КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2024 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Ігнатов Р.М., за участі секретаря судового засідання Карпенко Д.С., особи, яка притягується до відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 15 квітня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 130, ч. 5 ст. 126 КУпАП (за епізодом дій, що мали місце 08 лютого 2024 року) та накладено на нього стягнення у виді штрафу у розмірі 2400 (двох тисяч чотирьохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день розгляду справи становить 40 800 (сорок тисяч вісімсот) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років без оплатного вилучення транспортного засобу.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП (за епізодом дій, що мали місце 25 лютого 2024 року) закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

ВСТАНОВИ В :

ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за те, щоо 21 годині 50 хвилин 08 лютого 2024 року в районі будинку № 4, розташованого на вул. Жмаченка у м. Києві, повторно протягом року допустив порушення, передбачене, ст. 126 КУпАП, а саме - керував транспортним засобом «Audi», д.н.з. НОМЕР_1 будучи позбавленим права керування транспортними засобами.

Крім того, ОСОБА_1 о 21 годині 50 хвилин 08 лютого 2024 року в районі будинку №4, розташованого на вул. Жмаченка у м. Києві, керував транспортним засобом «Audi», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння: тремтіння пальців рук; неприродня блідість; розширені зіниці очей, що не реагують на світло. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився, що було зафіксовано на нагрудний відеореєстратор.

Таким чином, ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.1 «а», 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, та вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ч. 5 ст. 126, ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Крім того, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 031706 від 25 лютого 2024 року ОСОБА_1 о 20 годині 32 хвилини 25 лютого 2024 року в районі будинку №6, розташованого на вул. Петра Запорожця у м. Києві, повторно протягом року керував транспортним засобом «Audi», д.н.з. НОМЕР_1 будучи позбавленим права керування транспортними засобами.

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 15 квітня 2024 року, ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 130, ч. 5 ст. 126 КУпАП (за епізодом дій, що мали місце 08 лютого 2024 року) та накладено на нього стягнення у виді штрафу у розмірі 2400 (двох тисяч чотирьохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день розгляду справи становить 40 800 (сорок тисяч вісімсот) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років без оплатного вилучення транспортного засобу.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП (за епізодом дій, що мали місце 25 лютого 2024 року) закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Не погоджуючись з постановою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 15 квітня 2024 року скасувати та прийняти нову постанову, якою закрити провадження у справі стосовно нього за відсутністю в його діях складу правопорушення, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог вказав, що лікар медичного закладу разом із працівниками поліції виставили його відмову підписати "інформовану добровільну згоду пацієнта на проведення діагностики лікування та на проведення операції та знеболення" як за відмову від огляду взагалі, в розумінні ст. 130 КУпАП, а суд першої інстанції вирішив просто погодитися, не надавши правову оцінку. Апелянт вказує, що він не був пацієнтом, який звернувся в заклад охорони здоров я для проведення діагностики та лікування, а був доставлений працівниками поліції за направленням для проходження огляду на стан сп`яніння, а тому мав право відмовитися від підпису такої форми. Лікар-нарколог не був його лікуючим лікарем, а тому законних підстав висувати вимогу стосовно підпису документа та відмовлятися від проведення огляду на стан сп`яніння у зв`язку з відсутністю його підпису в інформованій добровільній згоді пацієнта у лікаря не було. Апелянт стверджує, що в нього були відсутні ознаки сп`яніння, тож пропонувати йому огляд працівники поліції взагалі не мали права. Працівниками поліції автоматично було названо декілька ознак сп`яніння, при цьому не було зафіксовано порядок перевірки виявлених в нього ознак наркотичного сп`яніння. Апелянт вказує, що поводив себе адекватно, чітко відповідав на запитання, висловлював свої заперечення. Його тверезість підтверджує і той факт, що працівники поліції його не відсторонили від керування, а просто відпустили їхати далі. Крім того, апелянт вказав, що працівники поліції оформили на нього постанову за неіснуючою у КУпАП статтею, а саме ч. 4 ст. 126 прим КУпАП. На його думку, саме тому до постанови не додано доказів порушення, оскільки не існує і постанови, де був би його підпис.

