Номер провадження: 33/813/1134/24
Номер справи місцевого суду: 493/2136/23
Головуючий у першій інстанції Мясківська І. М.
Доповідач Копіца О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.09.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі головуючого судді Копіци О.В., за участю секретаря судового засідання Ровенко А.С., захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Кресюна В.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційні скарги захисника Кресюна В.А., в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на постанову Балтського районного суду Одеської обл. від 05.03.2024 стосовно:

ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого в автошколі «Автостарт» на посаді інструктора, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ;

- про накладання стягнення за вчинення адміністративногоправопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП,

ОСОБА_1 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, працюючої бухгалтером ПП «Агрофон», проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ;

- про накладання стягнення за вчинення адміністративногоправопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеною постановою суду 1-ої інстанції ОСОБА_2 було визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 85 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1445 грн., а також стягнуто з нього на користь держави судовий збір в розмірі 605, 60 грн.

ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на неї стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., а також стягнуто з неї на користь держави судовий збір в розмірі 605, 60 грн.

Відповідно до вказаної постанови, 20.12.2023 о 16:15 год. водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Москвич АЗЛК 21251», д.н.з. НОМЕР_1 , на перехресті вул. Госпітальєрів та вул. Пролетарської в м. Балта Одеської обл., повертаючи ліворуч, не надав перевагу в русі автомобілю, який рухався у зустрічному напрямку, чим порушив вимоги п. 16.6 ПДР України та створив аварійну ситуацію на дорозі.

Окрім того, 20.12.2023 о 16:15 год. водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Audi», д.н.з. НОМЕР_2 , на перехресті вул. Госпітальєрів та вул. Пролетарської в м. Балта Одеської обл., не вибравши безпечну швидкість, не врахувавши дорожню обстановку, не впоравшись з керуванням автомобіля, здійснила наїзд на електроопору, внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження, чим порушила вимоги п. 12.1 та п. 12.3 ПДР України.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник Кресюн В.А., в інтересах ОСОБА_1 не погодився із оскаржуваною постановою суду в частині визнання ОСОБА_1 винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, вважаючи її винесеною із грубим порушенням норм матеріального та процесуального права з огляду на наступні обставини:

- поза увагою суду 1-ої інстанції залишились положення постанови Пленуму ВС №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005, відповідно до яких виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, яка керувала транспортним засобом;

- судом не враховано того, що саме ОСОБА_2 створив аварійну ситуацію, що підтверджується зібраними по справі доказами, в результаті чого, уникаючи зіткнення, ОСОБА_1 вимушена була виїхати на бордюр та автомашина ударилась в опору;

- невинуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП підтверджується поясненнями свідка ОСОБА_3 , який зазначив, що саме водій автомобіля «ИЖ 21251», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 різко виїхав на зустрічну смугу руху, по якій рухався автомобіль «AUDI Q7», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , яка, уникаючи удару в ліві праві двері автомобіля під керуванням ОСОБА_2 , взяла різко вправо, виїхала на бордюр та вдарилась в світлову опору; поясненнями самого ОСОБА_2 , який зазначив, що на перехресті вул. Пролетарської та Госпітальєрів він побачив перед собою ліві задні двері автомобіля «AUDI Q7», д.н.з. НОМЕР_2 , звідкіля він узявся він не знає, він почав гальмувати та в цей час автомобіль «AUDI Q7» здійснив різкий маневр вправо та з`їхав з дороги на бордюр, він вибачився перед водієм та поїхав; поясненнями самої ОСОБА_1 , про те, що виїхавши на середину перехрестя та рухаючись по правій стороні, вона побачила, що на швидкості до 50 км/год їде автомобіль «ИЖ 21251», д.н.з. НОМЕР_1 , який різко виїхав на її зустрічну смугу на 1,5-2 м та, уникаючи зіткнення із зазначеним транспортним засобом, вона взяла різко вправо, виїхала на бордюр та вдарилась в світлову опору.

Посилаючись на викладені обставини, захисник Кресюн В.А. просить постанову суду, в частині визнання ОСОБА_1 винуватою у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП скасувати та постановити нову постанову, якою провадження у справі стосовно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в її діях складу зазначеного адміністративного правопорушення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 не погодився із оскаржуваною постановою з огляду на наступні обставини:

- судом 1-ої інстанції зроблено невірний висновок стосовно правдивості пояснень свідка ОСОБА_3 в частині того, що він бачив автомобіль «AUDI Q7», д.н.з. НОМЕР_2 , з моменту, як він повернув з вул. Любомирської на вул. Госпітальєрів, оскільки це неможливо з огляду на те, що автомобіль «AUDI Q7» виїхав із-за вантажного автомобіля, припаркованого біля лівого краю проїжджої частини; водій ОСОБА_3 повідомив, що схема ДТП, надана ним, ОСОБА_2 , до суду, вірна, проте його пояснення суперечать цій схемі;

