ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2023 року м.Чернівці

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду Марчак В.Я. за участю секретаря судового засідання Михайлюка М.І., захисника Радзивіл І.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Глибоцького районного суду Чернівецької області від 12 липня 2024 року відносно:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працевлаштованого, за ч.1 ст.204-1 КУпАП

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого судового рішення.

Постановою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 12 липня 2024 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 5100 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в дохід держави у розмірі 605,60 грн.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи апелянта.

На вказану постанову ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову та закрити провадження у справі.

У своїй скарзі апелянт посилається на те, що постанова районного суду є незаконною та підлягає скасуванню.

Вказує, що з матеріалів справи не вбачається, що він був затриманий при спробі перетинання або, що він перетинав Державний кордон України взагалі, оскільки був затриманий на території України.

Зазначає, що в протоколі про адміністративне правопорушення відсутня будь-яка інформація про прикордонний знак 842 чи відстань від знаку де було зупинено ОСОБА_2 , невідомо чи проходить умовно лінія кордону через цей знак, тому неможливо встановити де саме ОСОБА_2 намагався здійснити спробу незаконного перетину кордону.

Стверджує, що в протоколі не зазначено жодних конкретних дій, які б свідчили про спробу перетинання ОСОБА_2 державного кордону.

Звертає увагу, що с. Коровія Чернівецького району Чернівецької області не є населеним пунктом, до якого заборонено в`їзд будь-кому з громадян України, окрім випадків прямої заборони.

Крім того, заявив клопотання про поновлення строку, мотивуючи тим, що не був повідомлений про розгляд справи, чим порушено його право на захист.

Обставини, встановлені Судом першої інстанції.

Згідно оскаржуваної постанови, ОСОБА_2 15 червня 2024 року о 10 год. 05 хв., на напрямку 842 прикордонного знаку, що в межах прикордонного контрольованого району поблизу с. Коровія Чернівецького району Чернівецької області на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » здійснив спробу незаконного перетину державного кордону з України в Румунію поза пунктами пропуску через державний

____________________________________________________________________

ЄУНСС 715/2009/24 Головуючий в І інстанції: Маковійчук Ю.В.

Номер справи 33/822/551/24 Суддя-доповідач: Марчак В.Я.

кордон. Був виявлений та затриманий прикордонним нарядом «Контрольний пост» під часу руху в бік державного кордону.

Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги cт. cт. 9. 12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991 року № 1777 -XII, тобто вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 1 статті 204-1 КУпАП.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, хоча про час і дату апеляційного розгляду був належним чином повідомлений. Захисник підтримала апеляційну скаргу та не заперечила проти здійснення апеляційного розгляду за відсутності ОСОБА_2 , оскільки його права при цьому не будуть порушені, а тому апеляційний суд на підставі ч.6 ст.294 КУпАП, вважає за можливе розглядати справу без участі ОСОБА_2 .

Мотиви Суду.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення учасників судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд дійшов наступних висновків.

Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови районного суду є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав.

У своїй постанові районний суд вказав, що ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки не повідомив та не просив відкласти розгляд справи.

Відповідно до ст.277-2 КУпАП, повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.

Згідно ст.268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Судом встановлено, що в матеріалах справи не міститься підтвердження того, що судом першої інстанції було повідомлено ОСОБА_2 про розгляд справи у Глибоцькому районному суді Чернівецької області.

Таким чином, судом першої інстанції не вжито належних заходів для виклику в судове засідання особи, що притягається до адміністративної відповідальності та забезпечення її прав згідно ст.268 КУпАП.

Згідно ч.7 ст.294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно положень ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти вмотивоване законне рішення.

Апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення вказаних вимог не дотримався.

Обґрунтовуючи вину ОСОБА_2 за ч.1 ст.204-1 КУпАП, районний суд зіслався на протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього письмові докази.

Однак, досліджуючи матеріали справи в апеляційному порядку, суд вважає наявні докази недостатніми для обґрунтування вини ОСОБА_2 за критерієм «поза розумним сумнівом».

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення ЗхРУ №138053 від 15.06.2024 року, ОСОБА_2 15 червня 2024 року о 10 год. 05 хв., на напрямку 842 прикордонного знаку, що в межах прикордонного контрольованого району поблизу с. Коровія Чернівецького району Чернівецької області на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » здійснив спробу незаконного перетину державного кордону з України в Румунію поза пунктами пропуску через державний кордон. Був виявлений та затриманий прикордонним нарядом «Контрольний пост» під часу руху в бік державного кордону.

Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги cт. cт. 9. 12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991 року № 1777 -XII, тобто вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 1 статті 204-1 КУпАП (а.с.1).

У протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_2 вчинив спробу незаконного перетину кордону на напрямку 842 прикордонного знаку в межах контрольованого прикордонного району, що біля с. Коровія Чернівецької області на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Водночас, суд апеляційної інстанції зауважує на тому, що ні схеми правопорушення, на якій зафіксовані умовні позначки місця вчинення правопорушення, місця розташування відділу прикордонної служби, маршрут руху порушника та лінію державного кордону, а також фото чи відео фіксації факту вчинення правопорушення чи інших беззаперечних доказів, які б вказували на причетність та умисел ОСОБА_2 на перетин кордону в такий спосіб, який ставиться йому у провину, в матеріалах справи не міститься.

