провадження №33/824/3559/2024 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Березовенко Р.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 14 червня 2024 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 14 червня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП (протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №069412 від 20 травня 2024 року) та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок з позбавленням права керування усіма видами транспортних засобів строком на 1 (один) рік.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням, ОСОБА_1 26 червня 2024 року подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати постанову Святошинського районного суду м. Києва від 14 червня 2024 року та закрити провадження у справі за відсутності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Вказав, що працівниками поліції не було задокументовано, обґрунтовано та доведено належними та допустимими доказами вчинення ним адміністративного правопорушення.

Суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги пояснення ОСОБА_1 , що він 20 травня 2024 року близько 14-40 год. в м. Києві по вул. Зодчих, 18-а не керував автомобілем SsangYong, д.н.з. НОМЕР_2 , а раніше припарковуючись, перегородив проїзд іншим автомобілям і лише після чого вжив спиртні напої. Працівники поліції, які прибули на місце події його не зупиняли, не бачили апелянта за кермом, автомобіль перебував у нерухомому стані.

Зазначає, що відеозапис з бодікамери співробітника поліції не можна вважати доказом по справі оскільки він не відобразив вчинення правопорушення, тобто саме керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, фрагментовані відеозаписи неповної процедури огляду на стан алкогольного сп`яніння не усунули розбіжностей щодо часу вчинення окремих дій (складення направлення на огляд) натомість зафіксував порушення процедури огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Вказане призвело до того, що за недостатності доказів у справі ОСОБА_1 безпідставно притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник - адвокат Воробей Ілля Вікторович вимоги апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити. Представник апелянта заявив клопотання про допит свідків, яке суд задовольнив частково та викликав у судове засідання у якості свідка ОСОБА_2 - поліцейського взводу №1 роти №5 батальйону №2 полку №1 Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції.

Свідок ОСОБА_2 поліцейський взводу №1 роти №5 батальйону №2 полку №1 Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції у судове засідання для дачі пояснень не з`явився.

Київська міська прокуратура надіслала на адресу апеляційного суду повідомлення про відсутність повноважень на участь прокурора у розгляді справ за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення учасників справи, проаналізувавши апеляційні доводи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з нижченаведених підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з положеннями ст. ст. 278, 280 КУпАП, суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст.252 КУпАП).

При розгляді справи місцевий суд не дотримався вказаних положень закону.

Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, місцевий суд дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме відмова на вимогу працівника поліції пройти медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння.

Проте повністю з такими висновками судді першої інстанції погодитись не можна з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та судового рішення, при розгляді даної справи суддя місцевого суду не достатньо повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали та дійшов до хибного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Так, частиною першою статті 130 КУпАП передбачена відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, відповідальність особи, яка керує транспортним засобом виникає і в разі її відмови від проходження, відповідно до встановленого законом порядку, огляду на стан сп`яніння.

Таким чином, обов`язковими елементами об`єктивної сторони такого складу правопорушення як відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції є: факт керування транспортним засобом та факт відмови особи, яка керує таким засобом від проходження огляду на стан сп`яніння.

Процедура та порядок огляду на стан сп`яніння регламентуються ст. 266 КУпАП, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103 та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015 року №1452/735.

Відповідно до частин першої, другої статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно зі статтею 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIII встановлено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до абзацу другого частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.

Положеннями абзацу п`ятого частини другої статті 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII встановлено, що водій зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.

Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Так, відповідно до пункту 1.3 Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до пункту 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У пункті 1.9 Правил дорожнього руху встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на той факт, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що в момент складення протоколу про адміністративне правопорушення він керував транспортним засобом. Апелянт зазначає, що алкогольні напої вживав після того, як припаркував автомобіль у дворі будинку і більше ним не керував.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 №14, відповідальність за ст. 130 КУпАП, зокрема, несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Таким чином, керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зрушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Вказана правова позиція міститься також у постанові Верховного Суду у справі №404/4467/16-авід 20 лютого 2019 року.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №069412 від 20 травня 2024 року « ОСОБА_1 20 травня 2024 року, близько 14 год. 40 хв., керуючи в місті Київ по вул. Зодчих, 18-а, автомобілем «SsangYong» д.н.з. НОМЕР_2 з ознаками алкогольного сп`яніння (почервоніння обличчя, нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота тощо), на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння від проходження такого огляду відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху».

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КУпАП, як порушення правил дорожнього руху (п. 2.5 ПДР України).

З письмових пояснень свідка ОСОБА_3 встановлюється, що 20 травня 2024 року о 14 год. 10 хв. він у дворі будинку 18-А по вул. Зодчих у м. Києві побачив, що часткового на проїзді стоїть авто «SsangYong» д.н.з. НОМЕР_2 в якому сидів водій з явними ознаками сп`яніння. Свідок проїхав на своєму авто та запаркувався, після чого побачив як цей чоловік почав їздити вперед та назад, потім він автомобілем перекрив проїзд. Було викликано поліцію для безпеки громадян.

З письмових пояснень свідка ОСОБА_4 встановлюється, що 20 травня 2024 року о 14 год. 10 хв. він у дворі будинку 18-А по вул. Зодчих у м. Києві побачив чоловіка, який перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, сів за кермо автомобіля «SsangYong» д.н.з. НОМЕР_2 та почав рух по прибудинковій території. В подальшому вказаний чоловік перекрив рух та, вийшовши з автомобіля, повідомив, що нікого не впустить у двір та не випустить з двору. Просив відреагувати на вказану особу.

З письмових пояснень свідка ОСОБА_5 встановлюється, що 20 травня 2024 року о 14 год. 10 хв. він у дворі будинку 18-А по вул. Зодчих у м. Києві не зміг виїхати з подвір`я у зв`язку з тим, що автомобіль «SsangYong» д.н.з. НОМЕР_2 перегородив дорогу, автомобілем керував чоловік на вигляд у нетверезому стані. До цього чоловік не давав проїхати іншим автівкам, кидався під колеса.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 161/5372/17 вказав, що обставини, що підтверджуються показаннями свідка повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі, тоді вони можуть бути визнані судом достовірними та достатніми для висновку про винуватість особи в тому чи іншому адміністративному правопорушенні, що і є дійсним, в цій справі, так як показання свідків у повній мірі кореспондуються і іншими доказами в їх сукупності.

В матеріалах справи міститься нереалізоване направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 20 травня 2024 року.

За даними відеофіксації на камеру поліцейських (файли «069412-1» та «069412-2») зафіксовано перебування ОСОБА_1 у дворі житлової забудови з явними ознаками сп?яніння (нестійка хода, порушення мовлення), пропозиція водію пройти огляд на стан сп?яніння на місці чи у лікаря нарколога (14:57:12), водій з початку погоджується пройти такий огляд, а потім намагається втекти від поліції, у зв?язку із чим затримується (15:58:40). На відеофайлі зафіксовано, що на момент приїзду поліцейських ОСОБА_1 транспортним засобом не керував, автомобіль перебував у нерухомому стані, о 14:48:42 дістав з автомобіля документи на вимогу поліцейського. Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, в ході складення протоколу не заперечувала факт вживання алкоголю, однак після того як поставив авто.

Як вбачається з відеозапису з нагрудної камери працівника поліції, вказаний відеозапис не містить доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, зокрема, не зафіксовано факт зупинки транспортного засобу та факт знаходження саме ОСОБА_1 за кермом транспортного засобу.

Таким чином, будь-яких доказів факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, встановлених за допомогою об`єктивних засобів контролю (відеозаписів зроблених за допомогою камер спостереження, нагрудних камер поліцейських або ініціативних записів будь-яких осіб, зроблених із дотриманням вимог закону) матеріали справи не містять.

Відповідно до вимог ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори», міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно вимог ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У рішеннях ЄСПЛ значну роль у розширенні сфери застосування п. 2 ст. 6 Конвенції грає тлумачення двох ключових понять цієї статті - «кримінальне обвинувачення» і «суперечки про громадянські права». У справі «Кадубец проти Словаччини» (Eur. Court H.R. Kadubec v. Slovakia, Judgmentof 2 September 1998. Reports. 1998 VI), представник держави-відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення і, отже ст. 6 не може бути застосована. Однак Європейський суд з прав людини не погодився з аргументом відповідача, хоча і визнав, що внутрішнє право країни не вважає кримінальними діяння, за вчинення якого був покараний заявник. Проте ця обставина, на думку Суду, не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу. Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині доведення вини тільки в законному порядку та на підставі законно добутих доказів.

В справі про адміністративне правопорушення підлягає застосуванню положення ст. 62 Конституції України про те, що винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Так, під час розгляду справи за доказами, що містяться в матеріалах справи не встановлено, що працівники поліції зупиняли транспортний засіб «SsangYong» д.н.з. НОМЕР_2 , оскільки він як зазначалося вище на момент приїзду поліцейських був припаркований та не встановлено, на яких правових підставах працівники поліції, не встановивши чи керував транспортним засобом ОСОБА_1 , запропонували пройти останньому огляд на стан сп`яніння.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Суд погоджується з твердженнями апелянта про відсутність у матеріалах справи достатніх доказів, які поза розумним сумнівом доводять винуватість ОСОБА_1 у вчинені правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, адже до відповідальності за вказане порушення може бути притягнута особа, яка є водієм.

