справа № 631/1237/24
провадження № 3/631/550/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2024 року селище Нова Водолага

Суддя Нововодолазького районного суду Харківської області Мащенко Світлана Василівна, розглянувши в залі судових засідань № 1 приміщення суду матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця селища Нова Водолага Нововодолазького району Харківської області, громадянина України (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Нововодолазьким РВ УМВС України в Харківській області 22.12.2000 року),

з реєстраційним номером облікової картки платника податків НОМЕР_2 ,

який є фізичною особою-підприємцем, зареєстрований та проживає за адресом:

АДРЕСА_1 ;

за вчинення правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

в с т а н о в и в:

24.07.2024 року близько 14 години 40 хвилин в магазині фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , який розташований за адресом: АДРЕСА_1 ,- в торговому павільйоні «Рандеву» вів господарську діяльність без ліцензії на реалізацію тютюнових виробів, а саме продавець ОСОБА_2 здійснила продаж однієї пачки цигарок марки «LM LOFT» без марки акцизного податку, чим вчинив правопорушення, передбачене частиною 1 статті 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Правопорушник ОСОБА_1 до судді з`явився, свою вину у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення, визнав повністю, у скоєному щиро розкаявся та прохав суворо не карати.

Крім повного визнання ОСОБА_1 своєї вини, його винність у вчиненні інкримінованого адміністративного проступку також доведена й всіма зібраними, наданими судді та дослідженими у судовому засіданні доказами у їх сукупності.

Так, відповідно до приписів статті 251 Кодексу України про адміністративне правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Отже, даними Протоколу про адміністративне правопорушення (серії ВАД № 094031), складеного 24.07.2024 року поліцейським СРПП відділення поліції № 3 Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області старшим сержантом поліції Попсуйшапкою І. С., фототаблиці та змісту диску CD-R, доданих до нього,підтверджуються обставини, місце та час вчинення правопорушення (а. с. 2, 13 16, 29).

Як убачається з рапорту старшого інспектора - чергового ЧЧ відділення поліції № 3 Харківського РУП № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області капітана поліції Почтара О., зареєстрованого 24.07.2024 року під № 1683 в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» (журнал єдиного обліку), останній доповів начальникові відділення підполковнику поліції Глущенку Аркадію про те, що 24.07.2024 року о 14 годині 31 хвилину зі служби 102 надійшло повідомлення ОСОБА_3 ,- щодо торгівлі тютюновими виробами без акцизу, назву магазину не пам`ятає, покаже патрулю на місці (а. с. 3).

Відповідно до протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується), складеного 24.07.2024 року ПОГ СВП ВП № 3 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області лейтенантом поліції Струповим Д. О., ОСОБА_3 , попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину згідно зі статтею 383 Кримінального кодексу України, зробив заяву, в якій просив вжити заходи до особи, яка 24.07.2024 року о 14 годині 40 хвилин за адресою: провулок Кооперативний, будинок № 6А, селище Нова Водолага Харківського району Харківської області,- в кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 » продала йому 1 пачку «L&M» без відповідного акцизного маркування (марка акцизного податку) (а. с. 4).

Згідно з письмовими поясненнями ОСОБА_3 від 24.07.2024 року він мешкає за адресом: АДРЕСА_2 ,- та того дня близько 14 години 40 хвилин перебував за адресою: АДРЕСА_1 ,- й вирішив зайти до кафе «Randevy». Зайшовши до якого він увімкнув відеозапис на своєму мобільному телефоні та запитав, чи є у продажі цигарки, на що продавщиця показала стенд з якого він мав вибрати цигарки. Придбавши пачку цигарок «L&M» синього кольору за 65 гривень, він вийшов з кафе і помітив, що пачка немає акцизної марки, тому одразу зателефонував до поліції (а. с. 5).