Крім того, згідно вказаного протоколу у вину ОСОБА_2 ставиться порушення ст. ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України».

Водночас, вказані норми містять загальні поняття та є бланкетними і відсилають до спеціальних норм - підзаконних нормативно-правових актів, що передбачають порядок перетинання державного кордону.

Однак в протоколі формально вказано про порушення ст. ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» та не зазначено, які саме положення порядку перетинання державного кордону порушено ОСОБА_2 і які конкретні дії ним вчинено в порушення цих статей.

Таким чином, апеляційний суд вважає зазначений протокол неналежним доказом, оскільки, у порушення вимог ст.256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення, уповноваженою посадовою особою не конкретизовано місце вчинення ОСОБА_2 інкримінованого йому діяння, не зазначено координати, де нібито здійснено спробу перетину державного кордону, не додано схему із зазначенням цих координат із прив`язкою до місцевості.

Отже, оскільки у протоколі не конкретизовано та не розкрито об`єктивну сторону правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП то, за таких умов відсутній і сам склад даного адміністративного правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення і відповідно до ст. 251 КУпАП, є одними із джерел доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення.

Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Посилання районного суду на рапорти заступника начальника відділення інспектора прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 », як на доказ винуватості ОСОБА_2 , апеляційний суд оцінює критично, оскільки в них теж не зазначено, які конкретно дії, спрямовані на незаконний перетин кордону та у який спосіб ОСОБА_2 намагався перетнути кордон, не конкретизовані місце та відстань від лінії кордону.

Окрім того, апеляційний суд зауважує, що в розумінні ст. 251 КУпАП, такі рапорти не можуть вважатися належним і допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення, оскільки працівники прикордонної служби є зацікавленими особами.

Також апеляційний суд звертає увагу, що з матеріалів справи не вбачається, що у ОСОБА_2 були виявлені речі і документи, які б могли свідчити про намір перетину державного кордону.

З матеріалів справи встановлено, що особу ОСОБА_2 було встановлено за паспортом громадянина України.

Постановою КМУ від 07 грудня 2023 року № 1292, якою внесено зміни до постанови КМУ від 27 липня 1998 року №1147 « Про прикордонний режим» передбачено, що громадяни України, іноземці та особи без громадянства в`їжджають у контрольований прикордонний район, перебувають, проживають або пересуваються в його межах на підставі документів, що посвідчують їх особу.

Таким чином, перебування ОСОБА_2 в контрольованому прикордонному районі з паспортом громадянина України не може свідчити про наявність в нього умислу на незаконний перетин державного кордону.

Інших доказів на підтвердження вини ОСОБА_2 в матеріалах справи не міститься.

Виходячи з вищезазначеного, слід дійти висновку, що органом, що склав протокол не надано жодних беззаперечних та достатніх доказів, які б свідчили про вчинення ОСОБА_2 дій, передбачених ч.1 ст.204-1 КУпАП, та яких було б достатньо для визнання його винуватим у вчиненні правопорушення, викладеного у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення.

Водночас, докази, наявні у матеріалах справи, не можуть бути взяті до уваги апеляційним судом як належні і достатні та свідчити про вину ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204-1 КУпАП.

Відповідно до ч.2 ст.251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Наведене вище у своїй сукупності дозволяє зробити висновок про формальний підхід до підготовки матеріалів справи при складенні протоколу про адміністративне правопорушення і спрощений підхід суду першої інстанції до розгляду справи та дослідження доказів, а тому доводи апеляційної скарги є слушними.

Підсумовуючи наведене, апеляційний суд дійшов переконання, що в матеріалах відсутні належні та допустимі докази, які б свідчили про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП. Інших належних і допустимих доказів у встановленому законом порядку уповноваженими особами не надано.

У відповідності до ст. 62 Конституції України, ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути притягнута до відповідальності, доки її вину не буде доведено в законному порядку. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Згідно ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998р. (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає серед іншого, щоби, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа вчинила правопорушення, яке ставиться йому в провину; обов`язок доведення лежить на обвинуваченні, і всі сумніви повинні тлумачитися на користь обвинуваченого.

На переконання апеляційного суду, районний суд прийшов до передчасного висновку про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, не навівши достатніх доводів на обґрунтування свого рішення, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю через відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 33-35, 245, 247, 248, 249, 251, 252, 294 КУпАП апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 - задовольнити.

Постанову Глибоцького районного суду Чернівецької області від 12 липня 2024 року, якою ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП - скасувати, провадження у справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Чернівецького

апеляційного суду [підпис] В.Я. Марчак

Згідно з оригіналом

Суддя Чернівецького

апеляційного суду _________________ В.Я. Марчак

(посада) (М.П., підпис) (ПІБ)

29.08.2024 року

(дата засвідчення копії)