Водій - це особа, яка керує транспортним засобом. Разом з тим, суд дослідивши матеріали справи, позбавлений можливості встановити елементи об`єктивної сторони дій ОСОБА_1 в частині керування транспортним засобом, що у сукупності з вищевикладеного свідчить про неналежне оформлення матеріалів справи.

В той же час, Глава 14 КУпАП визначає перелік правопорушень в сфері громадської безпеки, які посягають на суспільні відносини у сфері громадського порядку та громадської безпеки, зокрема: стаття 173 (дрібне хуліганство, яке може бути вчинено такими способами: нецензурна лайка в громадських місцях; образливе чіпляння до громадян; інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян); стаття 178 (розпивання пива, алкогольних, слабоалкогольних напоїв у заборонених законом місцях або поява у громадських місцях у п`яному вигляді, що ображає людську гідність і громадську мораль).

Сукупність встановлених в ході апеляційного розгляду справи обставин, зокрема письмових пояснень свідків, дає підстави для висновку, що в діях ОСОБА_1 можлива наявність ознак вчинення саме правопорушень в сфері громадської безпеки, які посягають на суспільні відносини у сфері громадського порядку та громадської безпеки.

Проте, суддя не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відсутність у протоколі конкретної норми (підпункту, пункту, частини статті) нормативно правового акту, яку порушила особа, порушує право особи на захист і унеможливлює для судді усунути зазначені недоліки самостійно, адже розглядаючи справу, суддя зберігає неупередженість і не може вийти за рамки пред`явленого обвинувачення (протоколу), і так само самостійно знаходити нові обставини та підстави для засудження особи, займаючи тим самим обвинувальну позицію у справі.

Відповідно до вимог ст. 9, 245, 252 КУпАП особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Суд першої інстанції на зазначені порушення уповноваженою особою патрульної поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення уваги не звернув, що призвело до прийняття рішення, яке не відповідає завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини («Малофеєв проти росії» та «Карелін проти росії»), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу.

Згідно роз`яснень, викладених в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», є правильною практика тих судів, які вмотивованими постановами повертають протоколи про адміністративні правопорушення, які складені без додержання вимог ст. 256 КУпАП, відповідному правоохоронному органу для належного оформлення.

Велика Палата Верховного Суду у своїй правовій позиції сформульованій у постанові від 11 лютого 2021 року у справі №11-1219сап19 зазначила, що норми КУпАП, які встановлюють процедуру адміністративного розслідування і стадію розгляду справи уповноваженим органом (судом), не містять законодавчих положень, які б за окресленої правової ситуації передбачали можливість повертати справу про адміністративне правопорушення для дооформлення протоколу й належного виконання вимог статті 256 КУпАП у частині забезпечення присутності порушника в суді. Водночас немає й процесуальних норм, які б забороняли, зокрема, судді, який розглядає справу про адміністративне правопорушення, вимагати від уповноваженого органу виконати належним чином вимоги процесуального закону щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення і його реалізації таким чином, щоб можна було вирішити питання про винність особи у вчиненні адміністративного проступку з дотриманням строків розгляду і без порушення прав особи порушника чи осіб, які потерпіли від дій останнього. Принаймні чітких й однозначних положень, які б дозволяли чи забороняли повертати протоколи для забезпечення присутності порушника під час розгляду справи, процесуальне адміністративно-деліктне законодавство не містить.

Таким чином, встановлені під час апеляційного перегляду справи про адміністративне правопорушення обставини свідчать про незаконність постанови Святошинського районного суду м. Києва від 14 червня 2024 року та необхідність її скасування з направленням справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 для додаткової перевірки до Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в м. Києві, у зв`язку з чим апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Апеляційний суд звертає увагу, що згідно з положеннями п. 7 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС від 06 листопада 2015 року №1376, не допускаються закреслення чи виправлення відомостей, що заносяться до протоколу про адміністративне правопорушення, а також внесення додаткових записів після того, як протокол про адміністративне правопорушення підписано особою, стосовно якої його складено.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, Київський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Святошинського районного суду м. Києва від 14 червня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП (протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №069412 від 20 травня 2024 року) та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок з позбавленням права керування усіма видами транспортних засобів строком на 1 (один) рік - скасувати та прийняти нову постанову.

Матеріали за протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №069412 від 20 травня 2024 року за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 направити для додаткової перевірки до Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в м. Києві.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 05 вересня 2024 року.

Суддя: Р.В. Березовенко