- судом 1-ої інстанції нічим не спростовані його твердження про те, що він не перетинав осьову лінію проїжджої частини, тобто не виїжджав на зустрічну смугу руху, а також не прийнято до уваги докази, надані ним до суду;

- поза увагою суду 1-ої інстанції залишилось те, що зауваження в протоколі про адміністративне правопорушення про порушення ним, ОСОБА_2 , вимог п. 16.6 ПДР України не відповідають дійсності, натомість, цей пункт правил регулює дії водія при повороті наліво або розвороті на перехресті, що регулюється світлофором, в той час як світлофора на даному перехресті немає;

- судом 1-ої інстанції не враховано того, що сама ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснювала, що її автомобіль дуже потужний та вона фактично не впоралась із керуванням цим автомобілем, опинившись на зустрічній смузі руху, ОСОБА_1 розгубилась та, не впоравшись із керуванням під час гальмування, зупинилась, впершись у стовп, розташований на тротуарі;

- судом 1-ої інстанції не прийняті до уваги порушення, допущені працівниками поліції під час складення протоколу про адміністративне правопорушення, зокрема, допущення виправлень в протоколі та «розмите» формулювання правопорушення, а також факт застосування під час складення протоколу стосовно нього з боку невідомої особи в присутності працівників поліції фізичної сили нанесення удару по обличчю;

- суд 1-ої інстанції в постанові не сформулював, яке саме правопорушення, на думку суду, ним скоєно та в чому це порушення полягає.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_2 просить скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 122 КУпАП стосовно нього та закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю в його діях складу зазначеного адміністративного правопорушення.

Окрім того, в своїх поясненнях, долученому до апеляційної скарги, ОСОБА_2 зауважує на тому, що в постанові суду 1-ої інстанції вказана невірна назва його автомобіля як «Москвич АЗЛК», в той час як вірною назвою є «ИЖ 21251», д.н.з. НОМЕР_1 ; 20.12.2023, він, в`їхавши на перехрестя вул. Госпітальєрів та вул. Пролетарської при швидкості 5 км/год, побачив перед собою бік білого автомобіля, який рухався по діагоналі через перехрестя зі швидкістю приблизно 50 км/год, він, ОСОБА_2 , зупинився, не перетинаючи осьову лінію дороги, надаючи перевагу в русі та не порушуючи вимоги п. 16.6 ПДР України; 23.12.2023, при складенні стосовно нього протоколу про адміністративне правопорушення, на нього напав невідомий чоловік.

Особи, які притягаються до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, не зважаючи на належне та своєчасне їх сповіщення про дату, час та місце апеляційного розгляду, натомість ОСОБА_2 звернувся із заявою про розгляд апеляційної скарги за його відсутності та відсутності його захисника Бузовського О.І., в якій також зауважив, що підтримує апеляційну скаргу в повному обсязі та просив її задовольнити.

Враховуючи неявку ОСОБА_2 та його захисника, ОСОБА_1 в судове засідання, апеляційний суд, керуючись при цьому вимогами ч. 1 ст. 268 та ч. 6 ст. 294 КУпАП, а також з`ясувавши думку захисника Кресюна В.А., апеляційний суд вважає за можливе апеляційний розгляд здійснювати без участі ОСОБА_2 та його захисника та ОСОБА_1 .

Заслухавши захисника ОСОБА_4 , який підтримав вимоги поданої ним скарги та просив її задовольнити, перевіривши доводи апеляційних скарг, ретельно дослідивши матеріали справи, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до приписів ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Апеляційним судом встановлено, що постановою Балтського райсуду Одеської обл. від 30.01.2024 були об`єднані в одне провадження протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 за ч. 5 ст. 122 КУпАП та протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП, із присвоєнням справі єдиного унікального №493/2136/23 (а.с. 46).

Підставою для об`єднання матеріалів зазначених справ послугувало те, що одночасний розгляд вищезгаданих протоколів сприятиме об`єктивному та всесторонньому розгляду справи.

Не зважаючи на передбачену законом, зокрема, ст. 36 КУпАП, можливість об`єднання матеріалів справ про адміністративні правопорушення в одне провадження, суд апеляційної інстанції із таким рішенням суду 1-ої інстанції в даному випадку не погоджується, проте, враховуючи те, що постанова про об`єднання в апеляційному порядку не оскаржується учасниками провадження, апеляційний суд не вбачає підстав для її перегляду та надання їй відповідної правової оцінки.

