Номер провадження: 33/813/1000/24
Номер справи місцевого суду: 522/4109/23
Головуючий у першій інстанції Коваленко В.М.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.08.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі головуючого судді Дришлюка А.І.,

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши апеляційну скаргу адвоката Сонько Валерія Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2024 року по адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2024 року провадження по справі про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП. При цьому було встановлено вину ОСОБА_1 у скоєнні ДТП (а.с. 90-94).

Не погоджуючись із вказаною постановою суду першої інстанції, адвокат Сонько Валерій Вікторович в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просив оскаржувану постанову скасувати та провадження по справі закрити у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що судом першої інстанції під час винесення оскаржуваної постанови не було повно та всебічно досліджено обставини, що мають значення для справи, не повною мірою досліджено наведені апелянтом докази, у результаті чого висновок щодо наявності вини ОСОБА_1 є необґрунтованим. Таким чином, представник апелянта зазначає, що під час складення протоколу про адміністративне правопорушення апелянтом було внесено дані до протоколу щодо невідповідності схеми ДТП дійсним обставинам справи, пізніше до суду також було надано висновок експерта автотехнічної експертизи обставин зіткнення автомобілів, з якого вбачається, що іншим учасником ДТП ОСОБА_2 , було порушено п. 12.1 та 13.3 ПДР, що також має причинний зв`язок із зіткненням автомобілів. Однак судом першої інстанції не взято до уваги вищенаведені доводи апелянта та висновок експерта, у результаті чого було помилково встановлено наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення. Разом з тим, звертає увагу суду на те, що працівники поліції неодноразово намагалися внести до схеми ДТП неправдиві відомості, не надавали для огляду покази вимірювань, що у свою чергу б змінювало обставини справи на користь ОСОБА_2 . До того ж, працівники поліції вказували, що протокол про вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП буде складено на обох учасників ДТП, однак після складення протоколу відносно апелянта, відмовилися від складення протоколу відносно ОСОБА_2 , при цьому належним чином з матеріалами справи, схемою ДТП апелянта не було ознайомлено взагалі (а.с. 96-99).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 08.04.24 року було поновлено строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження, справу призначено до розгляду на (а.с. 50-51).

В судовому засіданні адвокат апелянта ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав. Представник іншого учасника ДТП ОСОБА_2 адвокат Берестовий Є.В. проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Крім того, з посиланням на ч. 2 ст. 271 КУАП та практику Великої палати від 05.06.2019 року (справа № 901/847/18) адвокат Резуненко Д.С., який діє в інтересах ОСОБА_2 , просив суд повернути апеляційну скаргу адвоката Сонько В.В. через відсутність копії свідоцтва про здійснення адвокатської діяльності та витягу з договору про надання правової допомоги, які були відсутні і на стадії суду першої інстанції. При цьому посилався на аналогію права за якою вважав за необхідним суду повернути апеляційну скаргу адвокату Сонько В.В.

Вказане клопотання було відхилено апеляційним судом в судовому засіданні 30.04.2024, оскільки у випадках відсутності прямої норми права підлягає спочатку застосування аналогія закону (тобто норми, яка регулює подібні правовідносини), і лише у її відсутності підлягає застосування аналогія права тобто застосування загальних засад (тобто принципів) законодавства. При цьому посилання на практику Великої палати від 05.06.2019 року (справа № 9901/847/18) не ревалентним, оскільки в межах цієї справи обговорювалось питання правильного заповнення ордеру адвокатом, а не відсутність в матеріалах справи копії свідоцтва про здійснення адвокатської діяльності та витягу з договору про надання правової допомоги, на що посилався адвокат Резуненко Д.С. Щодо посилань на ч. 2 ст. 271 КУАП, а саме в частині обов`язковості надання до ордеру витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката або обмеження його прав на вчинення окремих дій як захисника, який засвідчується підписами сторін, то апеляційний суд виходив з того що згідно зі ст. 26 Закону України «Про адвокатуру» документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правничої допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правничої допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги. Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правничої допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера. В матеріалах справи знаходиться заява адвоката Сонько В.В. сформована через систему електронний суд про вступ в справ (а.с. 13, додана копія ордеру а.с. 15). Також через систему електронний суд були подані всі інші клопотання адвоката Сонько В.В. з долученням копії ордеру (а.с. 19, 22, 61). Так само апеляційна скарга подана через систему електронний суд (а.с. 96-99) з долученням ордеру в якому зазначено право здійснення процесуальних дій в Одеському апеляційному суді (а.с. 99). Будь-яких обмежень на представництво ордер не містить.

