Справа № 451/77/24
Провадження № 3/451/87/24
ПОСТАНОВА

іменем України

16 вересня 2024 року місто Радехів

Суддя Радехівського районного суду Львівської області Патинок О.П. розглянувши матеріали, які надійшли з Відділення поліції № 1 Червоноградського РВП ГУНП України у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП: НОМЕР_1 , із середньо-спеціальною освітою, вдівця, ФОПа, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який згідно постанови Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 27.10.2023 притягався до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 130 КУпАП,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП,

з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , якому роз`яснені права, передбачені ст. 268 КУпАП, захисника ОСОБА_2 , якому роз`яснені права, передбачені ст. 271 КУпАП, свідка ОСОБА_3 , якій роз`яснені права, передбачені ст. 272 КУпАП,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , який згідно постанови Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 27.10.2023 притягався до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 130 КУпАП 30.12.2023 о 15 год. 35 хв. в м. Радехів, по вул. Шевченка, 64, Червоноградського району Львівської області, керував автомобілем марки «BMW 525» д.н.з. НОМЕР_2 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки за допомогою алкотестера «Драгер 6820», результат огляду 0,23 % - проба позитивна, чим порушив п.2.9 «А» ПДР України та своїми діями вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Постановою судді від 04.01.2024 матеріали справи повернуто для належного оформлення, після чого такі надійшли до суду 18.01.2024.

01.02.2024 судове засідання відкладено за клопотанням захисника Богуша І.М.

29.02.2024 в судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що дійсно 30.12.2023 їхав автомобілем марки «BMW 525» д.н.з. НОМЕР_2 із смт. Добротвір, Червоноградського району Львівської області до мами в м. Радехів, Червоноградського району Львівської області, оскільки мав її завести у лікарню, бо в неї був високий тиск. 30.12.2023 о 15 год. 35 хв. в м. Радехів, по вул. Шевченка, 64, Червоноградського району Львівської області, керуючи автомобілем марки «BMW 525» д.н.з. НОМЕР_2 був зупинений працівниками поліції. У зв`язку із тим, що у нього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, працівники поліції запропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на що він погодився, результат огляду становив 0,23 % проміле алкоголю. Вказав, що від огляду в медичному закладі відмовився, оскільки перед тим вживав алкогольне пиво, із результатом алкотестера «Драгер» був згідний. Будь-які пояснення працівникам поліції відмовився надавати, оскільки мамі було погано і він поспішав; доказів зазначеного суду не надав, а також не міг пояснити, чому мама, яка проживає в м. Радехів і саме в м. Радехові знаходиться лікарня, не викликала швидку допомогу, а чекала саме його, який їхав із смт. Добротвір ( відстань від смт. Добротвір до м. Радехів становить 20 км).

29.02.2024 в судовому засіданні захисник ОСОБА_1 Богуш І.М. просив провадження відносно ОСОБА_1 закрити у зв`язку із відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, оскільки до матеріалів справи не долучено копії постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 130 КУпАП, яка вступила б у законну сину, що не дає, на його думку, суду можливості перевірити кваліфікацію дій останнього та прийняти законне та обґрунтоване рішення про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності саме за ч. 2 ст. 130 КУпАП.

14.03.2024 від захисника ОСОБА_2 надійшли пояснення-заперечення, які обгрунтовані тим, що подія, яка мала місце 30.12.2023 у м. Радехів, Червоноградського району Львівської області викликана крайньою необхідністю, а саме необхідністю негайно прибути із смт. Добротвір до м. Радехів, де проживає одинока (вдова), тяжко хвора мати ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , в котрої 30.12.2023 стався гіпертонічний криз, дегенерація нервової системи, виразка. Тому її єдиний син, тобто єдина близька людина, навіть випивши пляшку пива, вирішив за будь яких обставин негайно прибути до матері і надати їй допомогу, при цьому скористався т/з свого товариша. Вказує, що до матеріалів справи не долучено копії постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3ст. 130 КУпАП, яка вступила у законну силу, що не дає, на його думку, суду можливості перевірити кваліфікацію дій останнього та прийняти законне та обґрунтоване рішення про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності саме за ч.2 ст. 130 КУпАП. Постанова Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області (справа № 446/1757/23) від 27.10.2023 оскаржується в апеляційному порядку та перебуває на розгляді у Львівському апеляційному суді. Вважає, що суб`єкт владних повноважень не мав права посилатись на постанову, інкримінуючи ОСОБА_1 адмінправопорушення за ознаками повторності. Просить суд визнати ОСОБА_1 невинуватим в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого саме ч.2 ст.130 КУпАП та закрити адміністративне провадження через недоведеність складу адміністративного правопорушення, зокрема такої складової як повторність, та враховуючи той факт, що він діяв в умовах крайньої необхідності.