Апеляційний суд критично відноситься до тверджень ОСОБА_2 щодо відсутності в його діях ознак складу адміністративного правопорушення, натомість, винуватість останнього у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП, повністю підтверджується наступними наявними в матеріалах справи доказами:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №195759 від 23.12.2023 (а.с. 3), відповідно до якого ОСОБА_2 20.12.2023 о 16:15 год., керуючи автомобілем марки «Москвич АЗЛК 21251», д.н.з. НОМЕР_1 , на перехресті вул. Госпітальєрів та вул. Пролетарської в м. Балта Одеської обл., повертаючи ліворуч, не надав перевагу в русі автомобілю, який рухався у зустрічному напрямку, чим порушив вимоги п. 16.6 ПДР України та створив аварійну ситуацію на дорозі;

- поясненнями водія ОСОБА_1 , відповідно до яких остання зазначила, що 20.12.2023 приблизно о 16 год. рухалась на автомобілі «AUDI Q7», д.н.з. НОМЕР_2 , де в цей час у зустрічному напрямку рухався автомобіль «Москвич», синього кольору, д.н.з. НОМЕР_3 , та, здійснюючи поворот ліворуч, не надав перевагу у русі транспортному засобу під її керуванням, в результаті чого вона, задля уникнення зіткнення з автомобілем «Москвич», здійснила наїзд на електроопору, яка знаходилась на узбіччі дороги; водій автомобіля «Москвич» одразу поїхав у невідомому напрямку (а.с. 5);

- поясненнями свідка ОСОБА_3 , який зауважив, що 20.12.2023 приблизно о 16 год. він керував транспортним засобом по вул. Госпітальєрів в бік вул. Любомирської в м. Балта, йому назустріч рухався автомобіль «AUDI», білого кольору, а перед його автомобілем рухався транспортний засіб «АЗЛК», д.н.з. НОМЕР_3 , наближаючись до перехрестя з вул. Пролетарською; в цей час авто, яке рухалось перед його транспортним засобом (тобто «АЗЛК»), почало здійснювати маневр повороту ліворуч, не надавши перевагу у русі зустрічному автомобілю «AUDI», в результаті чого транспортний засіб «AUDI» здійснив зіткнення з електроопорою, а автомобіль «АЗЛК» поїхав у невідомому напрямку (а.с. 6).

Диспозиція правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП, яке ставиться у провину ОСОБА_2 , передбачає адміністративну відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, що спричинило створення аварійної обстановки, а саме: примусило інших учасників дорожнього руху різко змінити швидкість, напрямок руху або вжити інших заходів щодо забезпечення особистої безпеки або безпеки інших громадян.

В свою чергу, вимогами п. 16.6 ПДР України визначено, що, повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі основного світлофора, водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч.

Водночас, заслуговують на увагу посилання ОСОБА_2 на те, що твердження в протоколі про адміністративне правопорушення стосовно допущення порушення ним вимог п. 16.6 ПДР України, зокрема, правил проїзду регульованих перехресть, є помилковими, натомість, із аналізу наявних в матеріалах справи доказів, зокрема, схеми місця ДТП від 20.12.2023 та фотографій (а.с. 55; 69-70), вбачається, що перехрестя вул. Госпітальєрів та Пролетарської в м. Балта є нерегульованим, тобто не обладнано світлофором для регулювання руху учасників дорожнього руху.

Разом із тим, приписи п. 16.13 ПДР України встановлюють правила проїзду нерегульованих перехресть, дає підстави стверджувати про те, що проїзд як регульованих, так і нерегульованих перехресть підкорюється аналогічному правилу: повертаючи наліво, водій повинен надати перевагу у русі транспортним засобам, що рухаються по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо чи праворуч.

Зазначені обставини свідчать про те, що хоча дії водія ОСОБА_2 були помилково кваліфіковані як порушення п. 16.6 ПДР України (тобто правил проїзду регульованих перехресть) замість вірного зазначення про порушення ним п. 16.13 ПДР України, проте зазначені обставини не мали суттєвого впливу на кінцеву кваліфікацію дій ОСОБА_2 за ч. 5 ст. 122 КУпАП, як порушення правил проїзду перехресть, що спричинило створення аварійної обстановки.

Водночас, не відповідають дійсності твердження ОСОБА_2 з приводу розмитого формулювання правопорушення, наявного у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №195759 від 23.12.2023, натомість, в зазначеному протоколі чітко сформульовані суть адміністративного правопорушення, інкримінованого ОСОБА_2 та передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП, а також опис встановлених обставин такого правопорушення, із зазначенням дати, часу, місця вчинення та допущених останнім порушень вимог правил дорожнього руху (а.с. 3).