Заслухавши доповідь судді, ОСОБА_1 , який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, його пояснення, відповіді на запитання суду, дослідивши письмові матеріали справи і зокрема пере дослідивши відеозапис з нагрудної камери поліцейських, , перевіривши законність та обґрунтованість постанови місцевого суду в межах апеляційної скарги, а також доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає апеляційні вимоги такими, що підлягають до часткового задоволення з огляду на наступне.

У відповідності до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Таким чином, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно належно з`ясувати: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Проте, вищевказані вимоги закону суддею місцевого суду дотримані не були і висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 130, ч. 5 ст. 126 КУпАП, за обставин, наведених у постанові, не підтверджується доказами.

Частиною п`ятою статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за повторне протягом року керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Частина друга статті 130 КУпАП передбачає відповідальність за повторне протягом рокукерування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пунктом 2.1 «а» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР) регламентується, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно з п. 2.5 ПДР, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Проведення огляду на стан сп`яніння здійснюється в порядку, встановленому ст. 266 КУпАП, відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі - Інструкція) та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17 грудня 2008 року № 1103 (далі - Порядок).

За положеннями ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп`яніння, підлягають огляду на стан алкогольного сп`яніння, який проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів у присутності двох свідків, а у разі незгоди водія на проведення такого огляду або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я, які мають право на проведення такого огляду, не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.

Зазначені вимоги закону знайшли своє відображення і в п. 7 розділу 1 Інструкції, в якому визначено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 КУпАП.

При цьому в п. 6 Порядку вказано, що водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я; водночас у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду (п. 8 Порядку).

Як убачається зі змісту постанови, приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_1 у порушенні п. 2.5 ПДР України, суддя місцевого суду визнав такими, що підтверджують обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, відомості, зафіксовані у відеозаписах нагрудних камер поліцейських, а тому поклав їх в основу своїх висновків про доведеність вини останнього у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Разом з тим,в судовому засіданні як суду першої інстанції так і апеляційного суду ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 130, ч. 5 ст. 126 КУпАП не визнав та показав, що транспортним засобом не керував, нікуди не їхав. Зокрема, 08 лютого 2024 року він сидів в авто зі знайомою, коли до нього підійшли працівники поліції, спитали, чого він не пристебнутий ременем безпеки. В подальшому зазначили, що в нього вбачаються ознаки наркотичного сп'яніння і запропонували йому пройти освідування у спеціальному медичному закладі . . Він погодився пройти огляд на стан сп`яніння та проїхав із поліцейськими до закладу охорони здоров`я, де відмовився заповнити згоду на проходження огляду, оскільки вважав таку вимогу незаконною. Лікар, в свою чергу, написав, що він відмовився здати аналізи. Ознак сп`яніння він не мав. Вважає, що мали місце порушення з боку поліцейських, в тому числі порушено його права.

Такі пояснення ОСОБА_1 частково узгоджуються з відеозаписом працівників поліції, який був долучений до протоколу і передосліджений в суді апеляційної інстанції .

Так, з наданого відеозапису встановлено, що в приміщенні лікарні, куди був доставлений ОСОБА_1 для проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння, лікар-нарколог надав останньому для заповнення і підпису "згоду пацієнта на проведення освідування». Стратулат перепитував що це за документ і для чого він його повинен заповнювати. Працівник поліції повідомив ОСОБА_1 , що якщо він не заповнить і не підпише цю згоду, то це буде вважатися як відмова від проходження огляду. ОСОБА_1 неодноразово вказував, що він не відмовляється від проходження огляду на стан сп`яніння, заявляючи : « я згоден» , « я не відмовляюся» . На запитання працівника поліції: «відмова?». ОСОБА_1 перепитав: «яка відмова?, я не відмовляюся».

Аналізуючи дії ОСОБА_1 з огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставини, судом враховується наступне.

Інформована добровільна згода пацієнта на проведення діагностики, лікування та на проведення операції та знеболення є формою первинної облікової документації № 003-6/о, яка затверджена наказом МОЗ України від 14 лютого 2012 року № 110.

У відповідності з п. 2 Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації № 003-6/о "Інформована добровільна згода пацієнта на проведення діагностики, лікування та на проведення операції та знеболення", затвердженої наказом МОЗ України від 14 лютого 2012 року № 110, ця форма заповнюється пацієнтом, який звернувся в заклад охорони здоров`я та дає згоду на проведення йому діагностики та лікування, у разі необхідності на оперативне втручання та знеболення. Це здійснюється у присутності лікуючого лікаря даного закладу охорони здоров`я.