Також, 14.03.2024 надійшли додаткові пояснення-заперечення, в яких захисник вказує, що суд позбавлений процесуальної можливості самостійно визначати, встановлювати фактичні обставини, норми законодавства, порушені ОСОБА_1 та відповідно самостійно кваліфікувати дії особи за відповідними нормами КУпАП. Неконкретність формулювання суті адміністративного правопорушення позбавляє особу щодо якої складено протокол, права здійснювати предметний захист та порушує її процесуальні права. Вважає, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності її вини, оскільки наявні у ньому дані не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи неспростовних презумцій факту. Долучені до матеріалів справи відомості про направлення протоколу та його отримання, як зазначено у постанові, не свідчать про відмову особи, яка притягується до адміністративної відповідальності від отримання протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки відсутні докази направлення і отримання ОСОБА_1 вказаних документів. Просить суд визнати ОСОБА_1 невинуватим в скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого саме ч.2 ст.130 КУпАП та закрити адміністративне провадження через недоведеність складу адміністративного правопорушення, зокрема такої складової як повторність та враховуючи той факт, що він діяв в умовах крайньої необхідності.

26.03.2024 судове засідання відкладено за усним клопотанням захисника Богуша І.М.

Постановою судді від 10.04.2025, 22.04.2024 судові засідання відкладено за клопотанням захисника Богуша І.М.

20.05.2024 судове засідання знято з розгляду у зв`язку із зайнятістю судді в іншому провадженні.

Постановою судді від 29.05.2024, 25.06.2024 судові засідання відкладено за клопотанням захисника Богуша І.М.

Постановою судді від 17.07.2024 судове засідання відкладено у зв`язку із неявкою ОСОБА_1 та його захисника Богуша І.М.

30.07.2024 судове засідання відкладено за клопотанням захисника у зв`язку із викликом свідків.

Також, 16.09.2024 надійшли чергові заперечення - пояснення, в яких захисник вказує, що до матеріалів справи копії постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 130 КУпАП, що вступила б у законну сину не долучено, що не дає суду можливості перевірити кваліфікацію дій останнього та прийняти законне та обґрунтоване рішення. Крім того, згідно із пояснень ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та матері правопорушника він діяв в стані крайньої необхідності, тобто після дзвінка матері про те, що їй необхідно надати медичну допомогу, слідував в аптеку у м. Радехові, Червоноградського району Львівської області при цьому за кермом була ОСОБА_3 . Працівники поліції не взяли до уваги твердження ОСОБА_3 про те, що автомобілем керувала вона і запропонували ОСОБА_1 пройти тест на стан сп`яніння. ОСОБА_1 погодився, оскільки був впевнений що не вживав алкоголю перед новим роком, однак тест з використанням приладу «Драгер 6820», показав 0,23 проміле. Разом з тим, згідно із інструкцією по експлуатації газоаналізатора «Drager Аlcotest 6820» в таблиці № 3 вказано межі допустимої погрішності газоаналізатора, парів етанолу у повітрі, що видихається в залежності від температури повітря навколишнього середовища, згідно яких даний прилад при температурі від -5С до + 15С мас погрішність у 0,05 проміле. У всіх випадках максимальний рівень вмісту алкоголю в крові у відповідності з національним законодавством не повинен перевищувати 0,50 г чистого алкоголю на літр крові або 0,25 мг на літр повітря, що видихається. Із матеріалів справи вбачається, що результат огляду ОСОБА_5 на стан алкогольного сп`яніння становить 0,23%, що не перевищує допустиму норму алкоголю, оскільки є меншою за 0,25 мг на літр повітря, як вказано в п. 6 ст. 8 Конвенції. Просить суд провадження у справі закрити на п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

16.09.2024 в судовому засіданні ОСОБА_1 просив провадження відносно нього закрити через недоведеність складу адміністративного правопорушення.