Допущення співробітниками поліції виправлень дати вчинення правопорушення у протоколі, хоча й становить собою порушення вимог п. 7 Розділу II Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженого Наказом МЮУ №4248/5 від 09.12.2020, проте, на переконання суду апеляційної інстанції, не є істотним та не має вирішального впливу на вирішення питання стосовно наявності або відсутності в діях ОСОБА_2 складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Факт нанесення ОСОБА_2 удару по обличчі, на який він посилається в своїй апеляційній скарзі, не може бути прийнятий до уваги апеляційним судом, оскільки не підтверджується жодними доказами, наявними в матеріалах справи про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд також критично оцінює твердження ОСОБА_2 з приводу того, що судом 1-ої інстанції безпідставно прийнято до уваги пояснення свідка ОСОБА_3 в частині того, що він бачив автомобіль «AUDI Q7», д.н.з. НОМЕР_2 , з моменту, як він повернув з вул. Любомирської на вул. Госпітальєрів.

Так, суд апеляційної інстанції зауважує на тому, що свідок ОСОБА_3 , який надавав пояснення співробітникам поліції на місці події 20.12.2023, також був допитаний в судовому засіданні суду 1-ої інстанції, із попереднім приведенням його до присяги та попередженням про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показань та за відмову від давання показань (а.с. 68).

Відповідно до наданих вищезгаданим свідком ОСОБА_3 показань в судовому засіданні суду 1-ої інстанції, 20.12.2023 приблизно о 16 год. він рухався по вул. Госпітальєрів до перехрестя з вул. Пролетарською в м. Балта за автомобілем «Москвич АЗЛК 21251», д.н.з. НОМЕР_1 , транспортний засіб «AUDI», білого кольору, рухався їм назустріч з ввімкненими освітлювальними приборами; коли автомобіль марки «AUDI» майже виїхав на перехрестя, водій марки «Москвич АЗЛК 21251» став повертати на вул. Пролетарську таким чином, що пересік осьову та майже повернув ліворуч, виїхавши своїм автомобілем на два метра на зустрічну смугу; для того, щоб уникнути зіткнення, водій автомобіля «AUDI» прийняла праву сторону, майже виїхала на тротуар, здійснивши наїзд на електроопору.

Підстав не довіряти показанням зазначеного свідка ОСОБА_3 у суду апеляційної інстанції не має, з огляду на факт приведення його до присяги та попередження про кримінальну відповідальність, а також з урахуванням відсутності доказів будь-якої особистої зацікавленості зазначеного свідка в наданні неправдивих показань.

Не відповідають дійсності посилання ОСОБА_2 на те, що в судовому засіданні водій ОСОБА_1 надавала пояснення про те, що її автомобіль дуже потужний та фактично вона сама не впоралась із його керуванням, натомість, в судовому засіданні ОСОБА_1 пояснила, що їхала по вул. Госпітальєрів, при цьому, виїхавши на перехрестя з вул. Пролетарською, на неї почав рухатись автомобіль «Москвич АЗЛК 21251», д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок чого вона, щоб уникнути зіткнення, прийняла праву сторону та наїхала на електроопору, в результаті чого пошкодила свій автомобіль.

Відтак, наявні у матеріалах справи докази, у сукупності із показаннями свідка ОСОБА_3 та водія ОСОБА_1 , наданими в судовому засіданні суду 1-ої інстанції, повністю спростовують твердження ОСОБА_2 стосовно того, що він не виїжджав на зустрічну смугу для руху.

З урахуванням викладених обставин, досліджені судом 1-ої інстанції та наявні в матеріалах справи докази, всупереч твердженням апелянта ОСОБА_2 , підтверджують факт допущення водієм ОСОБА_2 порушень правил проїзду перехресть, що спричинило створення аварійної обстановки, а саме: примусило інших учасників дорожнього руху різко змінити швидкість, напрямок руху або вжити інших заходів щодо забезпечення особистої безпеки або безпеки інших громадян.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що суд 1-ої інстанції, розглядаючи справу, на підставі всебічного, повного та об`єктивного аналізу наявних в матеріалах справи доказів, дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_2 допустив порушення правил дорожнього руху, зокрема, не надав перевагу у русі транспортному засобу під керуванням ОСОБА_1 , яка рухалась в зустрічному напрямку прямо, у зв`язку із чим правильно кваліфікував його дії за ч. 5 ст. 122 КУпАП, як порушення учасником дорожнього руху порушення правил проїзду перехресть, що спричинило створення аварійної обстановки.

Водночас, апеляційний суд не погоджується із висновком суду 1-ої інстанції в частині встановлення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, тобто порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортного засобу, з огляду на наступні обставини.

Так, співробітниками патрульної поліції, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №195758, ОСОБА_1 інкримінується те, що вона, 20.12.2023 о 16:15 год., керуючи автомобілем марки «Audi», д.н.з. НОМЕР_2 , на перехресті вул. Госпітальєрів та вул. Пролетарської в м. Балта Одеської обл., не вибравши безпечну швидкість, не врахувавши дорожню обстановку, не впоравшись з керуванням автомобіля, здійснила наїзд на електроопору, внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження, чим порушила вимоги п. 12.1 та п. 12.3 ПДР України (а.с. 52).

Диспозиція ст. 124 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Разом із тим, на підставі аналізу наявних в матеріалах справи доказів, а також з урахуванням пояснень, наданих водієм ОСОБА_1 та свідком ОСОБА_3 в судовому засіданні суду 1-ої інстанції, зміст яких був відтворений судом апеляційної інстанції вище, вбачається, що ОСОБА_1 допустила порушення правил дорожнього руху, зокрема, п.п. 12.1 та 12.3 ПДР України вимушено, зокрема, вимушена була виїхати на бордюр та наїхати на електроопору задля попередження зіткнення із транспортним засобом «Москвич АЗЛК 21251», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який, порушуючи правила проїзду перехресть, здійснюючи маневр повороту наліво, не надав перевагу у русі транспортному засобу «AUDI Q7», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , яка рухалась в зустрічному напрямку прямо.

З урахуванням викладених обставин, апеляційний суд, погоджуючись із твердженням захисника ОСОБА_4 та констатує, що саме водій ОСОБА_2 створив аварійну ситуацію, за якої водій ОСОБА_1 вимушена була, задля відвернення більшої шкоди, зокрема, уникнення зіткнення із транспортним засобом під керуванням ОСОБА_2 , виїхати на бордюр та спричинити своєму транспортному засобу механічні пошкодження.

В цьому контексті суд апеляційної інстанції приймає до уваги роз`яснення, які містяться в п. 7 Постанови Пленуму ВСУ №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 (надалі Постанова №14), відповідно до яких за певних умов виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, котра керувала транспортним засобом.

Європейський суд з прав людини у своїх численних рішеннях поширює на провадження у справах про адміністративні правопорушення стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, тобто норми кримінального процесуального законодавства.

Відтак, незважаючи на те, що узагальнення, які містяться у вищезазначеному п. 7 Постанови №14 стосуються кримінальної відповідальності особи, апеляційний суд вважає за можливим застосувати в даному випадку аналогію права, оскільки адміністративна відповідальність за своїми ознаками є схожою до кримінальної, зокрема, характеризується певним рівнем суспільної небезпечності, завданням шкоди охоронюваним законом інтересам, тощо.

За встановлених обставин, враховуючи те, що ОСОБА_1 вимушено порушила правила дорожнього руху, уникаючи аварійної ситуації, створеної іншим водієм ОСОБА_2 , що призвело до механічного пошкодження транспортного засобу під її керуванням, апеляційний суд вважає, що в даному випадку її адміністративна відповідальність за ст. 124 КУпАП виключається.

Зазначені обставини були залишені поза увагою судом 1-ої інстанції, на підставі чого ОСОБА_1 було безпідставно притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Статтею 62 Конституції України передбачено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, а також, що всі сумніви стосовно доведеності вини особи мають тлумачитись на її користь.

Отже, з точки зору достатності доказів, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять тієї сукупності доказів, яка б усунула обґрунтований сумнів щодо доведеності наявності в діянні ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП за викладених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин, а тому всі сумніви та припущення стосовно наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення повинні тлумачитися на її користь.

Враховуючи все вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку про те, що суд 1-ої інстанції, не забезпечивши повноту, всебічність та об`єктивність судового розгляду, дійшов безпідставного та помилкового висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Пункт 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП передбачає, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 2 ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.

Отже апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, апеляційна скарга захисника Кресюна В.А., в інтересах ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а постанова суду 1-ої інстанції скасуванню, в частині накладення стягнення на ОСОБА_1 та закриття провадження у справі в цій частині, у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 7, 247, 251, 252, 280, 283, 294 КУпАП апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу захисника Кресюна В.А., в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Балтського районного суду Одеської обл. від 05.03.2024 про накладення стягнення на ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП та на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП скасувати, в частині накладення стягнення на ОСОБА_1 та стягнення судового збору та провадження у справі в цій частині закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

В іншій частині постанову суду 1-ої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.В. Копіца