Згідно з п. 5 Інструкції форму № 003-6/о можна використовувати в медичній карті амбулаторного хворого (форма № 025/о) або медичній карті стаціонарного хворого (форма № 003/о), що затверджені цим же наказом, а також у медичній карті переривання вагітності (форма № 003-1/о) та історії пологів (форма № 096/о), затверджених наказом МОЗ України від 26 липня 1999 року року № 184.

Оскільки ОСОБА_1 не був пацієнтом, який звернувся в заклад охорони здоров`я для проведення діагностики та лікування, а був доставлений працівниками поліції за направленням для проходження огляду на стан можливого вживання наркотичних речовин, він мав право відмовитися від підпису цієї форми враховуючи його згоду на проходження освідування, яка зафіксована на боді камеру поліцейських. Більше того, протягом всього часу знаходження ОСОБА_1 , лікар нарколог вів себе пасивно, не роз'яснив йому порядок проходження освідування і мету заповнення наданих документів. На заяви ОСОБА_1 про готовність пройти освідування, лікар не реагував, не запропонував йому здати аналізи , зокрема аналіз сечі. Не надав йому відповідну ємність, тощо.

Таким чином, під час розгляду справи в апеляційному суді встановлено, що в діях ОСОБА_1 відсутня суб`єктивна сторона правопорушення щодо відмови від проходження освідування на факт можливого вживання наркотичних засобів . Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я він не відмовлявся, а відтак докази наявні у справі, які на думку суду першої інстанції доводять винуватість останнього в порушенні ним ПДР України, апеляційний суд визнає такими, що не відповідають дійсності та не приймаються судом до уваги.

Разом з тим , факт зупинки був зафіксований і з дій поліцейського який підходив до авто за кермом якого знаходився ОСОБА_2 очевидно що він знаходиться за кермом автомобіля, двигун якого працює і намагає/ться пристебнутися ременем безпеки , на що поліцейський сказав, що вже пізно. Тому суд не приймає пояснення ОСОБА_1 , що він не керував автомобілем, а просто знаходився за кермом.

В справі відсутні достатні докази щоб поза розумним сумнівом стверджувати про факт відмови ОСОБА_1 від проходження освідування на можливе вживання наркотичних засобів,а відповідно не знаходить свого підтвердження і ч.5 ст. 126 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 130 КУпАП не може бути належним доказом вини особи, оскільки суперечить фактичним обставинам зафіксованим на відеокамері поліцейських і не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v.theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть "випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту".

Таким чином слід дійти висновків про те, що судом першої інстанції, у порушення вимог ст. 280 КУпАП, не було з`ясовано усіх фактичні обставин справи, які мають значення для правильного її вирішення та суд дійшов передчасного висновку про наявність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбаченого ч. 2 ст. 130, і як наслідок ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Наведене у своїй сукупності дає підстави стверджувати про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 130 КУпАП, ч. 5 ст. 126 КУпАП не доведена беззаперечними доказами, а сумніви, які виникли у ході розгляду цієї справи апеляційним судом мають бути витлумачені на користь останнього. Тому апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про відсутність доказів наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130, ч. 5 ст. 126 КУпАП за тими обставинами, за якими суд першої інстанції визнав його винним.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Підсумовуючи вищенаведене суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволення, а постанова Дніпровського районного суду м. Києва від 15 квітня 2024 року підлягає скасуванню, із закриттям провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю у діях останнього складу адміністративних правопорушень.

Разом з тим, передослідженими матеріалами встановлено, що в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки складу іншого правопорушення, що залишилося без уваги працівників поліції .

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 15 квітня 2024 року, в частині визнання винуватим ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 130, ч. 5 ст. 126 КУпАП (за епізодом дій, що мали місце 08 лютого 2024 року) скасувати та відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП закрити провадження у зв`язку з відсутністю в його діях складу цих адміністративних правопорушень.

В іншій частині постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 15 квітня 2024 року - залишити без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Р.М. Ігнатов

Справа № 755/2944/24

Апеляційне провадження № 33/824/2883/2024

Категорія: ч. 2 ст.130 КУпАП

Суддя у першій інстанції - Сазонова М.Г.

Суддя в апеляційній інстанції - Ігнатов Р.М.