В процесі розгляду справи в апеляційному суді адвокатом Резуненко Д.С. було заявлено клопотання про призначення по справі повторної судової експертизи (а.с. 130), яке було подано з мотивів повного та всебічного дослідження обставин справи. Адвокат апелянта Сонько В.В. заперечував проти призначення експертизи, за мотивами необґрунтованості клопотання, в тому числі не зазначення в чому висновок протирічить матеріалам справи, є неправильним, посилався на практику ВС при розгляді кримінальних справ та КПК, яким передбачені такі вимоги для повторних експертиз, звертав увагу суду, що таким чином сторона намагається переоцінити докази, які наявні в матеріалах справи. Вказане клопотання було відхилено апеляційним судом в судовому засіданні 30.04.2024, оскільки сторона заявила про призначення судом повторної судової експертизи, а підстави її проведення не передбачені КУпАП, то апеляційний суд виходив з аналогії закону, зокрема ч.2 ст. 113 ЦПК України, згідно з якої якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам). Підстави для визнання висновку експерта стороною не зазначені, експерта було попереджено при кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України. В частині протиріччя іншим матеріалам справи, то апеляційний суд виходить з того, що експертом у своєму висновку проведено оцінку матеріалів справи з позиції спеціальних знань, сторона не була позбавлена права подати свої додаткові пояснення та фотофіксацію (за наявності) як в суді першої інстанції, так і належним чином оформивши клопотання та обґрунтувавши його для суду апеляційної інстанції. Інших клопотань про призначення судової експертизи (зокрема, трасологічної) до моменту прийняття постанови стороною не подавалось.

В судовому засіданні оголошувались перерва, було витребувано фіксацію процесу технічними засобами в суді першої інстанції (а.с. 138-139). На запит апеляційного суду надійшла відповідь з Приморського районного суду м. Одеси від 12.08.24 року про те, що фіксування судових засідань в рамках розгляду протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 415684 від 10.02.2023 за ст. 124 КУАП відносно ОСОБА_1 технічними засобами не здійснювалось.

В судове засідання 27.08.24 року адвокат ОСОБА_2 ОСОБА_4 не з`явився, повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідно до положень ст. 294 КУпАП, неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Дослідивши матеріали справи, наведенні доводи апелянта, пояснення учасників провадження, висновок експерта, апеляційним судом встановлено наступне.

Приймаючи оскаржувану постанову суд першої інстанції виходив з того, що схема ДТП та пояснення учасників провадження дають підстави дійти до висновку, що первісне і друге контактування передньою лівою частиною автомобіля Volkswagen Jetta д.н.з. НОМЕР_1 та передньою правою частиною автомобіля Range Rover д.н.з. НОМЕР_2 відбулося під час здійснення останнім випередження саме не лівій смузі, по якій здійснював рух водій ОСОБА_2 . Далі остання, як зазначає суд першої інстанції, очевидно застосувала екстрене гальмування, внаслідок якого, з урахуванням пошкоджень правого колеса, спочатку продовжила рух вправо з виїздом на праву смугу та подальшим поверненням в межі лівої смуги для руху. Після зупинки автомобіль потерпілої розташований на відстані 4,9 м від правої обочини дорожнього полотна. На думку суду першої інстанції водій ОСОБА_1 порушивши вимоги п.10.3 Правил дорожнього руху України та через неуважність допустив зіткнення з автомобілем ОСОБА_2 , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні ушкодження. Крім того, судом першої інстанції не було прийнято до уваги висновок експерта № 23-3363 автотехнічної експертизи обставин зіткнення автомобілів Volkswagen Jetta та Land Rover, виходячи з того, що автотехнічна експертиза обставин ДТП була проведена за ініціативи представника ОСОБА_1 та виключно на підставі вихідних даних, наданих ОСОБА_1 , які не враховують позицію потерпілої ОСОБА_2 та протирічать відомостям, що містить протокол і схема ДТП до нього. При цьому, як вбачається з тексту постанови суду першої інстанції, потерпілою ОСОБА_2 , після проведення експертизи, було заявлено клопотання про проведення повторної експертизи з врахуванням її вихідних даних, які, за твердженням суду першої інстанції, є протилежними даним, наданими ОСОБА_1 , проте мотиви з яких суд першої інстанції її не провів, встановити неможливо, оскільки відсутня як фіксація процесу технічними засобами, так і протокол судового засідання.

Також, судом першої інстанції було досліджено письмові пояснення учасників ДТП, відібрані працівниками поліції на місці пригоди та схему місця ДТП. Виходячи із схеми місця ДТП, наявних слідів (фрагменти пластику, залишки металевої стружки з диску) автомобілів Volkswagen Jetta та Land Rover, суд першої інстанції зробив висновок, що зіткнення відбулося саме в лівій полосі, в якій рухалася водій ОСОБА_2 , що узгоджується з наданими нею поясненнями. Отже, суд першої інстанції на підставі пояснень потерпілої, протоколу про адміністративне правопорушення, в якому апелянт ОСОБА_1 вказав про його незгоду з протоколом, про внесення недостовірних даних до схеми ДТП, яка не була підписана іншим водієм - ОСОБА_1 , зробив висновок, що водій ОСОБА_1 дійсно різко змінив рух під час випередження його автомобіля потерпілою, що і призвело до настання ДТП.

Разом з тим, погодитись з таким висновком суду першої інстанції неможливо, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, 10.02.2023 о 11 год. 40 хв. за адресою: Херсонська обл., Білозерський р-н., а/д М14 196 км.+ 410 м. водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Volkswagen Jetta, д.н.з. НОМЕР_1 , в порушення вимог п. 10.3 ПДР України, під час перестроювання не дав дорогу транспортному засобу, що рухався в попутному напрямку по лівій смузі, на яку мав намір перестроїтися, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем Range Rover, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні ушкодження з матеріальними збитками. На вказаному протоколі водієм ОСОБА_1 зазначено, що він не згодний, відомості до схеми внесені недостовірні, свою вину не визнає (а.с. 1). До протоколу приєднано схему місця ДТП, яка не підписана водієм ОСОБА_1 , при цьому будь-які помітки про відмову від підпису на неї відсутні (а.с. 2).

В своїх первинних пояснення водій ОСОБА_1 зазначав, що він рухався на автомобілі Volkswagen Jetta, д.н.з. НОМЕР_1 , з м. Одеси до м. Херсона у своїй смузі із швидкістю приблизно 60 км./год., на сусідню смугу не виїжджав. Позаду його наздогнав автомобіль Range Rover, д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався на великій швидкості, при обгоні останній зачепив його в ліве переднє колесо, внаслідок чого автомобілі отримали механічні ушкодження (а.с.4).

В своїх первинних поясненнях водій ОСОБА_2 вказувала, що 10.02.2023 рухалася на автомобілі Land Rover Velar, д.н.з. НОМЕР_2 , зі швидкістю 70 км./год., в лівій вільній смузі по а/д М14 Одеса-Мелітополь-Новоазовськ. Збоку від неї в правій смузі рухався транспортний засіб Volkswagen Jetta, д.н.з. НОМЕР_1 . В ході руху вона помітила, як останній розпочав різко змінювати рух в лівий бік, так як намагався об`їхати перешкоду на дорожньому покритті. ОСОБА_2 намагалася уникнути зіткнення і від`їхати ліворуч, але відчула удар в передню праву частину свого автомобіля. Зупинившись в лівій смузі, помітила пошкодження переднього правого колеса, переднього правого крила та бампера. Окрім того, ОСОБА_2 зазначила, що при складанні європротоколу ОСОБА_1 (його копія в матеріалах справи відсутня) свою вину визнавав, утім у зв`язку з тим, що сума матеріального збитку перевищує 80 000 грн., вона вирішили викликати працівників поліції для складання протоколу (а.с.3).

За наведених обставин, вирішення питання щодо фактичних обставин ДТП, на думку апеляційного суду повинно було здійснювати експертним шляхом з використанням всіх матеріалів щодо ДТП, а не тільки схеми ДТП, яка в свою чергу не була підписана через незгоду з нею іншим учасником ДТП ОСОБА_1 .

В матеріалах справи наявне клопотання адвоката Сонько В.В. про призначення судової авто-технічної експертизи (а.с. 24-29), постанова суду першої інстанції про її призначення (а.с. 54-56), в якій зазначено, що потерпіла ОСОБА_2 проти її призначення не заперечувала (а.с. 54). До матеріалів справи приєднано клопотання експерта про надання додаткових пояснень (а.с. 58), на виконання якого було апелянтом подано письмові пояснення від 04.08.24 року (а.с. 62), його адвоката (а.с. 65-69), а іншим водієм ОСОБА_2 клопотання про направлення висновку експерта та всіх нових матеріалів на її електронну адресу, а також про слухання справи у її відсутність (а.с. 64). При цьому, по суті ДТП пояснень ОСОБА_2 на вимогу експерта, текст її заяви не містить.

Після надходження висновку експерту на адресу суду (за резолюцією судді зазначено в судовому засіданні) (а.с. 80) (проте в порушення ст. 129 Конституції України, яка є нормою прямої дії, згідно з якою до основних засад здійснення судочинства віднесено гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, в матеріалах справи протоколи судових засідань та матеріали фіксації процесу технічними засобами відсутні), надійшло клопотання про проведення повторної технічної експертизи (а.с. 80-83) , в якому в тому числі були висловлені зауваження щодо вихідних даних, які були вказані судом для проведення експертизи. Далі в матеріалах справи наявне клопотання про проведення судового засідання у відсутність ОСОБА_2 (а.с. 88). Довідкові листи відсутні, визначити дату проведення судових засідань та їх обсяг неможливо. В матеріалах справи наявний лише повний тест постанови (а.с. 91-94).

Як вбачається з приєднаного до матеріалів висновку експерта № 23-3363 автотехнічної експертизи (а.с. 72-77), та який безпідставно не було прийнято до уваги судом першої інстанції:

1. Дії водія автомобіля Land Rover регламентувалися вимогами пунктів 12.1 та 13.3 Правил дорожнього руху, згідно з якими під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, а під час обгону, випередження необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху;

2. Виконанням вимог пунктів 12.1 та 13.3 ПДР, рухаючись з безпечною швидкістю та безпечним бічним інтервалом до автомобіля Volkswagen Jetta, водій автомобіля Land Rover мав технічну можливість запобігти зіткненню з автомобілем Volkswagen Jetta;

3. Дії водія автомобіля Land Rover, які не відповідали вимогам пунктів 12.1 та 13.3 ШР, з технічної точки зору, перебувають у причинному зв`язку з ДТП зіткненнямтранспортних засобів;

4,5. Дії водія автомобіля Volkswagen Jetta у даному випадку носили пасивний характер, тому дослідження його належних, у відповідність із вимогами ПДР, дій ітехнічної можливості запобігання ДТП, з технічної точки зору, безпредметно.

6. Дії водія автомобіля Volkswagen Jetta, з технічної точки зору, не перебувають у причинному зв`язку з ДТП.

7. Причиною зіткнення автомобілів в даному випадку, з технічної точки зору, є невиконання водієм Land Rover вимог пунктів 12.1. та 13.3. ПДР.

Експерт був попереджений про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України (а.с. 76).

З врахуванням вищевикладеного висновок суду першої інстанції, про те, що експертиза виконана виключено за даними апелянтом, при цьому було відхилено/не розглянуто клопотання про призначення повторної експертизи в суді першої інстанції за клопотанням іншої сторони (знаходиться в матеріалах справи а.с. 80-83), пояснення якої фактично були покладені у висновок суду першої інстанції щодо обставин розвитку подій ДТП в його постанові є непослідовним. При цьому судом першої інстанції не надавалась оцінка посиланням апелянта щодо невідповідності схеми ДТП (зокрема в частині відсутності/наявності перешкод в неї) та факту її не підписання ним, а зроблено висновки щодо технічних питань за наявними матеріалами справи на власний розсуд. Між тим, реалізація своїх процесуальних прав залежить виключно від сторони, а фактично кожна з сторін провадження доводила свою позицію тим способом, який було визначено ним спільно з адвокатом.

Апеляційний суд не вправі збирати самостійно докази, оскільки згідно положень ст. 255 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, а правом їх надання користується учасники провадження, тому апеляційний суд виходив з наявних в справі доказів.

За наведених встановлених обставин справи в своїй сукупності, оскільки доводи апелянта знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, а саме щодо відсутності в діях ОСОБА_1 інкримінованого останньому складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 124 КУпАП, що підтверджується висновком експерта, апеляційний суд приходить до висновку про неповноту здійснення судом першої інстанції встановлення та перевірки всіх обставин вчиненого правопорушення у розумінні відповідних положень ст. 278 КУпАП, що свідчить про наявність підстав для застосування в даному випадку положень п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП, а саме закриття провадження по справі відносно ОСОБА_1 у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. Таким чином, оскаржувана постанова Приморського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2024 року підлягає скасуванню та провадження по справі щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, закриттю.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргуадвоката Сонько Валерія Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2024 року скасувати та провадження по справі закрити.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк