОСОБА_1 звинувачується в тому, що 17.12.2023 року о 14 год. 10 хв. по вул. Кармелюка, 10, в м. Тлумач Івано-Франківської області водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Peugeot Expert», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом, не впорався в безпечності та скоїв зіткнення з автомобілем марки «BMW X6», н.з. НОМЕР_2 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження, тобто ОСОБА_1 своїми діями порушив п. 10.9 ПДР, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Вищевказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою, поліцейським СРПП ВП №5 (м. Тлумач) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області старшим сержантом поліції Кітурою А.С., з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст. 256 КУпАП.

Вказаний протокол підписаний уповноваженою особою та особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції о ґрунтовано зазначив, що посилання сторони захисту на те, що ОСОБА_1 не отримав другий примірник протоколу про адміністративне правопорушення спростовується відомостями, які містяться у ньому.

Зокрема зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 був ознайомлений зі змістом ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, ознайомився зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення та отримав його копію, про що свідчать його особисті підписи у відповідних графах, в т.ч. у графі «Підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності».

Апеляційний суд звертає увагу на те, що доводи сторони захисту, викладені в апеляційній скарзі, щодо невинуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення перевірялись судом першої інстанції.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, доведена дослідженими в судовому засіданні доказами у справі, що ретельно перевірені та оцінені судом з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності кожен окремо та у взаємозв`язку між ними, зокрема даними, що містяться у: протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 191564 від 17.12.2023 року (а.с. 2), складеному уповноваженою на те особою, поліцейським СРПП ВП №5 (м. Тлумач) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області старшим сержантом поліції Кітурою А.С., з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст. 256 КУпАП, підписаному уповноваженою особою, та особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , у якому зафіксовано факт порушення ОСОБА_1 п. 10.9 Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів; копії схеми місця ДТП від 17.12.2023 року (а.с. 3), на якій відображена дорожня обстановка, графічно зображені та зафіксовані об`єкти на місці дорожньої пригоди (ділянка дороги, де сталася дорожньо-транспортна пригода, сталі орієнтири, до яких на схемі здійснена прив`язка об`єктів, та інше), місце зіткнення, характеризуючі дані транспортних засобів: марки «BMW X6», н.з. НОМЕР_2 , яким керувала ОСОБА_2 , та марки «Peugeot Expert», д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , а також відомості про їх пошкодження; реєстраційній картці Відділення поліції № 5 (м. Тлумач) Івано-Франківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Івано¬-Франківській області від 17.12.2023 року (а.с. 13), з якої вбачається, що 17.12.2023 року о 14 год. 31 хв. на лінію «102» надійшло повідомлення від гр. ОСОБА_2 про те, що водій на автомобілі жовтого кольору з номерним знаком НОМЕР_1 , пошкодив їй транспортний засіб марки «BMW X6», н.з. НОМЕР_2 , та залишив місце ДТП; копії письмових пояснень ОСОБА_2 від 17.12.2023 року (а.с. 7), які остання підтвердила в судовому засіданні, з яких вбачається, що саме водій автомобіля марки «Peugeot», д.н.з. НОМЕР_1 , не переконався в безпечності руху, рухаючись заднім ходом скоїв зіткнення з автомобілем марки «BMW X6», н.з. НОМЕР_2 , та залишив місце ДТП до якої він причетний. Аналогічні пояснення в судовому засіданні надав свідок ОСОБА_5 .

Зокрема, суд першої інстанції обґрунтовано послався на письмові пояснення ОСОБА_1 від 15.02.2024 року, відповідно до яких останній повністю визнавав, що дійсно 17.12.2023 року близько 14 год. 08 хв. він, керуючи транспортним засобом марки «Peugeot Expert», д.н.з. НОМЕР_1 , під`їхав до сміттєвих баків в м. Тлумач по вул. Кармелюка викинути сміття, зупинився біля сміттєвих баків, викинув сміття і почав рух назад, подав звуковий сигнал, щоб водій автомобіля, який під`їхав позаду дав йому можливість проїхати. Він зупинив своє авто, не доїжджаючи до темного автомобіля та не допускаючи з ним зіткнення. Коли водій темного автомобіля почав рух, то він відчув легке коливання свого авто, однак і скреготу не було. Жодних ознак ДТП не було, а тому він продовжив рух назад та виїхав на дорогу.

Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що в судовому засіданні ОСОБА_2 ствердила, що 17.12.2023 року, близько 14 год. 00 хв., вона керувала автомобілем марки «BMW X6», н.з. НОМЕР_2 , та зупинилась по вул. Кармелюка в м. Тлумач, щоб викинути сміття з автомобіля. Попереду неї також зупинився автомобіль марки «Peugeot», д.н.з. НОМЕР_1 . Разом з нею в автомобілі перебував свідок ОСОБА_5 , який вийшов з автомобіля, щоб дістати сміття з багажника. В цей момент водій автомобіля марки «Peugeot», д.н.з. НОМЕР_1 , почав рух заднім ходом та допустив зіткнення з її транспортним засобом. Після цього вона від`їхала трохи вперед, щоб оцінити пошкодження. Однак водій автомобіля марки «Peugeot», д.н.з. НОМЕР_1 , не звернув уваги на ДТП, продовжив рух заднім ходом та поїхав з місця ДТП.

Пояснення потерпілої ОСОБА_2 повністю узгоджуються з поясненнями свідка ОСОБА_5 в частині обставин дорожньо-транспортної пригоди, їх послідовності та наслідків у вигляді пошкодження транспортного засобу потерпілої.

Так, вищевказаний свідок пояснив, що 17.12.2023 року вони спільно з ОСОБА_2 на її транспортному засобі марки «BMW X6», н.з. НОМЕР_2 , поїхали на вул. Кармелюка в м. Тлумач, щоб викинути сміття. По дорозі перед ними рухався транспортний засіб марки «Peugeot Expert», д.н.з. НОМЕР_1 , який також зупинився біля сміттєвих баків. ОСОБА_2 в свою чергу зупинила свій автомобіль позаду нього. При цьому відстань між автомобілями була 3-5 метрів. Він вийшов з переднього пасажирського сидіння та відкрив багажник автомобіля марки «BMW X6», н.з. НОМЕР_2 , щоб дістати та викинути сміття. В цей момент він побачив як автомобіль марки «Peugeot Expert», д.н.з. НОМЕР_1 , почав рух заднім ходом, не переконавшись в тому, що позаду нього припаркований автомобіль марки «BMW X6», н.з. НОМЕР_2 . Він почав кричати та махати руками, щоб попередити водія автомобіля марки «Peugeot Expert», д.н.з. НОМЕР_1 . Однак останній не відреагував та допустив зіткнення з автомобілем, належним ОСОБА_2 . Зокрема автомобіль марки «Peugeot Expert», д.н.з. НОМЕР_1 , отримав пошкодження задньої правої частини, а автомобіль марки «BMW X6», н.з. НОМЕР_2 , отримав пошкодження задньої лівої частини. Після цього ОСОБА_2 завела свій транспортний засіб та проїхала трохи вперед, щоб оцінити пошкодження. Однак водій автомобіля марки «Peugeot Expert», д.н.з. НОМЕР_1 , не відреагував, продовжив рух заднім ходом та залишив місце ДТП.

Апеляційний суд вважає, що пояснення потерпілої ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_5 також узгоджуються із даними переліку видимих(зовнішніх) пошкоджень транспортного засобу, отриманих внаслідок ДТП та матеріалами відеозапису, якими безпосередньо зафіксовані обставини пригоди.

Так, відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.

Зокрема, до матеріалів протоколу про адміністративне правопорушення було долучено диск з відеозаписами з камер відеонагляду, наданих ГО «ПОШТОВХ-Т», на яких зафіксована подія, яка відбулась 17.12.2023 року, близько 14 год. 10 хв., по вул. Кармелюка, 10, м. Тлумач Івано-Франківської області.

Суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що зі змісту відеозапису вбачається, що транспортний засіб марки «Peugeot», д.н.з. НОМЕР_1 , який зупинився попереду автомобіля марки «BMW X6», н.з. НОМЕР_2 , почав рух заднім ходом, не переконався в безпечності руху та скоїв зіткнення з автомобілем марки «BMW X6», н.з. НОМЕР_2 , який не рухався. При цьому на відео видно, як пасажир автомобіля марки «BMW X6», н.з. НОМЕР_2 , який стояв на вулиці та відкривав багажне відділення автомобіля марки «BMW X6», н.з. НОМЕР_2 , почав здіймати руки, щоб привернути увагу водія автомобіля марки «Peugeot», д.н.з. НОМЕР_1 , та уникнути дорожньо-транспортної пригоди, однак останній на це не відреагував. Після зіткнення водій автомобіля марки «BMW X6», н.з. НОМЕР_2 , проїхав вперед та вийшов з автомобіля. При цьому водій автомобіля марки «Peugeot», д.н.з. НОМЕР_1 , продовжив рух заднім ходом, розвернувся та залишив місце ДТП, до якої він причетний (а.с. 18). Аналогічні відеозаписи були долучені потерпілою ОСОБА_2 (а.с. 44).

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно виклав обставини, які були зафіксовані відеозаписом, який було переглянуто в суді апеляційної інстанції.

Разом з тим, вищевказаним відеозаписом зафіксовано, як потерпіла ОСОБА_2 , після зіткнення транспортних засобів, виходить із автомобіля та ретельно оглядає місце пошкодження транспортного засобу, що додатково свідчить про правдивість її пояснень щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди.

Суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що досліджений судом відеозапис досить інформативний, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, є послідовним, з нього можна повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та потерпілої.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав відеозаписи належним та допустимим доказом, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що судом було встановлено джерело походження відеозапису та його відповідність фактичним обставинам, а учасники судового розгляду не заперечували, що вищевказаним відеозаписом зафіксовано події, які дійсно відбулись 17.12.2023 року та стосуються висунутого обвинувачення.

Разом з тим, апеляційний суд вважає безпідставним посилання суду на постанову Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 31.01.2024 року, яким встановлено невинуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, оскільки вищевказане рішення має преюдиціальне значення тільки в частині, яка стосується виправдування особи, яка безпідставно звинувачувалась у вчинення правопорушення.

Апеляційцний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано послався на постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА № 979470 від 18.12.2023 року, складеної поліцейським ВП № 5 (м. Тлумач) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області старшим сержантом поліції Кітурою А.С. щодо ОСОБА_1 (а.с. 11), оскільки вищевказана постанова підтверджує факт керування останнім відповідним транспортним засобом.

Суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що долучені до матеріалів справи ксерокопії протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 191565 від 17.12.2023 року за ст. 122-4 КУпАП відносно ОСОБА_1 , ксерокопії протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 191594 від 17.12.2023 року за ст. 124 КУпАП відносно ОСОБА_2 , ксерокопії протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 191595 від 17.12.2023 року за ст. 122-4 КУпАП відносно ОСОБА_2 (а.с. 7-10), не мають правового значення по даній справі, оскільки вони стосуються інших адміністративних правопорушень.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковано за ст. 124 КУпАП, оскільки він 17.12.2023 року, будучи водієм транспортного засобу марки «Peugeot Expert», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом, не впорався в безпечності та скоїв зіткнення з автомобілем марки «BMW X6», н.з. НОМЕР_2 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Так, відповідно до п. 10.9 Правил дорожнього руху під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.

За змістом ст. 124 КУпАП відповідальність особи наступає у випадку порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Згідно з положеннями ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 124 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинили пошкодження транспортних засобів.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку що в матеріалах справи достатньо доказів, які підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що під час розгляду справи судом першої інстанції не було допущено істотних процесуальних порушень, які свідчать про порушення права на захист та незаконність постанови суду.

