Справа № 177/1895/24
Провадження № 3/177/1245/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 вересня 2024 року

Суддя Криворізького районного суду Дніпропетровської області Березюк М. В.

за участі особи, яка притягається до відповідальності ОСОБА_1 , його захисника Курочкіної І.С., потерпілої ОСОБА_2 , розглянувши матеріали, які надійшли з Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

пенсіонера, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1

періодично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2

інвалід ІІІ групи

РНОКПП НОМЕР_1

за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

27.07.2024 близько 23:00 год, ОСОБА_1 , перебуваючи за місцем проживання: АДРЕСА_1 , бив руками та ображав нецензурною лайкою свою матір ОСОБА_2 , чим вчинив домашнє насильство фізичного та психологічного характеру, порушивши вимогу Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

В ході судового засідання ОСОБА_1 свою вину не визнав. Будучи ознайомленим з положеннями ст. 63 Конституції України, пояснення суду не надав, вказавши що його позиція викладена в клопотанні захисника про закриття провадження по справі. Натомість уточнив, що подія конфліктної ситуації мала місце 27.07.2024 близько 23:00 год, а час вказаний у протоколі є часом приїзду працівників поліції.

Потерпіла ОСОБА_2 , якій роз`яснювалися положення ст. 63 Конституції України, будучи попередженою про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань суду, пояснила що вона є матір`ю ОСОБА_1 , який проживає у належному їй будинку за адресою: АДРЕСА_1 . 27.07.2024 до неї приїхала її донька ОСОБА_3 зі своєю сім`єю, щоб відвідати, погостювати, у зв`язку з чим вони покликали сусідку та разом вечеряли. В цей час, до її сина ОСОБА_1 приїхала свою компанія та вони їли, вживали алкоголь окремо, своєю компанією. Після вечері сусідка пішла додому.

Через деякий час, близько 23:00 год 27.07.2024, коли компанія ОСОБА_1 пішла, він ОСОБА_1 будучи в стані алкогольного сп`яніння зайшов до будинку, де вони з дочкою ще сиділи за столом та розмовляли, розпочав сварку, в ході якої висловлювався на її - ОСОБА_2 адресу нецензурною лайкою, висловлював образи, наніс удар рукою в область її обличчя, від чого вона відчула біль, а також плюнув їй в обличчя. Потерпіла пояснювала, що внаслідок фізичного насилля їй не завдано тілесних ушкоджень, але вона будучи людиною у віці відчула біль від удару по обличчю. Поведінка сина по відношенню до неї завдала їй психологічного болю, образи, адже проживаючи у своєму ж будинку вона була незахищеною від протиправної поведінки сина. При цьому ОСОБА_2 зазначила, що не бажає зла сину, як мати пробачає йому його поведінку, в ОСОБА_4 на те, що подібне більше не повториться. За можливості просила закрити провадження по справі, однак наполягала на своїх поясненнях та тому, що подія правопорушення мала місце.

Потерпіла пояснила, що близько 10 років тому, вона дійсно зловживала алкоголем, але син ОСОБА_1 допоміг їй у лікуванні та наразі вона не зловживає алкоголем. 27.07.2024 під вечерю вона вживала алкогольні напої, але в стані сп`яніння не перебувала ні вона, ні її донька, вони доглядали дитину-інваліда доньки та поки дитина не заснула, розмовляли, тоді до них і зайшов ОСОБА_1 , розпочавши сварку.

Щодо наявної в матеріалах справи заяви від імені ОСОБА_2 від 26.08.2024 пояснила, що дійсно підписала вказану заяву про закриття провадження по справі, але змісту клопотання про закриття провадження по справі не читала, цією заявою просила лише суд розглядати справи за її відсутності, оскільки проживає у селі та їй тяжко діставатися суду.

