Номер справи 220/1297/24
Номер провадження 3/220/680/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2024 року Суддя Великоновосілківського районного суду Донецької області Якішина О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали, що надійшли з Відділення поліції №1 Волноваського районного відділу поліції ГУНП в Донецькій області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

11 серпня 2024 р. о 09 год. 20 хв. водій ОСОБА_1 в с.Костянтинопіль, Волноваського району Донецької області по вул.Миру, буд.39, керував транспортним засобом автомобілем «Ford Transit», номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку із застосуванням технічного приладу «Alcotest Drager 6810» (тест №1426), результат якого після продуття склав 0,61 % проміле алкоголю. Від керування ОСОБА_1 був відсторонений шлях передання тверезому водію. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.2.9а Правил дорожнього руху України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

До протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №110581 від 11.08.2024 року, додано наступні докази:

- роздруківку результатів огляду за допомогою приладу «Alcotest Drager 6810», тест № 1426 від 11.08.2024 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1 11.08.2024 р. о 09 год. 23 хв. пройшов огляд на виявлення стану алкогольного сп`яніння, результат продуття 0,61 % проміле. Зазначена роздруківка містить підпис ОСОБА_1 , що свідчить про його ознайомлення з результатом тестування;

- копію постанови Серії ЕНА №2804031 від 11.08.2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП, з накладенням на нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн.;

- направлення ОСОБА_1 до Покровської ЦРЛ на огляд з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 11.08.2024 р., в якому зафіксовані виявлені у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, згідно якого огляд в медичному закладі не проводився;

- акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 11.08.2024 р., з якого вбачається, що огляд ОСОБА_1 проведено в зв`язку з виявленням ознак алкогольного сп`яніння. Огляд проведено за допомогою технічного приладу «Alcotest Drager 6810». Результат огляду на стан алкогольного сп`яніння позитивний 0,61 % проміле алкоголю. З результатом огляду ОСОБА_1 згоден, про що поставив свій підпис;

- довідку до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №110581 від 11.08.2024 р., з якої вбачається, що за обліком Національної автоматизовано-інформаційної системи МВС України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення передбаченого ст.130 КУпАП не притягався. Посвідчення водія не вилучалось;

- відеозапис, який міститься в матеріалах справи, на якому зафіксований факт продуття ОСОБА_1 на місці зупинки транспортного засобу газоаналізатора «Alcotest Drager 6810», результат якого після продуття склав 0,61 % проміле. З результатом продуття ОСОБА_1 погодився.

В судове засідання ОСОБА_1 , якому було повідомлено про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, не з`явився. Його захисником подана заява про розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 . Враховуючи викладене, суд вважає можливим відповідно до ст. 268 КУпАП розглянути справу у його відсутності.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Процик Д.Г. в судове засідання не з`явився, надав письмове клопотання про закриття провадження у справі, посилаючись на наступне. З 10 березня 2024 року ОСОБА_1 виконував бойове розпорядження в АДРЕСА_2 , а зранку 11.08.2024 по команді командира здійснював термінове, не заплановане, перевезення паливно-мастильних матеріалів до місця розташування особового складу з метою заправки паливом бойової техніки, що на той час знаходилося в районі населеного пункту Золота Нива, а саме того дня в період часу з 09:00 до 10:00 солдат ОСОБА_1 , перебуваючи за кермом автомобіля, рухався до розташування особового складу та був зупинений в с. Константинопіль працівниками поліції. Свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, ОСОБА_1 визнає повністю, жалкує про скоєне та критично оцінює свою поведінку. При цьому ОСОБА_1 вказує, що діяв в умовах крайньої необхідності, адже, вимушений був керувати автомобілем в тій ситуації саме він, так, як на той час на інших військовослужбовців не було можливості покласти такі обов`язки, оскільки окрім ОСОБА_1 ніхто не мав посвідчення і практичних навиків керування бусом, при цьому ще й необхідно було терміново доставити паливно-мастильні матеріали з метою заправки бойової техніки, що вкрай необхідне було для відбиття сил агресора. Ситуація, яка на той час сталася, вимагала невідкладного доставлення паливно-мастильних матеріалів для відбиття сил агресора, оскільки надійшла інформація від розвідгрупи про наступ ворога на точку дислокації особового складу з бойовою технікою, що становило реальну, а не уявну загрозу громадському порядку, життю і здоров`ю особовому складу військовослужбовцям та цивільним жителям прилеглої території і територіальної цілісності України в цілому. Клінічні залишкові ознаки алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 не могли призвести до великої суспільної шкоди та негативних наслідків, оскільки він фактично перебував у тверезому стані, що підтверджується відеозаписами боді-камер працівників поліції.

Зазначив, що вимоги працівників поліції на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння були не обґрунтованими, так як ними не було встановлено у ОСОБА_1 жодної ознаки алкогольного сп`яніння. Здійснюючи фіксацію вчиненого правопорушення, поліцейський повинен не лише формально зазначити ці ознаки у протоколі про адміністративне правопорушення, акті огляду чи у направленні, але і надати докази, які підтверджують наявність цих ознак, зокрема, вказати на наявність цих ознак свідкам та відібрати у них пояснення з цього приводу або зафіксувати їх за допомогою відеозапису. Вимога працівника поліції щодо проходження водієм огляду на стан сп`яніння без фактичного встановлення цих ознак або взагалі за їх відсутності вважається необґрунтованою та безпідставною, а тому не породжує у водія обов`язку проходити огляд на стан сп`яніння. Однак працівники поліції жодної ознаки алкогольного сп`яніння, передбачені п. 3 Інструкції, у ОСОБА_1 не виявляли, а тому не мали законних підстав для проведення будь-якого огляду.

Також працівники поліції не роз`яснили ОСОБА_1 , що він ставить підпис про згоду з результатами проведеного огляду.

Акт огляду на стан сп`яніння за результатами такого огляду, проведеного поліцейським, складається двох примірниках, один з яких вручається водію, а другий залишається поліцейського та/або долучається до протоколу про адміністративне правопорушення в разі встановлення стану сп`яніння. Натомість працівниками поліції не було вручено ОСОБА_1 відповідного акту огляду, що передбачено Порядком, тим самим порушили вимоги Закону.

Крім того, звертає увагу на те, що працівник поліції роз`яснив ОСОБА_1 , що він може поїхати в лікарню і самостійно пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, вказуючи щоб він також поставив свої підписи. Однак, відповідно до вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, огляд водіїв на стан алкогольного сп`яніння в закладах охорони здоров`я проводиться на підставі направлення та у присутності працівника поліції, який доставив відповідного водія.

З довідки командира в/ч НОМЕР_2 № 632 від 12.09.2024 вбачається, що солдат ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у в/ч НОМЕР_2 з 28.02.2022, зупинений під час виконання обов`язків військової служби, а тому вважає, що його огляд повинен був проводитись відповідно до положень ст.. 266-1 КУпАП. Оскільки огляд проводився відповідно до ст.. 266 КУпАП, він вважається недійсним.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази у їх сукупності, дійшов наступних висновків.

Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Об`єктивна сторона зазначеного правопорушення виражається, зокрема, у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п.2.9А Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, водію забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, керування водієм транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є порушенням п. 2.9А Правил дорожнього руху України та підставою притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Надані суду докази суд вважає належними та допустимими.

Зазначені поліцейським у протоколі ознаки алкогольного сп`яніння, виявлені у ОСОБА_1 , як то запах алкоголю з порожнини рота, відповідають ознакам алкогольного сп`яніння, передбаченим у п.3 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п.1 Розділу ІІ Інструкції за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

При цьому суд зазначає, що ознаки алкогольного сп`яніння виявляються безпосередньо поліцейським при спілкуванні з водієм, що є підставою для обов`язку водія на вимогу поліцейського пройти відповідний огляд. А тому посилання захисника на те, що ознаки алкогольного сп`яніння, виявлені у ОСОБА_1 , нічим не підтверджені і не відповідають п.3 Інструкції, є безпідставним.

Доводи захисника щодо не вручення ОСОБА_1 акту огляду на виявлення стану алкогольного сп`яніння не є суттєвими і не впливають на наявність або відсутність ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 130 КУпАП.

Роз`яснення поліцейського щодо можливості ОСОБА_1 самостійно проїхати до лікарні протягом двох годин не свідчить про порушення поліцейським Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції та положень ст.. 266 КУпАП, оскільки огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського в разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами. ОСОБА_1 такий огляд пройшов на місці зупинки та результати огляду не оспорював.

