Справа № 571/1244/24
Провадження № 3/571/758/2024

П О С Т А Н О В А

іменем України

29 серпня 2024 року смт. Рокитне

Рокитнівський районний суд Рівненської області, в особі судді Комзюк А.Ф., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, жительки АДРЕСА_1 , одруженого, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, відомості про притягнення до адміністративної відповідальності,

про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 173-4 КУпАП,

в с т а н о в и в:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення ВАД № 335677 від 27.05.2024: «22 травня 2024 року о 16:00 год. малолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи на території Вежицького ліцею, що у АДРЕСА_2 вчинив булінг відносно учня 7 класу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що виразилося у нанесення побоїв останньому, що завдало шкоди його психологічному та фізичному здоров`ю останнього».

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.3 ст.173-4 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Ковташ В.Д. просив провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення вказуючи на те, що викладені в протоколі про адміністративне правопорушення відомості, з урахуванням типових ознак булінгу, визначених законом, не є належним та достатнім підтвердженням факту булінгу, оскільки в них не викладено відомостей про системність.

Згідно відповіді ГУНП в Рівненській області від 12.07.2024 встановлено, що від керівника чи інших уповноважених осіб Вежицького ліцею Старосільської сільської ради Сарненського району Рівненської області звернень про факти вчинення булінгу малолітнім ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не надходило.

Згідно відповіді служби у справах дітей виконавчого комітету Старосільської сільської ради від 15.07.2024 встановлено, що від керівника чи інших уповноважених осіб Вежицького ліцею Старосільської сільської ради Сарненського району Рівненської області звернень про факти вчинення булінгу малолітнім ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не надходило.

Окрім цього, в матеріалах справи відсутні будь-які протоколи та рішення засідань комісії з розгляду випадку булінгу (цькування) Вежицького ліцею відносно ОСОБА_2 ..

Звертає увагу, що ситуативний конфлікт, який відбувся в навчальному закладі між учнями, сам по собі не утворює наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 173-4 КУпАП, оскільки не розкриває об`єктивну сторону цього правопорушення.

У протоколі також відсутні відомості про негативні наслідки у вигляді шкоди психічному або фізичному здоров`ю особи за кожним конкретним епізодом дій, які в сукупності підпадали б під ознаки булінгу.

Також в протоколі про адміністративне правопорушення, в реквізиті «потерпілий» взагалі відсутня вказівка про наявність потерпілих осіб.

В матеріалах справи відсутні і протоколи психо-консультаційного дослідження стосовно учасників конфлікту, протоколи проведення професійної бесіди психолога з ними, відсутні пояснення учасників конфлікту та їхніх батьків, вчителів, очевидців.

З огляду на диспозицію ч.3 ст. 173-4 КУпАП, ОСОБА_1 не може бути притягнутою до адміністративної відповідальності за вказаною статтею, оскільки «поза розумним сумнівом» не доведена його вина в інкримінованому адміністративному правопорушенні.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_4 повідомив, що свідком події, яка мала місце 22 травня 2024 року не був, про подію стало відомо від сина ОСОБА_5 через декілька днів. Спочатку син говорив, що впав, пізніше повідомив, що його побили ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . У сина на обличчі були синці, разом з тим в лікарню не зверталися, а лише 11 липня звернулися до сімейного лікаря. Одразу до поліції не зверталися, сподівалися, що порозуміються. Після вказаної події розмовляв з ОСОБА_9 , який визнавав, що його син вчинив неправильно. Однак, після події дружина ОСОБА_1 почала писати скарги у різні інстанції, тому за порадою поліцейських 27.05.2024 він написав заяву про притягнення винних до відповідальності за вчинення булінгу. Стверджує, що потерпілим від конфлікту є його син, але чомусь його зробили винуватим. Більш того, неприязні стосунки між дітьми не припинилися, оскільки ОСОБА_6 надалі поводиться зухвало, намагається залякати та принизити його сина ОСОБА_5 .

Заслухавши пояснення захисника ОСОБА_1 адвоката Ковташа В.Д., заявника ОСОБА_4 , розглянувши протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали, оцінивши їх в сукупності, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.173-4 КУпАП булінг (цькування) це діяння учасників освітнього процесу, які полягають у психологічному, фізичному, економічному, сексуальному насильстві, у тому числі з застосуванням засобів електронних комунікацій, що вчиняються стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи або такою особою стосовно інших учасників освітнього процесу, внаслідок чого могла бути чи була заподіяна шкода психічному або фізичному здоров`ю потерпілого.

Частиною 3 ст. 173-4 КУпАП передбачена відповідальність батьків за діяння, передбачене частиною 1 статті 173-4 КУпАП, вчинене малолітніми або неповнолітніми особами віком від чотирнадцяти до шістнадцяти років.

Відповідно до п. 3-1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про освіту» булінг (цькування) діяння (дії або бездіяльність) учасників освітнього процесу, які полягають у психологічному, фізичному, економічному, сексуальному насильстві, у тому числі із застосуванням засобів електронних комунікацій, що вчиняються стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи та (або) такою особою стосовно інших учасників освітнього процесу, внаслідок чого могла бути чи була заподіяна шкода психічному або фізичному здоров`ю потерпілого. Типовими ознаками булінгу (цькування) є: систематичність (повторюваність) діяння; наявність сторін - кривдник (булер), потерпілий (жертва булінгу), спостерігачі (за наявності); дії або бездіяльність кривдника, наслідком яких є заподіяння психічної та/або фізичної шкоди, приниження, страх, тривога, підпорядкування потерпілого інтересам кривдника, та/або спричинення соціальної ізоляції потерпілого.

У п. 4 розділу І Порядку реагування на випадки булінгу (цькування), який затверджений наказом МОН України від 28 грудня 2019 № 1646 «Деякі питання реагування на випадки булінгу (цькування) та застосування заходів виховного впливу в закладах освіти» вказано, що ознаками булінгу (цькування) є систематичне вчинення учасниками освітнього процесу діянь стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи та (або) такою особою стосовно інших учасників освітнього процесу, в тому числі із застосуванням засобів електронних комунікацій, а саме: умисне позбавлення їжі, одягу, коштів, документів, іншого майна або можливості користуватися ними, перешкоджання в отриманні освітніх послуг, примушування до праці та інші правопорушення економічного характеру; словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи; будь-яка форма небажаної вербальної, невербальної чи фізичної поведінки сексуального характеру, зокрема принизливі погляди, жести, образливі рухи тіла, прізвиська, образи, жарти, погрози, поширення образливих чуток; будь-яка форма небажаної фізичної поведінки, зокрема ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, завдання ударів; інші правопорушення насильницького характеру.

Тобто, систематичність (повторюваність) діяння одна з типових ознак булінгу, яка в переважній більшості випадків слугує ключовою відмінністю від конфлікту між учасниками освітнього процесу, прояву невихованості чи недисциплінованості.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Слід зазначити, що рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 22 травня 2024 року між декількома учнями Вежицького ліцею мав місце конфлікт, а не систематичне вчинення неповнолітнім ОСОБА_2 неправомірних діянь стосовно малолітнього ОСОБА_3 , внаслідок чого могла бути чи була заподіяна шкода психічному або фізичному здоров`ю потерпілого.

Згідно характеристики виданої 29.05.2024 на учня 9 класу Вежицького ліцею ОСОБА_2 , 2009 р.н., останній за період навчання зарекомендував себе добре.

22 липня 2024 року з відділення поліції №2 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області надійшло клопотання про доручення до матеріалів справи доказів.

Прослуханим у судовому засіданні аудіозаписом встановлено, що має місце конфлікту між підлітками. Однак, з даного запису не представилося можливим встановити дату, місце та учасників конфлікту.

Крім того, згідно відеозапису наданого працівником поліції вбачається, що поліцейський повідомляє присутніх про складання протоколу про адміністративне правопорушенння. Разом з тим, відомостей самої події даний запис не містить.

Суд наголошує, що протокол про адміністративне правопорушення не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені у ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у ньому.

Суд не вправі самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Ст. 252 КУпАП визначає, що суд зобов`язаний оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України», суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставах і в порядку, встановленим законом.

Згідно ч.3 ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Аналізуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що в діях неповнолітнього ОСОБА_2 відсутні ознаки вчинення адмініставного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-4 КУпАП, що виключає відповідальність ОСОБА_1 за ч.3 ст.173-4 КУпАП.

Згідно п.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 247,280,283,284 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и в:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.173-4 КУпАП, відносно ОСОБА_1 закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку її оскарження.

Суддя А.Ф.Комзюк