16.09.2024 захисник ОСОБА_1 - Богуш І.М. просив провадження відносно ОСОБА_1 закрити через недоведеність складу адміністративного правопорушення, зокрема такої складової як повторність та враховуючи той факт, що результат огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння становить 0.23%, що не перевищує допустиму норму алкоголю, оскільки є меншою за 0,25 мг на літр повітря.

В судовому засіданні допитана за клопотанням захисника Богуша І.М. свідок ОСОБА_3 показала, що вона являється співмешканкою ОСОБА_1 з яким вони проживають в смт. Добротвір.

30.12.2023 від матері ОСОБА_1 надійшов телефонний дзвінок, в якому вона повідомила, що їй погано. Вона разом із ОСОБА_1 сіли в транспортний засіб марки «BMW 525» д.н.з. НОМЕР_2 та попрямували із смт. Добротвір, Червоноградського району Львівської області в м. Радехів, Червоноградського району Львівської області; вказує, що на той момент транспортним засобом керував ОСОБА_1 . Після приїзду в м. Радехів, Червоноградського району Львівської області у матері ОСОБА_1 був високий тиск, після чого вона разом із останнім сіли в транспортний засіб під її керуванням та попрямували в аптеку для того, щоб купити лікарські препарати для зниження тиску. По дорозі до аптеки були зупинені працівниками поліції.

В судове засідання свідок ОСОБА_4 не з`явилась, її явка в судове засідання 16.09.2024 зі сторони захисту не забезпечена. Однак, саме стороною захисту заявлено клопотання про виклик свідка, явку якого зобов`язалися забезпечити самостійно (згідно розписки ОСОБА_1 від 30.07.2024, останній отримав судову повістку про виклик до суду на 16.09.2024 на 13.00 год. та зобов`язувався таку передати ОСОБА_4 ).

З`ясувавши дійсні обставини справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , захисника, свідка, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суддя встановив наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з положеннями ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218-221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи органів внутрішніх справ, тобто органи Національної поліції (стаття 130 КУпАП).

Відповідно до положень ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадській організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі змісту ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, вчинене повторно протягом року.

Положеннями ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, особи, які рухаються в кріслах колісних, велосипедисти, погоничі тварин.

З цього слідує, що ОСОБА_1 30.12.2023 о 15 год. 35 хв. в м. Радехів, по вул. Шевченка, 64, Червоноградського району Львівської області, керував автомобілем марки «BMW 525» д.н.з. НОМЕР_2 та являвся учасником дорожнього руху, а тому на нього, в частині прав та обов`язків поширюється дія вказаного закону та актів законодавства України, що видаються відповідно до нього.

З даних протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №666192 від 30.12.2023 складеного поліцейським СРПП Відділення поліції №1 Червоноградського РВП ГУНП у Львівській області Гурським В.І. вбачається, що ОСОБА_1 , який згідно постанови Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 27.10.2023 притягався до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 130 КУпАП 30.12.2023 о 15 год. 35 хв. в м. Радехів, по вул. Шевченка, 64, Червоноградського району Львівської області, керував автомобілем марки «BMW 525» д.н.з. НОМЕР_2 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки за допомогою алкотестера «Драгер 6820», результат огляду 0,23 % - проба позитивна, чим порушив п.2.9 «А» ПДР України та своїми діями вчинив правопорушення, передбачене ч.2 ст. 130 КУпАП (а.с.1).

З результату тесту на алкоголь «Драгер» видно, що ОСОБА_1 на момент огляду перебував в стані алкогольного сп`яніння (0,23%) (а.с.4).

З оглянутого в ході розгляду справи відеозапису відеореєстратора та нагрудної камери поліцейського вбачається, що працівниками поліції було зупинено автомобіль марки «BMW 525» д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 в останнього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння та запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та за допомогою приладу «Драгер». Результат огляду 0,23% проміле з результатом ОСОБА_1 погодився, проїхати в медичний заклад відмовився. Покликання про те, що він не керував т/з на відеозаписі відсутні (а.с.2).

Згідно п. 2.9а ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до пункту 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У відповідності до ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Водночас, процедура проведення, проходження та направлення водіїв транспортних засобів на огляд, зокрема щодо стану алкогольного сп`яніння визначена:

-Інструкцією "Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 № 1452/735 (далі по тексту Інструкція);

- Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. N 1103 (далі по тексту Порядок).

Так, згідно з п.2 Розділу І Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Відповідно до п.6 Розділу ІІ Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

У ході досліджених доказів суддя встановив, що ОСОБА_1 пройшов запропонований поліцейським огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки з використанням технічного засобу «Драгер». За результатами тесту встановлено показник алкоголю 0,23% проміле.