Суд вважає такими, що не ґрунтуються на законі, доводи захисника в частині необхідності проведення огляду відповідно до положень ст.. 266-1 КУпАП, оскільки ОСОБА_1 є військовослужбовцем і під час зупинки транспортного засобу виконував обов`язки військової служби. Частина 3 ст. 266-1 КУпАП, яка передбачає, що огляд на стан алкогольного сп`яніння військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях, повинен проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів. ОСОБА_1 не перебував у вказаних місцях, внаслідок чого, як водій транспортного засобу, повинен виконувати вимоги п. 2.9А ПДР, а тому у даному випадку підлягають застосуванню положення ст.266 КУпАП. Суд зауважує, що суб`єктом вчинення адміністративного правопорушення за ст.130 КУпАП є будь-яка особа, яка керує транспортним засобом, тобто водій. При цьому, під час керування транспортним засобом ОСОБА_1 є в першу чергу водієм, а не військовослужбовцем.

З приводу доводів захисника, що ОСОБА_1 діяв в умовах крайньої необхідності, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ст. 17 КУпАП України, особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Поняття крайньої необхідності розкрито у ст. 18 КУпАП, згідно якої не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Додатково вказане поняття визначено й у судовій практиці.

У постанові від 21 грудня 2018 року, в справі № 686/5225/17, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зауважив, що у разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.

Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам.

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто, засобами не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте, визначальним має бути об`єктивний критерій.

З наданої суду довідки командира в/ч НОМЕР_2 від 12.09.2024 № 633 вбачається, що солдат ОСОБА_1 з метою виконання термінових бойових (спеціальних) завдань, визначених бойовим розпорядженням Головнокомандувача Збройних Сил України від 06.03.2024 № 2681, бойовим розпорядженням командира 58 ОМПБр від 10.03.2024 № 6232, бойовим наказом командира 160 об ТрО від 11.03.2024 № 14дск, в період часу 09:00 - 10:00 год. 11.08.2024 року здійснював перевезення паливно-мастильних матеріалів до місця розташування бойової техніки та особового складу в районі населеного пункту АДРЕСА_2 .

Зі службової характеристики вбачається, що ОСОБА_1 є водієм 1 мінометного взводу мінометної батареї ВЧ НОМЕР_2 , характеризується позитивно.

З наданого суду клопотання на підписом начальника штабу першого заступника командира ВЧ НОМЕР_2 вбачається, що ОСОБА_1 з 10 березня 2024 року виконував бойове розпорядження в АДРЕСА_2 . Зранку 11.08.2024р., здійснював термінове (не заплановане) перевезення паливно-мастильних матеріалів до визначеного місця розташування бойової техніки в районі населеного пункту АДРЕСА_2 . На той час на інших військовослужбовців не було можливості покласти такі обов`язки, оскільки окрім ОСОБА_1 ніхто не мав посвідчення водія та навиків керування автобусом. А ситуація, яка на той час сталася, вимагала невідкладного доставлення паливно-мастильних матеріалів для відбиття сил агресора, так як надійшла інформація про наступ ворога на точку дислокації особового складу з бойовою технікою, що загрожувало життю і здоров`ю особовому складу військовослужбовців та цивільних жителів прилеглої території.

З дослідженого судом відеозапису також вбачається, що в салоні керованого ОСОБА_1 автомобіля знаходились каністри з паливом.

Враховуючи вище викладене, суд доходить висновку, що ОСОБА_1 діяв у стані крайньої необхідності з метою невідкладного доставлення паливно-мастильних матеріалів у АДРЕСА_2 , яке відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, є територією активних бойових дій, для відбиття сил агресора, задля збереження життя і здоров`я особовому складу військовослужбовців та цивільних жителів прилеглої території, тобто своїми діями він відвернув настання більшої можливої шкоди, ніж порушення ним п.2.9 ПДР.

У відповідності до п.4 ст.247 КУпАП, провадження у справі підлягає закриттю через вчинення особою дій в стані крайньої необхідності.

Керуючись ст.ст. 18, 130 ч.1, 221, 247, 283 КпАП України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, закрити на підставі п 4 ст. 247 КУпАП - вчинення дії особою в стані крайньої необхідності.

Постанова може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Великоновосілківський районний суд Донецької області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя О.М. Якішина