провадження № 33/824/4409/2024 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Березовенко Р.В., розглянувши апеляційну скаргу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 поданою захисником - адвокатом Ан Іриною Миколаївною на постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 12 квітня 2024 року якою, -

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, адреса проживання: АДРЕСА_1 .

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого

ч. 1 ст.164 КУпАП.,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 12 квітня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 (сімнадцять тисяч) гривень без конфіскації виготовленої продукції, знарядь виробництва, сировини і грошей, одержаних внаслідок вчинення даного адміністративного правопорушення.Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 судовий збір на користь держави в розмірі 605,60 грн.

Не погодившись з вказаною постановою суду ОСОБА_1 через захисника - адвоката Ан Ірину Миколаївну, 26 серпня 2024 року засобами електронного зв`язку подав апеляційну скаргу до Шевченківського районного суду міста Києва.

02 вересня 2024 року матеріали справи про адміністративне правопорушення надійшли на адресу Київського апеляційного суду.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю, що апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала, з таких підстав.

Право доступу до суду апеляційної інстанції для оскарження рішення суду є невід`ємною частиною права на справедливий судовий розгляд з метою перевірки законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду «за своєю природою потребує регулювання державою, що може змінюватись у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб» (рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Ешингдейн проти Сполученого Королівства»).

Згідно ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом 10 днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення строку на подачу скарги, повертається особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні цього строку відмовлено.

У своїх рішеннях ЄСПЛ вказує, що національний суд має право поновити строк на оскарження рішення суду нижчої інстанції, якщо апелянт у відповідному клопотанні наведе причину пропуску цього строку, і суд визнає цю причину поважною. Проте можливість суду щодо поновлення строку не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України» та рішення ЄСПЛ від 14 жовтня 2003 року у справі «Трух проти України»). При визначенні наявності поважності причин пропуску, національний суд насамперед має виходити із наявності об`єктивних причин, які унеможливлювали особі вчасно подати апеляційну скаргу, або вчасно вжити заходів до оскарження судового рішення.

У клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції апелянт зазначає, що в судовому засіданні участі не брав з поважних причин не мав скористатись своїм правом на апеляційне оскарження у строк встановлений законом.

Розглянувши дане клопотання, апеляційний суд не вбачає підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови, зважаючи на таке.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що оскаржувана постанова була прийнята Шевченківським районним судом міста Києва 12 квітня 2024 року.

Отже, у даній справі перебіг строку на апеляційне оскарження розпочався з 12 квітня 2024 року та закінчився 22 квітня 2024 року

Відповідно до довідки Шевченківського районного суду міста Києва про доставку sms-повідомлення щодо документу «Судова повістка про виклик до суду», ОСОБА_1 було повідомлено 26 березня 2024 року за номером телефону НОМЕР_1 про розгляд адміністративної справи № 761/10808/24 на 12 квітня 2024 року о 10:55 (а.с.6), отже апелянт, належним чином про час, дату та місце розгляду справи для забезпечення доступу до правосуддя та можливості реалізувати своє право на захист повідомлявся.

Апеляційний суд звертає увагу скаржника на те, що перебіг строку на апеляційне оскарження постанови суду, що прийнята за результатами розгляду протоколу про адміністративне правопорушення, розпочинається з моменту винесення такої постанови судом, а не з моменту ознайомлення особи з такою постановою чи оприлюдненням її тексту в ЄДРСР.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України», якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Таким чином, ОСОБА_1 , будучи самостійним суб`єктом оскарження, не скористався своїм правом на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції в строки, що визначені чинним законодавством та, зважаючи на відсутність перешкод для реалізації такого права, пропустив такий строк без поважних причин

При цьому слід зауважити, що, розглядаючи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд звертає увагу на те, що жодних доказів на підтвердження існування обставин, які були чи об`єктивно є непереборними, і які не залежали від волевиявлення ОСОБА_1 , чи які перешкоджали або створювали труднощі, або унеможливлювали своєчасно подати апеляційну скаргу чи будь-яким способом заявити про свою незгоду з винесеним судом рішенням, або вчинити будь-які інші дії, які можна було б розцінювати як спробу для оскарження постанови суду першої інстанції, апеляційному суду не надано.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення клопотання захисника ОСОБА_1 - Ан Ірини Миколаївни про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду міста Києва від 12 квітня 2024 року, тому апеляційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_1 - Ан Ірини Миколаївни про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду міста Києва- відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 поданою захисником - адвокатом Ан Іриною Миколаївною на постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 12 квітня 2024 року - повернути особі, яка її подала.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Р.В. Березовенко