Крім того, факт вчинення ОСОБА_1 даного правопорушення, підтверджується також:

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використання спеціальних технічних засобів, відповідно до якого огляд проведений у зв`язку з виявленими ознаками, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. Результат огляду на стан сп`яніння 0,23 % (проба позитивна) (а.с.3);

- направленням ОСОБА_1 на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції від 30.12.2023, з якого видно, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду в КНП «Радехівська ЦРЛ» (а.с.5);

- інформацією з довідок поліцейського СРПП Відділення поліції №1 Червоноградського РВП ГУНП у Львівській області В.Гурського від 30.12.2023 про те, що ОСОБА_1 під час складання адміністративних матеріалів керував транспортним засобом «BMW 525» н.з. НОМЕР_2 , який належить гр. ОСОБА_6 ; протягом року до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 130 КУпАП притягався Кам`янка-Бузьким районним судом Львівської області, посвідчення водія не отримував (а.с.6-8);

- інформацією з довідки поліцейського СРПП Відділення поліції №1 Червоноградського РВП ГУНП у Львівській області В.Гурського від 18.01.2024 про те, що ОСОБА_1 у приватній власності транспортних засобів немає (а.с.24);

- копією постанови Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 27.10.2023, яка набрала законної сили 07.11.2023, згідно якої ОСОБА_1 27.10.2023 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 130 КУпАП, ч. 5 ст. 126 КУпАП. (а.с.22-23).

- витягом адмінпрактики, згідно якого ОСОБА_7 - 27.10.2023 притягався до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 130 КУпАП, ч. 5 ст. 126 КУпАП Кам`янка-Бузьким районним судом Львівської області (а.с.20);

- відомостями, що містяться в рапорті поліцейського СРПП Відділення поліції №1 Червоноградського РВП ГУНП у Львівській області В.Гурського від 30.12.2023, з яких вбачається, що в ході патрулювання було помічено автомобіль «BMW 525» н.з. НОМЕР_2 водій якого був причетний до адміністративного правопорушення, а тому даний автомобіль було зупинено. При спілкуванні з водієм ОСОБА_1 у нього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння. а саме: порушення мови, виражене тремтіння пальців рук та поведінка, що не відповідає обстановці. На що водієві було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою алкотестера «Драгер», на що останній погодився, результат огляду становив 0,23 % проміле алкоголю. Також ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд в найближчому медичному закладі, на що останній відмовився, оскільки з результатом тесту був згідний. В подальшому на водія ОСОБА_1 було складено адміністративний протокол за ч. 2 ст. 130 КУпАП. Громадянина ОСОБА_1 було відсторонено від керування транспортним засобом (а.с.9).

Зазначені вище докази винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП є такими, що доповнюють одне одного, є повними, безсумнівними, належними та допустимими, оскільки у відповідності до ст. ст. 251, 252 КУпАП, прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у справі про адміністративне правопорушення, а також є такими, що зібрані в порядку, встановленому законом.

Щодо тверджень захисника Богуша М.І. про те, що ОСОБА_1 діяв в стані крайньої необхідності, суддя зазначає наступне.

Відповідно до п. 4 ч. 1ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: вчинення дії особою в стані крайньої необхідності.

Стаття 18 КУпАП передбачає, що не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 21 грудня 2018 року в справі № 686/5225/17, у разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.

Однією з найважливіших умов правомірності акту крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто, засобами не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте, визначальним має бути об`єктивний критерій.

Обов`язковими ознаками крайньої необхідності є вчинення дії: 1) з метою усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, 2) якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами, 3) якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Під час розгляду справи, ОСОБА_1 зазначив, що була загроза для життя і здоров`я його матері в якої був гіпертонічний криз, яка проживає в м. Радехів та потребувала медичної допомоги; тому він, знаючи про те, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння, сів за кермо та поїхав із смт. Добротвір до м. Радехів, щоб завести маму до лікарні. Також, ОСОБА_1 не міг пояснити, чому мама, яка проживає в м. Радехів і саме в м. Радехові знаходиться лікарня, не викликала швидку допомогу, а чекала саме його, який їхав із смт. Добротвір ( відстань від смт. Добротвір до м. Радехів становить 20 км).

У матеріалах справи відсутні будь-які докази в розумінні вимог ст. 251 КУпАП, які б доводили, що керування ОСОБА_1 автомобілем у стані алкогольного сп`яніння 0,23 проміле є виправданим та терміновим у даному конкретному випадку, зважаючи на значну небезпеку та загрозу для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху.

Суддя піддає очевидному сумніву згадані доводи захисту на необхідність терміново завезти маму ОСОБА_1 до лікарні у стані алкогольного сп`яніння, адже жодних доказів щодо хвороби матері - 30.12.2023 суду не надано. Подана, захисником ОСОБА_2 виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 3171 не береться до уваги, оскільки згідно такої - ОСОБА_4 перебувала на стаціонарному лікуванні із 30.10.2023 по 06.11.2023, а правопорушення вчинено 30.12.2023.

Таким чином, наявність стану крайньої необхідності ОСОБА_1 та його захисником не доведена.

Посилання ОСОБА_1 та його захисника Богуша І.М. на відсутність кваліфікуючої ознаки «повторність» спростовується матеріалами справи. Зокрема, до матеріалів справи долучено копію постанови Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 27.10.2023, яка постановою Львівського апеляційного суду Львівської області від 16.08.2024 залишена без змін, згідно якої ОСОБА_1 за події, які мали місце 27.07.2023 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 с. 130 КУпАП, ч. 5 ст. 126 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 51 000,00 гривень з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на десять років. Покликання захисника на те, що така постанова від 27.10.2023 не набрала законної сили, судом також не береться до уваги, оскільки впродовж розгляду справи, суду не надано доказів, що така скасована. Крім того, станом на 30.12.2023 на час складання протоколу працівниками поліції відносно ОСОБА_1 така постанова від 27.10.2023 була внесена в базу даних «APMOP», як постанова, яка набрала законної сили.

Щодо покликань сторони захисту на те, що в матеріалах справи відсутні докази направлення і отримання ОСОБА_1 протоколу, то суд такі доводи не приймає до уваги, оскільки як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення ААД 666192 від 30.12.2023 ОСОБА_1 ознайомився із протоколом про адміністративне правопорушення та отримав його копію, про що засвідчив своїм підписом у відповідній графі. Крім того, згідно рапорту поліцейського СРПП ВнП №1 Червоноградського РВП ГУНП у Львівській області В.Гурського, із протоколом про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 був ознайомлений.

Щодо показань свідка ОСОБА_3 про те, що 30.12.2023 під час зупинки працівниками поліції їх т/з саме вона керувала т/з, а також те, що ОСОБА_1 30.12.2023 не вживав алкоголю, то такі суд до уваги не бере, оскільки такі різняться із показаннями ОСОБА_1 , які були надані в залі судових засідань та суперечать письмовим поясненням-запереченням захисника ОСОБА_2 . При цьому суд зазначає, що під час судового розгляду ОСОБА_1 не заперечував факту вживання алкогольних напоїв, а саме алкогольного пива і не заперечував факту керування. В цьому контексті суд критично ставиться до показів свідка наданих у судовому засіданні. На думку суду, такі пояснення свідка свідчать про намагання уникнути відповідальності за скоєне ОСОБА_1 ..

Твердження захисника про те, що результат 0,23 ‰ не є станом алкогольного сп`яніння відповідно до норм міжнародного права, зокрема Віденської конвенцію про дорожній рух, яка з урахуванням Конституції України, Закону України «Про міжнародні договори України» має пріоритет над нормами національного права, не спростовують зазначеного висновку судді з огляду на таке.

Стаття 8 Конвенції про дорожній рух (Відень, 8 листопада 1968 року) з доповненнями, внесеними Європейською угодою від 1 травня 1971 року, містить норму, згідно з якою в національному законодавстві повинні бути передбачені спеціальні положення, що стосуються керування транспортними засобами під дією алкоголю, а також допустимий законом рівень вмісту алкоголю у крові, а у відповідних випадках - в повітрі, що видихається, перевищення якого є несумісним із керуванням транспортним засобом. У всіх випадках максимальний рівень вмісту алкоголю у крові відповідно до національного законодавства не повинен перевищувати 0,50 г чистого алкоголю на літр крові чи 0,25 мг на літр повітря, що видихається.

Проте, зазначена норма вказаної Конвенції за суттю є рекомендаційною та не встановлює мінімального рівня алкоголю у крові або у повітрі, що видихається водієм, а навпаки, встановлює його максимальний рівень, за яким, на думку авторів Конвенції, настає алкогольне сп`яніння. При цьому Конвенція не забороняє національним органам влади встановлювати інші показники рівня алкоголю, менші ніж 0,25 ‰ у повітрі. Зокрема, в Україні встановлено мінімальний показник рівня алкоголю у крові - 0,2 ‰.

Таким чином, зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП - керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння вчинене повторно протягом року.

Санкцією ч. 2 ст. 130 КУпАП передбачено накладення штрафу на водіїв у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого або адміністративний арешт на строк десять діб з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого і на інших осіб - накладення штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого або адміністративний арешт на строк десять діб з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

В той же час, законодавцем не передбачено іншої правової підстави для незастосування стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами у випадках, коли особа на час вчинення адміністративного правопорушення не отримала посвідчення водія на право керування транспортними засобами.

Відповідно ч. 1 ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, а згідно з положенням ст. 9 Конституції України, ст. 19 ЗУ Про міжнародні договори України та ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1), а завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245).

Аналізуючи положення міжнародних актів, Конституційний Суд України у п. 3.4 і 3.6 свого рішення від 11 жовтня 2011 року (справа № 10-рп/2011) наголосив, що не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям правопорушення, а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним. У цьому рішенні Суд поширив певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

З урахуванням наведеного суд звертає увагу на позицію висловлену у постановах Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у справах №753/18479/16-к від 22.05.2018, №171/869/21 від 21.06.2022, в яких колегія суддів дійшла висновку, що рівними перед законом у частині призначення покарання та реалізації своїх прав будуть як особи, які на час вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 286-1 КК України, мали право на керування транспортним засобом, так і особи, які його не мали.

Тому та обставина, що обвинувачений вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 286-1 КК України, не маючи права на керування транспортними засобами, не є перешкодою для застосування до нього обов`язкового додаткового покарання у виді позбавлення права на керування транспортними засобами, оскільки після відбуття основного покарання останній може мати змогу набути відповідне право, отримавши посвідчення водія.

Статтею 24 Конституції України передбачено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

З урахуванням зазначеного, рівними перед законом, в частині накладення стягнення та реалізації своїх прав, будуть як особи, які на час вчинення зазначеного адміністративного правопорушення офіційно не отримали посвідчення водія на право керування транспортними засобами, так і особи, які отримали таке посвідчення.

Позбавляючи права мати посвідчення водія на право керування транспортними засобами як офіційного документу, що підтверджує спеціальний статус його власника, а саме права керувати транспортними засобами навіть у випадках, коли особа на час вчинення адміністративного правопорушення офіційно не отримала посвідчення водія, однак здійснювала керування транспортним засобом, законодавець таким чином позбавляє особу можливості реалізації такого права у законний спосіб на певний строк у подальшому, що, в даному випадку, узгоджується з положеннями ст. 33, ч. 2 ст. 130 КУпАП.

При накладенні адміністративного стягнення, суд бере до уваги характер та обставини вчиненого правопорушення, дані про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, зокрема те, що ОСОБА_1 вдруге протягом року притягується до адміністративної відповідальності, призначене йому адміністративне стягнення не запобігло вчиненню ним повторно правопорушення, не виправдало мети адміністративного стягнення як міри відповідальності, а тому ОСОБА_1 необхідно піддати адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки, без оплатного вилучення транспортного засобу, оскільки транспортного засобу ОСОБА_1 у своїй власності немає.

Таке покарання за своїм видом та мірою відповідає завданню та меті накладення адміністративного стягнення і є необхідним й достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особам.

Відповідно до ч. 1 ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення, розмір якого згідно з положеннями ст.4 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 № 3674-VI, становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На підставі ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. ст. 9, 23, 33, 34, 40-1, ст. 130 КУпАП та керуючись ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283-285, 294 КУпАП, -

постановив:

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП та застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2000 (двох тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 34 000 (тридцять чотири тисячі) грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки, без оплатного вилучення транспортного засобу.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених ст. 300-1 КУпАП, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений ч. 1 ст. 307 КУпАП, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом та відповідно до вимог ст. 308 цього Кодексу з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу.

Постанова може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців, що обчислюється з наступного дня після набрання постановою законної сили.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Львівського апеляційного суду через Радехівський районний суд Львівської області прокурором у випадках, передбачених ч.5ст. 7 КУпАП, особою, щодо якої її винесено.

СуддяО. Патинок