Справа № 503/1768/23
Провадження № 3/503/97/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2024 року м. Кодима

Суддя Кодимського районного суду Одеської області Калашнікова Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого в АДРЕСА_1 , не працюючого,

- за ч.2 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Як встановлено судом, 19.12.2023 року о 16 год. 23 хв. водій ОСОБА_1 на автошляху Т 16-11, м. Кодима Подільського району Одеської області повторно протягом року допустив керування транспортним засобом, а саме мотоблоком марки «Кентавр» в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку із застосуванням технічного приладу «Драгер» із визначеним результатом згідно даних тестування від 19.12.2023 року - 0, 61 промілє, тим самим своїми діями порушив вимоги п. 2.9(а) Правил дорожнього руху, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП.

У судові засідання ОСОБА_1 неодноразово не з`являвся, про причини неявки суд не повідомляв, жодних клопотань до суду не подавав; про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому порядку. Ця обставина підтверджується відповідною численною поштовою кореспонденцією.

Разом з тим, рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Зокрема, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаній демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Враховуючи вищевикладені обставини, така процесуальна поведінка особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, розцінюється як спроба уникнення адміністративної відповідальності.

Крім того, відповідно до положень ч. 2 ст. 268 КУпАП при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ч.2 ст.130 цього ж Кодексу присутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, не є обов`язковою.

У зв`язку з цим, вважаю за можливе розглянути дану справу у відсутність ОСОБА_1 , враховуючи, що за таких обставин, його права та законні інтереси жодним чином не будуть порушені.

Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративне правопорушення.

Відповідно до положень КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.2 ст.130 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа повторно протягом року знаходилася в стані алкогольного сп`яніння під час керування транспортним засобом та чи дійсно особа, відносно якої складено протокол, керувала транспортним засобом, чи є відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, нормі стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП є повторне протягом року керування транспортним засобом у стані сп`яніння (наркотичного чи алкогольного). Тобто доказова база має бути спрямована саме на доведення одночасно трьох обставин: керування транспортним засобом і перебування у стані сп`яніння (наркотичного чи алкогольного), а також повторно вчинення протягом року правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУПАП.

Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП, підтверджується даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №129463 від 19.12.2023 року, в якому зафіксовано факт повторного протягом року вчинення водієм ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП; розруківкою приладу «Драгер» із зафіксованим результатом 0,61 проміле та актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, з яких вбачається, що ОСОБА_1 погоджується із вищевказаним результатом такого огляду, на що вказує проставлений ним особистий підпис у відповідній графі тестування та акту; а також письмовими поясненнями самого порушника, наданими ним під час складання протоколу, в яких ОСОБА_1 підтвердив обставини вчиненого ним правопорушення, що зазначені у протоколі; копією постанови Тульчинського районного суду Вінницької області від 28.09.2023 року про притягнення до адмінісративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення ним адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, що набрала законної сили 10.10.2023 року, та якою до останнього застосовано стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (штраф в сумі 17000 гривень), з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Крім того, факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння, що він і сам підтвердив, зафіксований на відеозаписі, що міститься на диску, та був відтворениий та досліджений під час судового розгляду справи.

З довідки, яка міститься в матеріалах справи встановлено, що згідно облікових даних інформаційного порталу Національної поліції України «Цунамі», державного сервісного центру ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , посвідчення водія не видавалось.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Так, ЄСПЛ у своєму рішенні у справі "Надточій проти України" від 15.05.2008 року зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Конституційний Суд України у пункті 3.4 Рішення від 11 жовтня 2011 року №10-рп/2011 зазначив, що з аналізу положень міжнародних актів, наведених у цьому Рішенні, не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення». У пункті 3.6 цього Рішення Конституційний Суд України вказує, що відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним. У цьому ж Рішенні Конституційний Суд України поширює певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Аналіз вищевказаних положень міжнародного законодавства вказує на те, щосуд може призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами особі, визнаній винуватою в порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту (ст. 286 КК України) або в цьому ж порушенні, вчиненому в стані сп`яніння (ст. 286-1 КК України), незалежно від того, чи мала така особа на момент вчинення кримінального правопорушення отримане в передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами. Про це йдеться в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 4 вересня 2023 року у справі № 702/301/20.

Отже, досліджені докази являються належними та допустимими, узгоджуються між собою та повністю підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

З огляду на вищевикладене, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини та майновий стан, вважаю за доцільне застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі, що встановлений санкцією ч.2 ст.130 КУпАП з позбавленням права керування транспортними засобами, враховуючи, що за своїм видом та мірою відповідає завданню та меті накладення адміністративного стягнення і є необхідним та достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, а також сприяє запобіганню вчиненню правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

При цьому, ч.2 ст. 317-1 КУпАП передбачає, що особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права.

Зі змісту постанови Тульчинського районного суду Вінницької області області від 28.09.2023 року № 148/1274/23 (а.с.6-10) та відомостей, зазначених у Державному реєстрі судових рішень щодо, строк позбавлення ОСОБА_2 права керування транспортними засобами терміном один рік мав закінчитись через рік після набрання згаданою постановою законної сили, тобто лише 10.10.2024 року.

Згідно ч.3 ст. 30 КУпАП, якщо особою, позбавленою права керування транспортним засобом, до закінчення строку дії такого стягнення вчинено нове адміністративне правопорушення, за яке застосовано стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом, до стягнення за вчинення нового адміністративного правопорушення приєднується невідбута частина стягнення. При цьому загальний строк позбавлення права керування транспортним засобом може перевищувати гранично допустимий строк, передбачений частиною другою цієї статті.

Таким чином до призначеного судом вище визначеного додаткового стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами підлягає приєднанню невідбута частина додаткового стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобам, призначеного постановою Тульчинського районного суду Вінницької області області від 28.09.2023 року № 148/1274/23.

Крім цього, згідно вимог ст. 401 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом. В свою чергу ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI передбачає, що ставка судового збору у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення встановлюються у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605,60 грн.

Керуючись ст.ст 23-24, 27, 30, 33-35, 401, 130 ч.1, 213, 221, 246, 251-252, 268, 280, 283-284, 3171 КУпАП, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП і застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 (тридцять чотири тисячі) грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Роз`яснити правопорушнику, що штраф має бути сплачений ним не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови, з наданням до суду в цей строк документа, який підтверджує його сплату. У разі несплати штрафу, постанову про його накладення буде звернуто для примусового виконання, а з порушника стягнуто подвійний розмір штрафу.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605 ( шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду, через Кодимський районний суд Одеської області, протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя

Кодимського районного суду Т.О. Калашнікова