Справа № 451/1040/24 Головуючий у 1 інстанції: Куцик-Трускавецька О.Б.
Провадження № 33/811/1304/24 Доповідач: Партика І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі: судді Партики І.В, за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Ізай Радміли Омелянівни, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу адвоката Ізай Радміли Омелянівни на постанову Радехівського районного суду Львівської області від 8 серпня 2024 року, щодо ОСОБА_1 ,

встановив:

цією постановою, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу в розмірі тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у сумі 605 грн. 60 коп.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , 18 липня 2024 року, о 16 год. 52 хв., в м. Радехів по вул. Радехівська, 10, Червоноградського району, Львівської області керував а/м «MAN 8.145 LRC», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, які не реагують на світло, тремтіння пальців рук, блідість шкірного покриву обличчя, від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги пункту 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з даною постановою адвокат Ізай Р.О., в інтересах ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову, закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Окрім того, просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Радехівського районного суду Львівської області від 8 серпня 2024 року, оскільки особа, яка притягується до адміністративної відповідальності не отримав копії оскаржуваної постанови, а договір з адвокатом він уклав лише 19 серпня 2024 року.

Також, апелянт, в тексті апеляційної скарги, заявив клопотання про допит працівників поліції, які склали протокол про адміністративне правопорушення та лікарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , щодо термінів виведення наркотичних засобів з організму.

Наголошує, що на відеозаписі, долученому до матеріалів судової справи, не зафіксовано факту керування транспортним засобом, автомобіль був припаркований на узбіччі, окрім того звертає увагу, що працівник поліції не зазначив причини зупинки, передбаченої ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію».

Звертає увагу, що з відеозапису, долученого до матеріалів справи, не вбачається ознак наркотичного сп`яніння, які були повідомлені водію. Окрім того наголошує, що водій виявляв бажання пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, проте працівник поліції повідомили йому, що протокол вже складено.

Повідомляє, що місцевим судом не перевірено чи були законними дії працівників поліції, оскільки вони не перебували на території свого району, також патрульні не роз`яснили водію права та обов`язки, не вручили копію протоколу, не склали протокол про вилучення посвідчення водія, окрім того в направлення на огляд водія до закладу охорони здоров`я внесли недостовірні відомості, оскільки водія не доставляли до медичного закладу.

Повідомляє, що водія не було відсторонено від керування транспортним засобом, окрім того він пройшов токсикологічне дослідження у приватні лабораторії, яке не виявило вмісту алкоголю та наркотичних засобів в організмі ОСОБА_1 .

Наголошує, що відеозапис, долучений до матеріалів справи, не є безперервний.

Звертає увагу, що місцевим судом безпідставно відмовлено у долучені характерезуючих даних ОСОБА_1 , а призначене покарання є занадто суворим.

Стосовно строку на апеляційне оскарження, то з урахуванням того, що адвокат Ізай Р.О. в суді першої інстанції не приймала участі, інтереси ОСОБА_1 представляє з 18 серпня 2024 року, що підтверджується Ордером (а.с 49), з метою забезпечення права особи на доступ до правосуддя, апеляційний суд вважає за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження постанови місцевого суду.

Розглянувши клопотання апелянта, про виклик свідків, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що подане клопотання не містить достатніх обґрунтувань щодо необхідності виклику зазначених вище свідків, а саме працівників поліції, які склали протокол про адміністративне правопорушення та лікарів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .. Зважаючи, що матеріали справи містять достатні дані щодо обставин адміністративного правопорушення, яке мало місце 18 липня 2024 року, окрім того до матеріалів справи долучено відеозапис, який є чіткими та зрозумілим, відтак суд не вбачає доцільності у виклику зазначеного свідка, а тому у задоволенні такого клопотання слід відмовити.