В судовому засіданні апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник адвокат Благодир С.М. повністю підтримали вимоги апеляційної скарги та просили скасувати постанову суду першої інстанції і закрити провадження у справі у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до адміністративної відповідальності.

Апеляційний суд вважає вищевказані вимоги непослідовними та суперечливими, оскільки, посилаючись на невинуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисник адвокат Благодир С.М. просять ухвалити рішення, яким закрити провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Разом з тим, зі змісту судового рішення вбачається, що суд першої інстанції, встановивши, що з моменту правопорушення, яке було вчинено ОСОБА_1 , сплив встановлений ст.38 КУпАП строк накладення адміністративного стягнення, прийшов до обґрунтованого висновку щодо закриття провадження у справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП,

Так, відповідно до вимог п.7 ч.2 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

При вирішанні питання щодо застосування вимог ст.38 КУпАП, апеляційний суд звертає увагу на те, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у розгляді справи є беззаперечним і випливає з вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Таким чином, встановлення обґрунтованості висунутого обвинувачення та вирішення питання про винуватість або невинуватість у вчинення правопорушення є прямим обов`язком суду у відповідності до вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, відповідно п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Особа, яка не винна у вчиненні правопорушення повинна мати право довести свою невинуватість у вчиненні правопорушення.

Таким чином, розгляд провадження судом повинен гарантувати особі, яка звинувачується у вчиненні правопорушення, що суд перевірить обґрунтованість обвинувачення на встановить винуватість або невинуватість у вчиненні правопорушення.

Так, відповідно до вимог ч.1 ст.38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначених у частині сьомій цієї статті, та за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Ч.2 ст.38 КУпАП встановлено, що якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - шостій цієї статті.

Таким чином, для закриття провадження на підставі ст.38 КУпАП суд зобов`язаний встановити наступні обставини, які дозволяють закрити провадження у зв`язку з тим, що пройшов, встановлений законом строк з моменту вчинення правопорушення:

1) правопорушення дійсно було вчинено, особою, яка притягається до адміністративної відповідальності;

2) пройшов певний строк накладення стягнення, який встановлений відносно вказаного правопорушення.

При цьому, закриття провадження за ст.38 КУпАП у зв`язку з тим, що з дня вчинення правопорушення закінчився встановлений законом строк накладення стягнення, не є реабілітуючою правовою підставою, яка свідчить про невинуватість у вчиненні правопорушення.

Так, відповідно до теорії права до реабілітуючих належать наступні правові закриття провадження: встановлено відсутність події правопорушення; встановлено відсутність у діянні складу правопорушення; не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості особи у вчиненні правопорушення.

Закриваючи провадження на підставі ст.38 КУпАП суд фактично констатує, що з моменту вчинення правопорушення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, пройшов встановлений законом строк накладення стягнення і особа не може бути притягнута до адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення.

Таким чином, розглядаючи провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності, суд у відповідності до вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинен встановити обґрунтованість висунутого обвинувачення та ухвалити відповідне рішення. При цьому, якщо на час розгляду справи закінчився встановлений ст.38 КУпАП строк накладення стягнення, суд повинен закрити провадження по справі тільки за умови доведеності вини у вчиненні правопорушення та визнання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності винуватою у вчиненні правопорушення.

Суд не має право закрити провадження у зв`язку із закінчення встановленого законом строку накладення стягнення стосовно особи, яка не вчиняла правопорушення.

Закриття справи у зв`язку з тим, що на час розгляду справи закінчився встановлений ст.38 КУпАП строк накладення стягнення, без перевірки обґрунтованості висунутого обвинувачення, є істотним порушенням вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляцію захисника адвоката Благодир С.М. залишити без задоволення, а постанову судді залишити без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП ,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника адвоката Благодир С.М. залишити без задоволення.

Постанову Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 06 червня 2024 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв