КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2024 року

м. Київ

провадження № 33/824/2730/2024

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Євграфової Є. П.,

за участі ОСОБА_1 , захисника-адвоката Александрова Д. О.,

розглянув справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Александрова Дмитра Олександровича, в інтересах ОСОБА_1 ,

на постанову Вишгородського районного суду Київської області

від 18 квітня 2024 року

в складі судді Дьоміної О. П.

у справі № 363/117/24 Вишгородського районного суду Київської області

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП

громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

В С Т А Н О В И В :

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 18 квітня 2024 року ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 , судовий збір у розмірі 605 грн 60 коп. на користь держави.

Не погоджуючись з постановою суду, захисник-адвокат Александров Д. О., діючий в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, провадження закрити у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Апелянт вважає, що справа була розглянута поверхнево, без врахування фактичних обставин по справі, протокол про адміністративне правопорушення складений з порушенням та не відповідає обставинам справи. Зазначає, що судом першої інстанції не було проаналізовано наявні у справі докази, а його висновок про доведеність вини ОСОБА_1 є необґрунтований.

Вказував, що ОСОБА_1 дійсно спочатку відмовився від проходження огляду на виявлення стану сп`яніння, оскільки співробітники поліції йому пояснили, що можна пройти такий огляд і самостійно. Однак, згодом, після спілкування із свідком ОСОБА_2 , він погодився пройти такий огляд у медичному закладі, на що працівники поліції йому відмовили, і сказали, що лише після складення протоколу вони складуть направлення та доставлять його в лікарню для проведення відповідного огляду або він туди поїде самостійно, однак цього співробітниками поліції вчинено не було.

Дослідивши матеріали адміністративного провадження та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , захисника-адвоката Александрова Д. О., суд апеляційної інстанції приходить до наступних висновків.

За змістом ст. ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП, при розгляді справи про адміністративні правопорушення має бути забезпечено всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи, підлягають для з`ясування питання про те, чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа в його вчинені, рішення приймається на підставі доказів, долучених у суді і оцінених суддею за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України місцевий суд виходив з доведеності його вини.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №017862 від 03.01.2024 року слідує, що 03.01.2024 року о 17 год. 30 хв. в м. Вишгороді по вул. Набережна, водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки MERCEDES, д/н НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, порушення координації рухів). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна ( умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Окремим видом адміністративних правопорушень (проступків) є правопорушення на транспорті, в тому числі порушення, вчиненні під час дорожнього руху.

Пунктом 2.5 Правил дорожнього руху (далі Правила) визначено обов`язок водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Підстави та порядок виявлення у водіїв транспортних засобів, в тому числі алкогольного сп`яніння, передбачені ст. 266 КУпАП та Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 (далі Інструкція).

Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення (ст. 266 КУпАП).

Відповідно до п. п. 2, 4, 7 Розділу І Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно п. 6 Інструкції, огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування Міністерством охорони здоров`я та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). Для визначення у водія стану наркотичного сп`яніння обов`язкове проведення лабораторних досліджень, що визначено у п. 7 розділу III Інструкції.

Відповідно до розділу ІІІ «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису», затвердженої наказом МВС України від 18 грудня 2018 року №1026, відеореєстратор може бути встановлений усередині салону службового транспортного засобу та/або зовні для максимальної фіксації навколишньої обстановки та/або внутрішньої частини салону в спосіб, що не заважає огляду водія. Включення відеореєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозапис ведеться безперервно до її завершення, при цьому в процесі включення відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Залежно від наявних режимів відеореєстратора та освітлення відеозапис здійснюється у відповідному режимі денної або нічної зйомки.

Відповідно до п.5 розділу ІІ та п.п.1,2 п.1 розділу VІІ вказаної Інструкції, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Підпунктами 1, 2 п.1 розділу VI вказаної інструкції визначено, що під час виконання своїх повноважень поліцейським забороняються, зокрема, самовільне видалення відеозаписів з носіїв відеозапису, заміна цих носіїв, зміна їх системної дати та часу; примусове виключення відеореєстраторів, у тому числі на вимогу сторонніх осіб.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази керування ОСОБА_1 транспортним засобом та факт його зупинки працівниками поліції. Не містять такі докази і відеозапис із нагрудної камери співробітників поліції, тривалість запису складає 1 хв. 47 секунд. З відеозапису вбачається, що запис здійснюється 03 січня 2024 року о 18.49, при цьому працівником поліції озвучено про час 18.40. Час складання протоколу, зазначений у протоколі про адміністравне правопорушення - 19.02. Водночас час скоєння порушення заначений у протоколі - 17.30. Як слідує із пояснень співробітників поліції ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , наданих в суді першої інстанції, що відеозапис здійснювався приблизно 1 годину. Утім, чому суду не надано повного запису пояснити не змогли, посилаючись на відділ, який займається підготовкою справ для направлення до суду.

Листом Вишгородського районного суду Київської області від 01 квітня 2024 року було витребувано у Вишгородського РУП ГУНП в Київській області повний відеозапис події, яка відбулась 03 січня 2024 року, за результатами якої складено протокол відносно ОСОБА_1 , за ч.1 ст. 130 КУпАП, в строк до 15 квітня 2024 року. Однак вказана вимога суду правоохоронними органами виконана не була.

Так, з пояснень ОСОБА_1 слідує, що він 03 січня 2024 року дійсно керував автомобілем MERCEDES, д/н НОМЕР_1 , зупинився на узбіччі для ремонту колеса, через деякий час, приблизно 20-30 хв. до нього під`їхала група швидкого реагування, яка в свою чергу викликала працівників поліції, які прибувши до місця зупиненого транспортного засобу запропонували йому, ОСОБА_1 , пройти огляд на алкоголь на місці паркування на приладі Драгер, або пройти в лікарні, або відмовитись від огляду та в подальшому пройти огляд самостійно. Враховуючи те, що він цілий день був за кермом та не вживав спиртні напої, ОСОБА_1 , дійсно в присутності двох свідків, відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, не розуміючі наслідків такої відмови. Проте після такого, але до початку складення протоколу, попросив працівників поліції відвезти його до закладу охорони здоров`я для проходження огляду, на що останні йому пояснили, що нададуть направлення та доставлять ОСОБА_1 до лікарні або він туди поїде самостійно після складання протоколу. Однак, після складання протоколу направлення йому так і не було видано, а ОСОБА_2 , якому було передано керування автомобілем, відвіз ОСОБА_1 до лікарні. Однак, в лікарні проводити огляд без направлення відмовились. Повернувшись в лікарню з відділку поліції, куди вони їздили за направленням, ОСОБА_1 , в порядку самозвернення, здав біоматеріал (кров) на алкоголь о 23-35 год. На підставі направлення КНП «Вишгородська ЦРЛ» Київське обласне бюро СМЕ провело дослідження крові на вміст етилового спирту. Згідно висновку експертного дослідження № 5 в крові ОСОБА_1 метиловий, етиленовий, пропіловий, бутиловий, аміловий спирти не виявлені.

Аналогічні пояснення надав і допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_2 .

На відеозаписі, що наявний у матеріалах справи й триває 1 хв 47 сек., вбачається зафіксований знерухомлений (припаркований) на узбіччі (у напряму протилежному руху у смузі) автомобіль MERCEDES, д/н НОМЕР_1 , що вкритий снігом. Водночас ОСОБА_1 перебуває на біля двох інших автомобілів (свідків) та службового автомобіля працівників поліції, що знаходяться на проїжджій частині автомобільної дороги за напрямом руху.

Відео не містить запису перебування ОСОБА_1 за кермом належного йому транспортного засобу у знерухомленому стані, керування таким транспортним засобом, а також запису зупинки транспортного засобу працівниками поліції.

У наданих в суді першої інстанції поясненнях працівниками поліції повідомлено, що вони під`їхали на місце за повідомленням групи швидкого реагування. Утім, рапорт про такі події у матеріалах адміністративного провадження відсутній, як і будь які докази того, що «група швидкого реагування» зупиняла автомобіль MERCEDES, д/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 .

Отже працівники поліції, що складали протокол про адміністративне правопорушення, щодо ОСОБА_1 , автомобіль під його керуванням не зупиняли, доказів такої зупинки автомобіля іншим підрозділами до матеріалів адміністративного провадження не долучено.

Наявний відеозапис, що здійснений 03 січня 2024 року о 18 год 49 хв, й фіксує відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, не є належним доказом керування транспортним засобом ОСОБА_1 о 17 год 30 хв, про що йдеться у протоколі про адміністративне правопорушення.

Будь яких інших доказів на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом MERCEDES, д/н НОМЕР_1 матеріали справи не містять.

Відповідно до статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», «Кобець проти України», «Ірландія проти Сполученого Королівства» та ін.). Обов`язок доведення вини «поза розумним сумнівом» лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь підсудного. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Деталі обвинувачення мають дуже суттєве значення, а його неконкретність розглядається ЄСПЛ як порушення права на захист (Справа «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року).

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) статті 368-2 КК України зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «indubioproreo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

У мотивувальної частини Рішення від 22 грудня 2010 р. № 23-рп/2010 Конституційний Суд України зазначив, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4).

Отже презумпція невинуватості, крім кримінального процесу, підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення та означає, що всі сумніви стосовно події порушення та винуватості особи, яка притягується до відповідальності, тлумачяться на її користь; недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У справі «Barbera, Messeguand Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Одночасно сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. The United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

Якість складання протоколу є дуже важливою стадією оформлення справи про адміністративне правопорушення, й фактично є «обвинуваченням» держави щодо особи, що потребує належного до цього ставлення.

Склад правопорушення - це наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням, то відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу загалом.

Виходячи зі змісту положень ст. 130 КУпАП слід зробити висновок, що об`єктивну сторону правопорушення складає саме керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Наведеного вище суд першої інстанції не врахував, не дотримався вимог статей 245, 252, 280 КУпАП, не встановив всі фактичні обставини справи та всі обов`язкові ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а тому дійшов помилкового висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на обставини, встановлені під час апеляційного перегляду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга є обґрунтованою, у зв`язку з чим підлягає задоволенню, а постанова судді Вишгородського районного суду Київської області від 18 квітня 2024 року підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294КУпАП, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну адвоката Александрова Дмитра Олександровича, в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Вишгородського районного суду Київської області від 18 квітня 2024 року скасувати.

Провадження у справі закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП України у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Є. П. Євграфова