Заслухавши виступ особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та його захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Згідно з вимогами ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Статтею 130 КУпАП України встановлено відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пунктом 2.5 ПДР України встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є керування транспортним засобом у стані сп`яніння (алкогольного чи наркотичного) або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також відмова осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, при розгляді даної справи, дотримався зазначених вимог закону, повно й всебічно з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Такий висновок підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку і навів у постанові, а саме:

- даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №917621 від 18 липня 2024 року (а.с. 1), відповідно до якого ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «MAN 8.145 LRC», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, порушення координації рухів, блідість шкірного покриву, від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння відмовився;

- інформацією з направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакція (а.с. 3), згідно із яким у водія ОСОБА_1 було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння (почервоніння зіниці очей, блідість шкірного покриву), від проходження огляду в медичному закладі відмовився;

- рапортом сержанта поліції Білика Н (а.с. 7), з якого встановлено, що працівники поліції було виявлено автомобіль «MAN 8.145 LRC», д.н.з. НОМЕР_1 , під керування ОСОБА_1 , який було зупинено на підставі п. 11 ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію», під час опитування у водія було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння (звужені зіниці очей, тремтіння пальців рук, блідість шкірного покриву), у зв`язку із чим запропоновано пройти огляд в Радехівській міській лікарні, від якого водій відмовився.

- відеозаписом, долученим до матеріалів справи, який було досліджено в судовому засіданні, на якому зафіксовано зупинку транспортного засобу «MAN 8.145 LRC», д.н.з. НОМЕР_1 , під керування ОСОБА_1 , який зазначав, що він виконав доставку вікон, автомобіль пустий без товару, під час опитування працівниками поліції у нього було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння (виражене тремтіння пальців рук, звужені зіниці, блідість шкірного покриву), у зв`язку із чим йому запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі, роз`яснено наслідки відмови від проходження огляду, після чого особа, яка притягується до адміністративної відповідальності зазначив, що не бажає проходити огляд, повідомив працівникам поліції, щоб вони складали протокол про адміністративне правопорушення. У зв`язку із чим працівники поліції розпочали процедуру складання протоколу про адміністративне правопорушення, під час якої, коли протокол про адміністративне правопорушення було вже складено працівниками поліції, водій зазначив, що хоче пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі, у зв`язку із чим працівник поліції повідомив його, що протокол про адміністративне правопорушення вже складено та вони розпочинають процедуру ознайомлення його із даним протоколом, від підпису в протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 відмовився.

Доводи апелянта, що на відеозаписі, долученому до матеріалів судової справи не зафіксовано факту керування транспортним засобом, автомобіль був припаркований на узбіччі, апеляційний суд розцінює критично.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», керування транспортним засобом - це виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Таким чином, саме по собі керування транспортним засобом необхідно розуміти як технічну дію водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Як вбачається з відеозапису, долученого до матеріалів справи, транспортний засіб «MAN 8.145 LRC», д.н.з. НОМЕР_1 перебував на узбіччі дорого з ввімкненим двигуном, водій ОСОБА_1 повідомляв, що виконував доставку товару та повертається назад, окрім того не заперечував, що він виконував функції водія та здійснював рух даним автомобілем.

Апеляційний суд розцінює критично аргументи апелянта, що працівник поліції не повідомив водію причини зупинки, оскільки такі спростовуються відеозаписом, долученим до матеріалів справи та рапортом сержанта поліції Білика Н (а.с. 7).

Аргументи апелянта, що у водія ОСОБА_1 не було ознак наркотичного сп`яніння, а працівники поліції безпідставно відмовили йому в проведенні огляду на стан наркотичного сп`яніння, апеляційний суд розцінює критично, оскільки патрульний поліцейський повідомив водію ознаки наркотичного сп`яніння відповідно до вимог п. 4 розділу I «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МОЗ МВС № 1452/735 від 9 листопада 2015 року, після чого водій відмовився від проходження огляду в медичному закладів.

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу, що водій виявив бажання пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, після того, як працівник поліції завершив процедуру складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Як вбачається з відеозапису, долученому до матеріалів спарви, всі дії працівників поліції відповідали вимогам ст. 266 КУпАП, «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395, та «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України, МОЗ України 09 листопада 2015 року № 1452/735.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апелянта про те, що відеозапис є недопустимим доказом, оскільки такі спростовуються вимогами ст. 251 КУпАП.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Згідно з пунктом 2 Розділу І «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026 (далі Інструкція № 1026), застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення

За таких обставин, суд вважає, що доводи апелянта неспроможними та такими, що не впливають на кваліфікацію дій водія ОСОБА_1 , оскільки на відео в повному обсязі зафіксовано процес спілкування поліцейських при виконанні ними службових обов`язків із водієм з фіксацією обставин, викладених у протоколах про адміністративне правопорушення від 18 липня 2024 року, а саме дії водія які вказували на його відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апелянта, що місцевим судом не перевірено чи були законними дії працівників поліції, оскільки вони не перебували на території свого району, так як такі спростовуються дорученням №109 від 17 липня 2024 року (а.с. 5), з якого встановлено, що працівникам поліції доручено проведення комплексу профілактичних заходів на території Червоноградського району Львівської області 18 липня 2024 року, де було зупинено водія ОСОБА_1 .