Як убачається з письмових пояснень ОСОБА_2 від 24.07.2024 року вона мешкає за адресом: АДРЕСА_3 ,- та того дня близько 08 години 00 хвилин прийшла на своє робоче місце та відкрила кафе. З приводу того, що невідомий чоловік звернувся до поліції у зв`язку з тим, що вона начебто продала пачку сигарет «L&M» без акцизного маркування, хоче пояснити що такого чоловіка вона не пам`ятає, а продаж цигарок проводиться частково, не на постійній основі (а. с. 6).

Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_1 від 24.07.2024 року він мешкає за адресом: АДРЕСА_1 ,- є фізичною особою-підприємцем та займається підприємницькою діяльністю. В його закладі працює ОСОБА_2 продавцем. Також зазначив, що має ліцензію на продаж алкогольних напоїв, проте такої ліцензії на продаж тютюнових виробів не має. Вказав, що придбав ці цигарки в місті Харкові на ринку, близько 60 штук, більшість яких без відповідних акцизних маркувань, для того, щоб в подальшому продати їх в його павільйоні. Проте заборону продажу тютюнових виробів без ліцензії обізнаний (а. с. 7).

Згідно з копією квитанції № 133 про отримання на зберігання речей, вилучених (отриманих) сектором превенції під час опрацювання матеріалів ЄО № 1683 від 24.07.2024 року, речові докази: один паперовий пакет, опечатаний биркою з написом про час та місце вилучення і підписами учасників, з печаткою № 87 відділення поліції № 3 ХРУП № 1, в якому знаходиться 125 пачок цигарок, що вилучені за адресою: АДРЕСА_1 ,- передані на зберігання до камери зберігання речових доказів ВП № 3 РУП № 1 ГУНП в Харківській області, за адресою: АДРЕСА_1 (а. с 17).

Власноруч написаною заявою ОСОБА_2 на ім`я ФОП ОСОБА_1 про прийняття на роботу з 11.05.2017 року, наказом № 01 від цієї ж дати «Про прийом на роботу», а також формою трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, що укладено в селищі міського типу Нова Водолага Харківського району Харківської області 11.05.2017 року між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , підтверджений факт перебування останньої в трудових відносинах із особою, яка притягається к адміністративної відповідальності (а. с. 21, 22, 23 - 24).

Як убачається з ліцензії, виданої Головним управлінням ДПС у Харківській області з реєстраційнім № 2303673 від 29.11.2023 року з терміном дії з 29.11.2023 року по 29.11.2024 року разом із відповідним додатком, ФІЗИЧНА ОСОБА-ПІДПРИЄМЕЦЬ ОСОБА_4 має право на роздрібну торгівлю алкогольними напоями за адресом: АДРЕСА_1 (а. с. 19, 20).

З виписки з Єдиного державною реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань убачається що ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , дійсно зареєстрований як фізична особа-підприємець (а. с. 18).

Згідно з рапортом інспектора СРПП відділення поліції № 3 ХРУП № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області старшого лейтенанта поліції Полтавської І. В., поданого 27.07.2024 року на ім`я начальника відділення ОСОБА_5 , вона, розглянувши матеріали ЄО № 1683 від 24.07.2024 року за повідомленням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про те, що 24.07.2024 о 14 годині 30 хвилин в селищі Нова Водолага в магазині (назву не пам`ятає) торгують тютюновими виробами без акцизу, встановила під час виїзду на місце пригоди, що у торговому павільйоні-кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованому за адресою: АДРЕСА_1 ,- офіційно працевлаштована продавець ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , продала заявнику пачку сигарет «Л&М», синього кольору, без марки акцизного податку. Власником павільйону-кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 » є фізична особа - підприємець ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який пояснив, що придбав для подальшого продажу у належному йому павільйоні близько 60 пачок цигарок на «Центральному ринку» міста Харкова, більшість з яких була без марок акцизного податку. Про заборону продажу тютюнових виробів без ліцензії обізнаний. 24.07.2024 року о 14 годині 40 хвилин йому зателефонувала ОСОБА_2 та повідомила, що до павільйону прийшли працівники поліції. Він та останній надали письмові пояснення. Встановивши всі факти та обставини, 24.07.2024 року з вітрини та з прилавків павільйону-кафе «Рандеву» у присутності двох понятих вилучено 125 пачок цигарок різних марок (у тому числі, добровільно видана пачка «Л&М», котру придбав заявник, без марок акцизного податку). Відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення за частиною 1 статті 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а. с. 27 - 28).

Зміст вказаної норми права, визначений відповідним кодексом як «Порушення порядку провадження господарської діяльності» та передбачає, що до такого виду відповідальності за частиною 1 наведеної статті 164 притягаються особи за:

-або провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання;

-або без подання повідомлення про початок здійснення господарської діяльності, якщо обов`язковість подання такого повідомлення передбачена законом;

-або без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону;

-або у період зупинення дії ліцензії, у разі якщо законодавством не передбачені умови провадження ліцензійної діяльності у період зупинення дії ліцензії;

-або без одержання документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Отже, об`єктивна сторона правопорушення, що закидається у провину ОСОБА_1 , полягає у здійсненні господарської діяльності, що містить ознаки підприємницької, без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону.

Таким Законом є Закон України «Про ліцензування видів господарської діяльності» № 222-VIII від 02.03.2015 року (зі змінами та доповненнями), який у пункті 7 частини 1 своєї статті 7 обумовлює, що ліцензуванню підлягають виробництво і торгівля спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, і пальним, зберігання пального, яка ліцензується відповідно до Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального».

Відтак, об`єктом вказаного адміністративного правопорушення є суспільні відносини у сфері регулювання господарської діяльності, а суб`єктом - в частині здійснення господарської діяльності без ліцензії - лише суб`єкт господарювання.

Частинами 1 і 2 статті 3 Господарського кодексу України № 436-IV від 16.01.2003 року (із змінами та доповненнями) визначено, що під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

У відповідності до приписів частини 2 статті 55 наведеного вище кодексу, суб`єктами господарювання є:

1)господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку;

2)громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

При цьому, згідно із роз`ясненням, що міститься у статті 42 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

З огляду на припис частини 1 статті 128 господарського кодифікованого закону України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи.

Отже, відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 25.04.2003 року «Про застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини у сфері господарської діяльності» господарська діяльність - це діяльність фізичних і юридичних осіб, пов`язана з виробництвом чи реалізацією продукції (товарів), виконанням робіт чи наданням послуг з метою одержання прибутку (комерційна господарська діяльність) або без такої мети (некомерційна господарська діяльність). Підприємницька діяльність є одним із видів господарської діяльності, обов`язкові ознаки якої - безпосередність, систематичність її здійснення з метою отримання прибутку.

Оцінюючи наведені норми права у їх сукупності з дослідженими доказами, суддя переконаний, що в матеріалах справи достатньо доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 є суб`єктом інкримінованого йому адміністративного проступку та проваджує господарську діяльність без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності».

За приписами статті 252 Кодексу України про адміністративне правопорушення при розгляді справи про адміністративне правопорушення, орган /посадова особа/ оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Таким чином, виходячи із правової аксіоми судочинства: «Atrium naben se intromi indicia praese» - «Суд має справу з тими доказами, які перед ним», оцінивши матеріали справи та наведені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, своєчасному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, ураховуючи, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд повинен вжити всіх передбачених законом заходів для повного, всебічного і об`єктивного дослідження доказів по справі та беручи до уваги, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, а не на суд, вважаю факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доведеним, а тому він підлягає притягненню до адміністративної відповідальності.

Обставиною, що пом`якшує відповідальність ОСОБА_1 , є його щире розкаяння.

Обставин, що обтяжують його відповідальність, суддею не встановлено.

Крім того, майнової шкоди проступком не заподіяно.

При накладенні стягнення за адміністративне правопорушення, суддя враховує характер вчинення правопорушення, ступень вини, майновий стан, особу правопорушника, а також наявність обставини що пом`якшує відповідальність винного, та відсутність тих, що її обтяжують, й вважає за необхідне накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення в виді штрафу в межах, установлених частиною 1 статтею 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 1000 х 17 гривень = 17000 гривень без конфіскації грошей, одержаних внаслідок вчинення цього адміністративного правопорушення.

Частиною 1 статті 265 Кодексу України про адміністративна правопорушення передбачено, що речі і документи, що є знаряддям або безпосереднім об`єктом правопорушення, виявлені під час затримання, особистого огляду або огляду речей, вилучаються посадовими особами органів, зазначених у статтях 234-1, 234-2, 244-4, 262 і 264 цього Кодексу. Вилучені речі і документи зберігаються до розгляду справи про адміністративне правопорушення у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України за погодженням із Державною судовою адміністрацією України, а після розгляду справи, залежно від результатів її розгляду, їх у встановленому порядку конфіскують, або повертають володільцеві, або знищують, а при оплатному вилученні речей - реалізують.

Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 17 від 16.01.2012 року «Про порядок зберігання вилучених під час здійснення провадження у справах про адміністративні правопорушення речей і документів».

Відтак, положеннями пункту 11 вказаного порядку обумовлено, що за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення речі і документи в установленому порядку конфіскуються, повертаються володільцеві або знищуються, а у разі вилучення речей за плату реалізуються.

Також приписом частини 2 раніше згаданої статті 265 Кодексу України про адміністративна правопорушення унормовано, що вилучення речей і документів складається протокол або робиться відповідний запис у протоколі про адміністративне правопорушення, про огляд речей або адміністративне затримання.

Отже, зі змісту статті 251 Кодексу України про адміністративне правопорушення убачається, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, такі дані встановлюються протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами, необхідними для вирішення питання про конфіскацію тощо. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколу про адміністративні правопорушення.

Проте усі докази, які повноважна особа Національної поліції долучає до протоколу про адміністративне правопорушення, слід засвідчувати з урахуванням приписів ДСТУ 4163-2020 (Вимоги до оформлювання документів), прийнятого й затвердженого наказом Державного підприємства «Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» № 144 від 01.07.2020 року, який, як вказано у пункті 1.1 цього документа, поширюється на організаційно-розпорядчі документи - постанови, розпорядження, накази, положення, рішення, протоколи, акти, листи тощо, створювані в результаті діяльності органів державної влади України, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій та їх об`єднань усіх форм власності.

Так, пункт 5.26 цього нормативно-правового документу зазначає, що відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів «Згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її власного імені та прізвища, а також дати засвідчення копії.

Аналогічне за своїм змістом правило міститься й у пункті 8 глави 11 розділу ІІ Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених Наказом Міністерства юстиції України № 1000/5 від 18.06.2015 року (із змінами та доповненнями), які з огляду на зміст пункту 1 розділу І «Загальні положення» встановлюють єдині вимоги щодо створення управлінських документів і роботи зі службовими документами, а також порядок їх архівного зберігання в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності , та є нормативно-правовим актом, обов`язковим для виконання всіма установами.

Також, вказаний пункт 8 глави 10 розділу ІІ цих Правил визначає, що копія набуває юридичної сили лише в разі її засвідчення в установленому порядку. Напис про засвідчення копії складається зі слів «Згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів (ініціалу імені) та прізвища, дати засвідчення копії. Напис про засвідчення копії скріплюється відбитком печатки відповідного структурного підрозділу установи або печатки «Для копій». У випадках, визначених законодавством, копії документів засвідчуються відбитком печатки установи. На лицьовому боці у верхньому правому куті першого аркуша документа проставляється відмітка «Копія» (абзац 6 пункту 5 глави 4 розділу ХІІ Правил).

Зазначені вимоги чинного законодавства України в повній міри особою, яка складала протокол, не виконані, оскільки до матеріалів цієї справи долучено лише копію квитанції № 133 про отримання на зберігання речей, вилучених (отриманих) сектором превенції під час опрацювання матеріалів ЄО № 1683 від 24.07.2024 року, засвідченої не у встановленому порядку, а отже вона не набуває юридичної сили.

Крім того, в графі протоколу «згідно зі статтею 265 Кодексу України про адміністративна правопорушення виявлені речі вилучено для тимчасового зберігання» не міститься відмітки про огляд та вилучення грошей, одержаних внаслідок вчинення правопорушення, що закидається ОСОБА_1 у провину.

Наведене унеможливлює суддю з достовірністю встановити, що надані докази відповідають вимогам належності, достовірності та допустимості відносно вирішення питання про конфіскацію речей.

Також, неможна мовити й про достатність наданих доказів, оскільки відповідно до приписів статті 19 Основного Закону нашої Держави, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто, державні органи наділені лише тими повноваженнями і компетенцією, які визначені законом і не можуть на свій розсуд привласнювати повноваження інших державних органів.

Згідно зі змістом пункту 3 частини 1 статті 129 Конституції України, однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Отже, Конституція України не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, наявності чи відсутності підстав задля конфіскації речей.

Відповідно до змісту статті 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, одними з завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

При цьому, частини 1 і 2 статті 7 цього кодифікованого закону України регламентують, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом, а провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Отже, визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні проступку, передбаченого частиною 1 статті 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладаючи на нього адміністративне стягнення у виді штрафу, суддя не в змозі застосувати конфіскацію грошей, одержаних внаслідок вчинення цього адміністративного правопорушення, так само як і не в змозі вирішити питання у процесуальний спосіб про конфіскацію чи повернення вилучених під час здійснення провадження у справі про адміністративні правопорушення речей за недоведеністю.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні проступку, передбаченого частиною 1 статті 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладаючи на нього адміністративне стягнення у виді штрафу без конфіскації грошей, одержаних внаслідок вчинення цього адміністративного правопорушення, слід вирішити питання про стягнення з нього й судового збору.

Так, відповідно до вимог статті 40-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення, судовий збір сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. При цьому розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Таким законом, що встановлює правові засади справляння судового збору, є Закон України «Про судовий збір» № 3674-VІ від 08.07.2011 року (із змінами та доповненнями), частина 1 та пункт 5 частини 2 статті 4 якого передбачають, що у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення справляється судовий збір у сумі, яка дорівнює 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому він справляється.

Пунктом 9 частини 1 статті 40 Бюджетного кодексу України № 2456 VІ від 08.07.2010 року (із змінами та доповненнями) визначено, що розмір прожиткового мінімуму на відповідний бюджетний період у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для основних соціальних і демографічних груп населення визначається Законом про Державний бюджет України.

Відповідно до приписів абзацу 3 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» № 3460-IX від 09.11.2023 року, з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб встановлений в сумі 3028,00 гривень.

Таким чином, у зв`язку із накладенням на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, з нього слід стягнути й судовий збір на користь держави у розмірі 605,60 гривень, із розрахунку: 0,2 х 3028 гривень = 605,60 гривень.

Приймаючи постанову, суддя також вважає за необхідне зазначити, що пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року шляхом реорганізації (злиття) Валківського районного суду, Коломацького районного суду та Нововодолазького районного суду Харківської області утворено Валківський окружний суд у Валківському, Коломацькому та Нововодолазькому районах Харківської області із місцезнаходженням у містах Валках, селищі міського типу Новій Водолазі та селі Різуненковому Коломацького району Харківської області.

За змістом пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року районні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію.

Окрім того, Постановою Верховної Ради України № 807-ІХ від 17.07.2020 року «Про утворення та ліквідацію районів», що набрала чинності 19.07.2020 року, змінений адміністративно-територіальний устрій нашої Держави.

Зокрема, відповідно до підпункту 20 пункту 3 та абзаців 3 і 6 підпункту 20 пункту 1 цієї Постанови ліквідований Нововодолазький район Харківської області та утворені Красноградській район Харківської області (з адміністративним центром у місті Красноград) у складі території Старовірівської сільської територіальної громади та Харківський район Харківської області (з адміністративним центром у місті Харків) у складі території Нововодолазької селищної територіальної громади, що затверджені Кабінетом Міністрів України, тощо.