Крім пояснень потерпілої ОСОБА_2 , вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення який складений уповноваженим суб`єктом та в якому викладено обставини правопорушення, зокрема зафіксовано в чому виразилося фізичне насильство нанесенні удару, а також психологічне насильство висловлювання образ з застосуванням нецензурної лексики відносно матері; письмовими поясненнями та заявою ОСОБА_2 до поліції, в яких вона вказувала працівникам поліції про факт вчинення відносно неї домашнього насильства фізичного та психологічного характеру з боку сина ОСОБА_1 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння. Такі пояснення потерпілої узгоджуються з поясненнями наданими в судовому засіданні під присягою, підстав оговорювати ОСОБА_2 свого сина судом не встановлено; письмовими поясненнями ОСОБА_5 , яка підтвердила той факт, що брат - ОСОБА_1 ображав матір, а на зауваження матері завдав їй удару, коли ж вона почала захищати матір, то ОСОБА_1 плюнув в обличчя матері.

Щодо письмових пояснень ОСОБА_1 , що наявні в матеріалах справи, в яких він заперечував насильницькі дії щодо матері ОСОБА_2 , то їх суд розцінює критично, оскільки вони не узгоджуються з іншими доказами по справі, спростовані поясненнями потерпілої наданими під присягою. Більш того, як сам ОСОБА_1 , так і потерпіла вказували, що вцілому вони мають нормальні стосунки, проживають разом у вищевказаному будинку, а тому підстав оговорювати ОСОБА_2 свого сина судом не встановлено.

Захисником Крив С.О. суду надано клопотання про закриття провадження по справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутності в діях ОСОБА_1 складу правопорушення. В обґрунтування вказаного клопотання захисник вказувала на те, що ОСОБА_1 заперечує свою вину у вчиненні будь-яких проявів домашнього насильства щодо матері ОСОБА_2 . Захисник вказала, що домашнє насильство буде наявним лише у разі умисних дій кривдника (з наміром досягнення певного результату), за наявності спричинення шкоди, порушення прав і свобод людини, значної переваги сил (фізичних, психологічних тощо) того, хто чинить насильство. Захисник вважала, що самі по собі висловлювання нецензурною лексикою на адресу осіб, із числа передбачених ст. 3 України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» автоматично не утворюють собою склад адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, а мають потягти за собою наслідки у виді завдання чи можливості завдання шкоди фізичному чи психологічному здоров`ю потерпілого. Захисник вказувала, що в протоколі не вказано, що внаслідок конфліктної ситуації потерпіла ОСОБА_2 побоювалася за свою безпеку, мала емоційну невпевненість, нездатність захистити себе, або що їй було завдано шкоди психологічному здоров`ю. Захисник вказала на обопільність сварки, що не є домашнім насильством в розумінні Закону. Захисник вважала відсутніми в діях ОСОБА_1 активних дій. Клопотання містить дані про те, що ОСОБА_2 часто вживає алкоголь, влаштовує гулянки з криками до пізньої ночі, а ОСОБА_1 нібито обмежує її в цьому, лікує від алкогольної залежності. Вважала недоведеним факт нанесення ОСОБА_2 ударів з боку ОСОБА_1 , вчиненні ним активних дій.

Крім цього захисник вказала про складення протоколу з порушенням строків для його оформлення, не залучення до протоколу пояснень свідків, що вважала підставою для визнання його недопустимим доказом.

Вказані доводи сторони захисту, суд розцінює критично.

Так, санкція ч.1 ст. 173-2 КУпАП, серед іншого, передбачає адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисного вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до п. 14 ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідно до п. 17 ч.1 ст. 1 Закону, фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Сукупність вищевказаних доказів, що є логічними та послідовними, узгоджуються між собою, поза розумним сумнівом доводять факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП за ознаками вчинення домашнього насильства, тобто умисного вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного (завдання удару, що не спричинив тілесних ушкоджень), психологічного характеру (застосування образи, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Доводи сторони захисту про те, що між сторонами була лише конфліктна ситуація, в ході якої ОСОБА_1 не проявляв активних умисних дій, суд розцінює критично, оскільки вказане спростовано сукупністю доказів, що свідчать про те, що ОСОБА_1 , будучи фізично здоровим, дієздатним чоловіком, не міг не усвідомлювати того, що наносячи цілеспрямований удар рукою в область обличчя матері ОСОБА_2 він завдає їй фізичного болю (про що вказувала потерпіла, зазначаючи, що від удару вона відчула біль, але тілесних ушкоджень не було спричинено), а плюючи матері в обличчя, ображаючи її нецензурною лайкою, він будучи її сином завдає, або може завдати шкоди її психічному здоров`ю. Той факт, що образи висловлювалися, а удар наносився, доведено сукупністю доказів по справі, зокрема поясненнями самої потерпілої. ОСОБА_1 суду не надав власних пояснень, не відтворив обставини події того вечора та пояснення ОСОБА_2 не спростував.

Доводи сторони захисту про те, що нібито ОСОБА_2 зловживає алкоголем, вчиняє гучні гуляння в комендантську години, що нібито було причиною сварки, заперечувалося ОСОБА_2 , та не підтверджено перед судом. Більш того, незалежно від поведінки людини, вона не повинна зазнавати домашнього насильства (фізичного, психологічного характеру), оскільки життя, здоров`я, недоторканність є гарантованими кожній людині Конституцією України. Кожна конфліктна ситуація має вирішувати в законному руслі.

Доводи сторони захисту про те, що протокол про адміністративне правопорушення складено після спливу визначеного законом строку, суд приймає до уваги, але звертає увагу на те, що звернення до поліції, та відібрання пояснень від учасників події відбулися 28.07.2024, відповідно заявник звернулася за допомогою держави в особі органів поліції своєчасно. Той факт, що працівник поліції з невідомих причин зволікав зі складенням протоколу про адміністративне правопорушення, не є безумовною підставою для визнання вказаного протоколу недопустимим доказом, та не може бути підставою для позбавлення потерпілої права захистити свої порушені права.

Разом з тим, з урахуванням пояснень потерпілої ОСОБА_2 , доводів ОСОБА_1 щодо часу події, суд вважав за необхідне уточнити час вчинення правопорушення, а саме вказати у постанові, що подія мала місце близько 23:00 год 27.07.2024 як про те вказували в судовому засіданні учасники події, а дата і час вказані в протоколі про адміністративне правопорушення вказані враховуючи час приїзду працівник поліції на місце події.

Доводи сторони захисту про те, що протокол не розкриває суті правопорушення, суд до уваги не приймає, оскільки це спростовано змістом проколу в якому зазначені форми домашнього насильства застосовані до ОСОБА_2 та розкрита їх суть: фізичне насильство нанесення удару, що не причинив тілесних ушкоджень, психологічне висловлювання образ з застосуванням нецензурної лексики.

Враховуючи вкладене, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП доведена перед судом поза розумним сумнівом, а підстави для закриття провадження по справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП відсутні. Відповідно клопотання сторони захисту про закриття провадження задоволенню не підлягає.

При визначенні виду та розміру адміністративного стягнення ОСОБА_1 , суд враховує характер вчиненого адміністративного правопорушення, його обставини та суспільну небезпечність, ступінь вини ОСОБА_1 , особу ОСОБА_1 який є інвалідом ІІІ групи, щирого каяття не висловлював, критично свої дії не оцінював, а також приймає до уваги думку потерпілої, яка не бажала тяжких наслідків для ОСОБА_1 , просила його суворо не карати, тому суд вважає за можливе застосувати до ОСОБА_1 мінімальне стягнення у виді штрафу у межах санкції ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Згідно з ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Керуючись ст. ст. 40-1, ч.1 ст. 173-2, ст. 283, п. 1 ч. 1 ст. 284, КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 визнати винуватим за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення та піддати адміністративному стягненню у виді штрафу в дохід держави в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 170 (сто сімдесят) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Постанова може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 10 днів з моменту її винесення шляхом подання апеляційної скарги через Криворізький районний суд Дніпропетровської області.

Відповідно до ст. 304 КУпАП питання, зв`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.

Згідно ст. 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 КУпАП (не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення), постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.

Повний текст постанови складено о 17:00 год 10.09.2024.

Суддя М.В. Березюк