Твердження водія, що патрульні не роз`яснили йому права та обов`язки, не вручено копію протоколу, не склали протокол про вилучення посвідчення водія, апеляційний суд розцінює критично, оскільки такі спростовуються протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №917621 від 18 липня 2024 року (а.с. 1), з якого вбачається, що ОСОБА_1 роз`яснено права та обов`язки передбачені ст. 268 КУпАП та 63 Конституції України, окрім того у протоколі зроблено відмітку про вилучення посвідчення водія та відмову від підпису, у зв`язку із чим йому не було вручено копію протоколу про адміністративне правопорушення.

Покликання апелянта на те, що в направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, внесено недостовірні відомості, оскільки водія не доставляли до медичного закладу, апеляційний суд розцінює критично, оскільки з даного направлення вбачається, що водій відмовився від проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі.

Доводи апелянта, що поза увагою суду залишено поданий ним доказ, а саме результати дослідження крові від 18 липня 2024 року (а.с. 17-19), відповідно до якого наркотичного сп`яніння не підтверджено, не береться до уваги апеляційного суду.

Згідно із ч. 6 ст. 266 КУпАП направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 4 ст. 266 КУпАП огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського.

Пунктом 12 розділу 2 «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України №1452/735 від 9 листопада 2015 року (далі за тестом Інструкції) передбачено, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного сп`яніння, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я. Форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до цієї Інструкції. Більше того, з огляду на положення пунктів 7, 8 розділу ІІІ Інструкції для визначення наркотичного засобу або психотропних речовини є обов`язковим проведення лабораторних досліджень, яке може бути здійснено лише в умовах закладу охорони здоров`я.

Пунктом 9 розділу ІІ Інструкції визначено, що з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції вірно не взято до уваги висновок, проведений через три години після складання протоколу, адже такий отриманий з порушенням вимог «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України №1452/735 від 09 листопада 2015 року, та ст. 266 КУпАП.

Доводи апелянта, що водія не було відсторонено від керування транспортним засобом, не заслуговують на увагу апеляційного суду, оскільки спростовуються рапортом сержанта поліції Н.Білика (а.с. 7), з якого встановлено, що водія ОСОБА_1 відсторонено від керування транспортним засобом.

Твердження апелянта, що накладене стягнення судом є занадто суворим для нього, не заслуговують на увагу апеляційного суду.

Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Оскільки, санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачено безальтернативне покарання у виді накладення штрафу на водія у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

В апеляційній скарзі не наведено доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

При апеляційному перегляді, не встановлено порушень судом першої інстанції вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність, відповідно до положення ст. 252 КУпАП, а усі обставини, що мають значення для вирішення справи судом встановлено та правильно кваліфіковано дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Накладаючи адміністративне стягнення на ОСОБА_1 , суд першої інстанції дотримався вимог ст.ст. 30, 33 КУпАП, і призначив таке в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, з урахуванням даних про особу, й інших обставин справи, а також того, що вчинене ним правопорушення є одним із найнебезпечніших правопорушень в сфері безпеки дорожнього руху і найгрубішим порушенням порядку користування правом керування транспортними засобами та становить велику суспільну небезпеку.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови, апеляційним переглядом не встановлено.

Отже, доводи апеляційної скарги адвоката Ізай Р.О. є необґрунтованими, у зв`язку з чим її апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, як безпідставну, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

постановив:

поновити адвокату Ізай Радмілі Омелянівні строк на апеляційне оскарження постанови Радехівського районного суду Львівської області від 8 серпня 2024 року

Постанову Радехівського районного суду Львівської області від 8 серпня 2024 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката Ізай Радміли Омелянівни - без задоволення.

Постанова є остаточна й оскарженню не підлягає.

Суддя Партика І.В.