ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.09.2024 Справа №607/17832/24 Провадження №3/607/7663/2024

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Кунцьо С.В., розглянувши матеріали, які надійшли від ВП №4 (м. Збараж) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українку, громадянку України, працюючу у ТзОВ «Вінісан», одруженої, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, жительки АДРЕСА_1 ,

за ч. 2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №980300 від 09.08.2024, громадянка ОСОБА_1 , яка протягом року притягувалася до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП, 08 серпня 2024 року близько 16.00 год. перебуваючи за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 , на спільному подвір`ї, вчинила домашнє насильство психологічного характеру відносно свекрухи ОСОБА_2 , а саме ображала її нецензурною лайкою, погрожувала фізичною розправою, чим могла заподіяти шкоду її психологічному здоров`ю. Таким чином ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення передбачене ч.2 ст.173-2 КУпАП.

У судовому засіданні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП не визнала, та суду пояснила, що у неї із свекрухою постійно виникають конфліктні ситуації на побутовому підґрунті, та вони проживають на одному подвір`ї на якому знаходиться два будинки, в одному із них живе свекруха а в іншому вона з дітьми. 08 серпня 2024 року вона косила газонокосаркою траву, поза подвір`ям. Раптом до неї підбігла свекруха і вирвала дріт газонокосарки із розетки та почала кричати що це її територія та це її косарка, в результаті чого виник словесний конфлікт, при цьому зауважила, що вона ОСОБА_2 не погрожувала. В подальшому вона викликала працівників поліції, які склали відносно неї протокол. Також, як доказ своєї невинуватості долучила до матеріалів справи аудіовізуальний диск на якому містяться фрагменти відео у день коли відбулася конфліктна ситуація із ОСОБА_2 .

Потерпіла ОСОБА_2 в судовому засідання підтвердила те, що між нею та невісткою ОСОБА_1 08.08.2024 відбувся побутовий конфлікт, оскільки вона вважала, що косити траву на території де це робила остання не було необхідності. В ході конфлікту вони ображали одне одного, при цьому факту погрози із сторони невістки ОСОБА_2 вона не підтвердила.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.278 Кодексу України про адміністративні правопорушення, під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення суддя повинен перевірити чи правильно складений протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 251 КУПАП доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 173-2 КУпАП передбачено відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона ст. 173 - 2 КУпАП передбачає наслідки насильства, а саме, наявність чи відсутність шкоди фізичному чи психічному здоров`ю потерпілого, яка могла бути чи була завдана.

Суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Тобто, вчинення насильства в сім`ї, характеризується наміром, коли особа усвідомлює протиправність своїх дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, передбачає порушення охоронюваних законом прав потерпілого наслідком чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, бажає цього або свідомо допускає настання таких наслідків.

Протиправні дії за статтею 173-2 КУпАП можуть мати характер фізичного, психологічного чи економічного насильства.

В протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАВ №980300 від 08.08 2024 зазначено, що ОСОБА_1 здійснила психологічне насильство відносно своєї свекрухи ОСОБА_2 , оскільки ображала її нецензурною лайкою, погрожувала фізичною розправою, відтак ОСОБА_1 інкримінується вчинення домашнього насильства з психологічним напрямком.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та потерпілої, вважаю за необхідне зробити висновок, що наведене указує на відсутність обов`язкової ознаки об`єктивної сторони складу правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП, адже з усіх проаналізованих матеріалів суд не вбачає прямого умислу ОСОБА_1 на завдання потерпілій дій які б потягли в подальшому шкоду її психологічному здоров`ю.

Крім того суд, вважає за необхідне зазначити, що на особу уповноважену складати протокол про адміністративне правопорушення, окрім інших, покладається обов`язок довести причинно наслідковий зв`язок між діями, що учинені особою та наслідками, що настали.

Саме по собі висловлювання «словесні образи» (вживання нецензурної лайки)», як про це зазначено у протоколі, на адресу осіб, із числа передбачених ст.3 Закону № 2229-VIII, автоматично не утворює собою складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, позаяк, ці дії неминуче мають потягнути за собою наслідки, а саме: завдання чи можливість завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

У даному випадку наявність наслідків дій ОСОБА_1 у виді спричинення шкоди психічному здоров`ю ОСОБА_2 , хоча й відображені у протоколі про адміністративне правопорушення, втім, їх зміст не розкрито, а тим більше не доведено за стандартом поза розумним сумнівом, а відтак, ці доводи грунтуються на припущеннях, що прямо суперечить ст. 62 Конституції України.

Згідно п.14 ч.1 ст.1 цього Закону, психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Інакше кажучи, з фабули протоколу не простежується факт того, що конфліктна ситуація викликала у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинила емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Як вбачається із наданих у судовому засіданні пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, між нею та її свекрухою ОСОБА_2 на протязі тривалого часу виникають конфлікти на побутовому підґрунті, що не було і винятком 08.08.2024, про що також стверджувала у судовому засіданні потерпіла.

В свою чергу суд вважає, що домашнє насильство важливо відрізняти від конфліктних стосунків. Оскільки конфлікт це особливий вид взаємодії, в основі якого лежать протилежні і несумісні цілі, інтереси, типи поведінки людей та соціальних груп, які супроводжуються негативними психологічними проявами; зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що призводить до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями.

Крім цього слід зазначити, що погроза вид психологічного насильства; залякування, обіцянка заподіяти кому-небудь шкоду.

Відтак людина, що чинить домашнє насильство, діє умисно, з наміром заподіяти шкоду потерпілому, порушивши його права й свободи, тоді як ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію, несумісну з інтересами іншої сторони, зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій це конфлікт.

Таким чином, словесні образи під час сварки, про які йдеться у протоколі про адміністративне правопорушення, не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення лише у тому випадку, коли такі спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

В даному випадку у даній справі дійсним є лише факт того, що атмосфера взаєморозуміння між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відсутня. Мав місце конфлікт, та беручи до уваги вищевикладене не кожен конфлікт є домашнім насильством у розумінні норм Закону. Більше того суд звертає увагу на відео, що долучене особою, яка притягається до адміністративної відповідальності до матеріалів справи, оглянувши яке суд не вбачає конфліктної ситуації між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а на ньому міститься лише словесна перепалка під час якої розмова відбувалась на підвищених тонах.

Крім цього суд зауважує, що у протоколі вказано про те, що ОСОБА_1 погрожувала потерпілій фізичною розправою, що спростовується показами самої ОСОБА_2 наданими у судовому засіданні, яка не підтвердила вказаного факту. Також даний факт не підтверджується письмовими матеріалами справи та оглянутим відеозаписом подій, що мали місце 08.08.2024.

За вказаних обставин судом встановлено, що докази вини ОСОБА_1 у вчиненні ним домашнього насильства, не є переконливими і достатніми та не відповідають фактичним обставинам справи. Зокрема, судом не встановлено жодного прямого доказу, на підставі якого суд міг би беззаперечно встановити, що ОСОБА_1 вчинила правопорушення, передбачене ч. 2 ст 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, при цьому судом враховуються положення ст. 62 Конституції України, у відповідності до якої обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь

У відповідності до вимог ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Аналізуючи вищенаведене, суд приходить до переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, а тому вважає, що провадження в адміністративній справі стосовно неї слід закрити за відсутністю в її діях складу інкримінованого адміністративного правопорушення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 173-2, 247, 280, 283, 284 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП закрити, у зв`язку з відсутністю в її діях складу інкримінованого адміністративного правопорушення.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд.

Головуючий суддяС. В. Кунцьо