При цьому, як чітко визначив законотворець у пункті 6 своєї Постанови, у продовж тримісячного строку з дня набрання нею чинності Кабінет Міністрів України повинен привести свої нормативно-правові акти у відповідність із нею та забезпечити таке приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів.

Одночасно із цим, приписами статті 125 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року № 254к/96-ВР (із змінами та доповненнями), а також статтею 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», закріплено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності, спеціалізації, інстанційності і визначається законом.

Пунктом 3-1 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» вищезазначеного Закону на законодавчому рівні унормовано, що до набрання чинності законом України щодо зміни системи місцевих судів на території України у зв`язку з утворенням (ліквідацією) районів відповідні місцеві суди продовжують здійснювати свої повноваження у межах територіальної юрисдикції, визначеної до цього, але не довше ніж один рік з дня припинення чи скасування воєнного стану на території України.

Натомість, закон, який змінює існуючу систему судоустрою та приводить її у відповідність до нового адміністративно-територіального устрою, не прийнятий, Валківський окружний суд на цей час свою діяльність не розпочав, воєнний стан на території України не припинений та не скасований, а тому справа перебувала на розгляді судді належного суду.

На підставі викладеного, діючи в точній відповідності із законом, з метою зміцнення законності, виховання особи, яка вчинила це адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, керуючись статтями 19 і 125 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року № 254к/96-ВР (із змінами та доповненнями); статтями 3, 42, 55 і 128 Господарського кодексу України № 436-IV від 16.01.2003 року (із змінами та доповненнями); статтею 40 Бюджетного кодексу України № 2456 VІ від 08.07.2010 року (із змінами та доповненнями); статтею 17, пунктом 6 частини 2 статті 36 і пунктами 3 та 3-1 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року (із змінами та доповненнями); статтею 4 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VІ від 08.07.2011 року (із змінами та доповненнями); пунктом 7 частини 1 статті 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» № 222-VIII від 02.03.2015 року (зі змінами та доповненнями); абзацом 3 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» № 3460-IX від 09.11.2023 року; Постановою Верховної Ради України № 807-ІХ від 17.07.2020 року «Про утворення та ліквідацію районів»; пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року; Постановою Кабінету Міністрів України № 17 від 16.01.2012 року «Про порядок зберігання вилучених під час здійснення провадження у справах про адміністративні правопорушення речей і документів»; Правилами організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених Наказом Міністерства юстиції України № 1000/5 від 18.06.2015 року (із змінами та доповненнями); ДСТУ 4163-2020 (Вимоги до оформлювання документів), прийнятого й затвердженого наказом Державного підприємства «Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» № 144 від 01.07.2020 року; Постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 25.04.2003 року «Про застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини у сфері господарської діяльності», а також частиною 5 статті 7, статтями 23, 27, 33 - 35, 38, 40-1, частиною 1 статті 164, статтями 245, 246, 249, 251, 252, 265, частиною 2 статті 268, частиною 2 статті 277, статтями 280, 283 285, частиною 2 статті 287 та статтею 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення № 8073-Х від 07.12.1984 року (із змінами та доповненнями), -

п о с т а н о в и в:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного проступку, передбаченого частиною 1 статті 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення, і накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 17000,00 гривень (сімнадцять тисяч гривень 00 копійок) без конфіскації грошей, одержаних внаслідок вчинення цього адміністративного правопорушення

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 гривень (шістсот п`ять гривень 60 копійок).

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення особою, яку притягнуто до відповідальності, її законним представником, захисником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною 5 статті 7 та частиною 1 статті 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення, шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Нововодолазький районний суд Харківської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова про накладення адміністративного стягнення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для виконання державними і громадськими органами, підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами і громадянами, звертається до виконання протягом трьох місяців і підлягає виконанню з моменту її винесення, за виключенням випадків, прямо передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Постанову прийнято, оформлено шляхом комп`ютерного набору та підписано суддею в одному примірнику.

Суддя С. В. Мащенко