Справа № 309/4908/23
Провадження № 3/309/405/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2024 року м. Хуст

Суддя Хустського районного суду Закарпатської області Орос Я.В., за участю секретаря судового засідання ОСОБА_1 , адвоката Вернидуба Д.В. розглянувши матеріали, які надійшли з Хустського РУП Головного управління Національної поліції України в Закарпатські області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , не працюючого, раніше до адміністративної відповідальності не притягався,

за ст. 130 ч. 1 Кодексу України про Адміністративні Правопорушення

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 30.09.2023 року о 10 год. 45 хв. на 120-му кілометрі автодороги Долина - Хуст керував автомобілем «Тойота Авалон» д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння , а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження тесту на алкотестері «Драгер» та в медичному закладі на визначення ступеню алкогольного сп`яніння категорично відмовився. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п. 2.5 ПДР і вчинив правопорушення, передбачене ст.130 ч.1 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_2 не з`явився, про місце і час розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом надіслання рекомендованого листа з повідомленням за місцем його проживання. На адресу суду повернулися рекомендовані листи з повідомленням з відміткою працівника пошти «за закінченням терміну зберігання». В судовому засіданні адвокат Вернидуб Д.В. суду ствердив, що ОСОБА_2 проходить службу в ЗСУ однак доказів цьому не подав.

В судовому засіданні адвокат Вернидуб Д.В. просив суд закрити провадження у даній справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Суду ствердив, що протокол про адміністративне правопорушення в графі прізвище особи вказано «МНАЦАКННЯН», в супровідному листі ГУНП в Закарпатській області від 26.02.2024року за №532/106/28/4-2024 на адресу суду направлені матеріали відносно «МНАЦАКНЯНА» (двічі зазначено в листі дане прізвище), в Рапорті поліцейського старшого інспектора СРПП Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області Максима Бережника від 26.02.2024 року також вказано прізвище «МНАЦАКНЯН».

Отже, в протоколі про адміністративне правопорушення та в доданих до нього документах замість вірного прізвища « ОСОБА_3 » вказано «МНАЦАКННЯН», «МНАЦАКНЯН», що позбавляє можливості притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за вказаним протоколом, оскільки він складений з порушенням ст.256 КУПАП.

Крім того, Постановою Хустського районного суду Закарпатської області від 09.10.2023 року в справі №309/4908/23 вказаний протокол про адміністративне правопорушення повернуто Хустському РУП ГУНП в Закарпатській області для належного дооформлення (суддя Піцур Я.Я.).

При повторному надходженні до суду адміністративної справи до суду недоліки не усунуто.

Тому Постановою Хустського районного суду Закарпатської області від 17.01.2024 року в справі №309/4908/23 вказаний протокол про адміністративне правопорушення повторно повернуто Хустському РУП ГУНП в Закарпатській області для належного дооформлення (суддя Волощук О.Я.).

Суд констатував, що Хустським РУП ГУНП в Закарпатській області не було проведено достатніх дій на виконання вимог постанови суду від 09.10.2023 року, протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №045219 від 30.09.2023 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП складено з грубим порушенням вимог КУпАП.

Дані обставини унеможливлюють прийняття рішення по справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 за ч.1 ст. 130 КУпАП.

За змістом частини першої статті 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

Всупереч цьому, в протоколі не вказано місце скоєння правопорушення, що унеможливлює встановлення вказаних обставин судом через відсутність повноважень у суду на збирання додаткових доказів на підтвердження вини особи.

Наявність Рапорту поліцейського старшого інспектора СРПП Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області Максима Бережника від 26.02.2024 року не усуває вказаних порушень, адже нормою ст.256 КУПАП визначено, що саме в протоколі про адміністративне правопорушення повинно бути вказано місце скоєння правопорушення.

Крім того, наявний в матеріалах відеозапис з нагрудної камери поліцейського не містить фіксації факту керування автомобілем саме ОСОБА_2 , причин зупинки автомобіля, повідомлення про ознаки алкогольного сп`яніння тощо.

На вимогу суду за результатами задоволення клопотання сторони захисту ГУПН в Закарпатській області повідомило суд про відсутність інших відеодоказів крім тих, що наявні в справі.

Разом з тим, відповідно до ст. 31 Закону України Про Національну поліцію, поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

При цьому, ч. 2 ст. 266 КУпАП визначено, що огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Як вбачається з тексту протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_2 , фіксування відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відбувалось на нагрудні камери поліцейських.

В той же час, з вказаних відеозаписів вбачається заперечення ОСОБА_2 факту безпосереднього керування ним транспортним засобом, а на запит суду доказів зупинки автомобіля саме під керуванням ОСОБА_2 не надано.

При цьому зафіксовано вимогу ОСОБА_2 надати докази керування ним автомобілем як підставу для проведення його огляду на стан сп`яніння.

Отже, матеріалами справи не підтверджено факт керування ОСОБА_2 транспортним засобом, що ставить під обґрунтований сумнів правомірність вимоги поліцейських до ОСОБА_2 саме як до водія пройти огляд на стан сп`яніння.

Зважаючи на викладене, адвокат просив суд дійти висновку про недоведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Всі сумніви щодо доведеності вини порушника тлумачаться на його користь, а викладені в протоколі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 відомості підтверджуються доказами у справі, які не можна визнати допустимими, а тому протокол про адміністративне правопорушення в даному випадку також не можна визнати доказом вини ОСОБА_2 в розумінні ст. 251 КУпАП.

В судовому засіданні за клопотанням адвоката Вернидуба Д.В. було допитано в якості свідка лікаря КНП «Хустська центральна лікарня імені Віцинського Остапа Петровича» Хустської міської ради ОСОБА_4 .

Свідок ОСОБА_4 суду ствердила, що 30.09.2023 р. вона перебувала на чергуванні у приймальному відділенні КНП «Хустська центральна лікарня імені ОСОБА_5 ». До неї звернувся мужчина з метою освідчення на стан сп`яніння. Вона пояснила, що таке освідчення вона може робити лише в присутності поліцейського, та намагалася зв`язатися з поліцейським ОСОБА_6 по телефону. Вони довго чекали поліцейського, однак останній так і не приїхав. Після цього нею було проведено освідчення, та складено відповідний протокол , про те , що мужчина на момент огляду був тверезий.

В судовому засіданні, з метою повного, всебічного та неупередженого розгляду даної справи, було допитано старшого інспектора СРПП Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області Бережник М.М.

Старший інспектор СРПП Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області Бережник М.М. суду ствердив, що ним 30.09.2023 р. під час чергування на 120 км. Автодороги Долина Хуст, було зупинено автомобіль під керуванням ОСОБА_2 . В цей же час відбувається ДТП за участю мотоцикла та автомобіля, і він повідомив, що ОСОБА_2 буде свідком цієї ДТП. Під час спілкування він почув від ОСОБА_2 різкий запах алкоголю з порожнини рота та запропонував йому пройти освідчення на місці зупинки або у лікарні , на що останній категорично відмовився.

Дослідивши матеріли справи, суддя приходить до наступних висновків.

У відповідності до положення ст. 9 КУпАП- адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Диспозиція ч.1 статті 130 КУпАП передбачає відповідальність за відмову осіб, які керують транспортними засобами від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП при розгляді справи суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Стаття 251 КУпАП визначає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі ст. ст. 245, 252, 280 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, ОСОБА_2 який реалізував своє право керувати транспортним засобом, фактично погодився нести відповідальність та виконувати обов`язки згідно зі встановленими в Україні правових норм у сфері дорожнього руху.

Вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, а саме:

- протоколом серії ААБ №045219 від 30.09.2023 року;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів згідно якого ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду;

- направленням водія на огляд з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння згідно якого ОСОБА_2 відмовився від огляду;

- рапортом старшого інспектора СРПП Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області Бережник М.М. від 26.02.2024 р; а також матеріалами відеозапису з нагрудної камери працівника поліції, з якого вбачається, що працівник поліції запропонував ОСОБА_2 пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу чи в медичному закладі, на що той чітко відмовився.

Зібрані у справі докази у їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про наявність у діях ОСОБА_2 складу передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.

Оцінюючи сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись ч. 1 ст. 251 та ст. 252 КУпАП, не вбачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам.

Доводи сторони захисту про те, що наявний в матеріалах справи відеозапис з нагрудної камери поліцейського не містить фіксації факту керування автомобілем саме ОСОБА_2 , причини зупинки автомобіля, повідомлення про ознаки алкогольного сп`яніння - є неспроможними.

При цьому, суд зазначає, що відеозаписи, які наявні у матеріалах справи є вичерпно інформативними, носять безсторонній характер, позбавлені упередження та суб`єктивного ставлення і надають можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейського та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Так, з оглянутого в судовому засіданні відеозапису, а саме камери, яка розміщена на місці, де відбулося ДТП за участю інших транспортних засобів, та де відбулася зупинка автомобіля, вбачається факт зупинки працівником поліції автомобіля «Тойота Авалон» темного кольору. Також з даного відео вбачається, що з сторони водія виходить особа, яка візуально схожа на особу, яка в подальшому, на іншому відео з нагрудної камери поліцейського, спілкується з працівником поліції. Обставини, які зафіксовані в даному відеозаписі, повністю узгоджуються з показами, які надав в судовому засіданні інспектор СРПП Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області Бережник М.М., якій чітко ствердив, що автомобілем керував саме ОСОБА_2 .

Під час розгляду справи судом не встановлено даних про те, що у поліцейського СРПП Хустського РУП Бережника М.М. були підстави для обмови ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення - такі дані в матеріалах справи також відсутні.

Відеозапис є належним та допустимим доказом, оскільки згідно з приписами п.1 ст.40 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року №580-УІІІ поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою, зокрема, попередження, виявлення або фіксування правопорушення.

Суд звертає увагу на те, що для вирішення справи важливими є лише ті фактичні дані, зафіксовані за допомогою відеокамери поліцейського, які свідчать про вчинення адміністративного правопорушення, або про протилежне. У даному випадку, зміст відеозапису не викликає сумнівів щодо події адміністративного правопорушення, та перебігу обставин щодо відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

На переконання суду, в даному випадку, прийняття рішення про відсутність в діях ознак та складу правопорушення, яке передбачено ст 130 КУпАП виключно на підставі формальної констатації, зокрема за наявності технічних помилок, описок, відсутність безперервності відеозапису, на які звертає увагу сторона захисту, за відсутності інших підстав для притягнення до відповідальності, жодним чином не сприятиме досягненню мети адміністративного провадження і адміністративної відповідальності за вчинення протиправного діяння. Такий підхід був би проявом надмірного формалізму та істотно порушував основні принципи правовладдя (невідворотності покарання за скоєне порушення, справедливості, рівності тощо).

Оскільки вказані відеозаписи містять інформацію, що повністю узгоджується зі змістом обставин, викладених як у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ № 045219 від 30 вересня 2023 року, так й у долучених до нього доказах, а тому відсутні будь-які сумніви в його належності та допустимості.

При цьому суд керується висновком ЄСПЛ, зроблений ним у справі «Серекін та інші проти України» від 10.02.2010 року, де в п. 51 Суд вказав, що хоча пункт 1 статті Конвенції (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, однак його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

На переконання суду, доводи сторони захисту спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення та є способом його самозахисту.

Відповідно до статті 266 КУпАП у разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного сп`яніння, оформлення результатів такого огляду регулюються Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я від 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі - Інструкція № 1452/735), та Порядком № 1103.

Відповідно до пунктів 1, 6, 7 та 9 розділу ІІ «Проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським і оформлення його результатів» Інструкції № 1452/735 за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом. Огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків. Установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові. З метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Пунктами 7 і 8 Порядку № 1103 передбачено, що поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав. У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський у присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Судом встановлено, що на пропозицію працівника поліції пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу чи в медичному закладі ОСОБА_2 відмовився, що чітко вбачається з відеозапису з нагрудної камери поліцейського. При цьому пропозиція працівника поліції була чітка і не допускала двозначного трактування.

Щодо доводів сторони захисту, зокрема адвоката Вернидуба Д.В. про те, що ОСОБА_2 не перебував у стані алкогольного сп`яніння, з посиланням на протокол № 657 медичного огляду для встановлення фактів вживання алкоголю та стану оп`яніння від 30.09.2023, у якому зазначено, що 30.09.2023 о 12:00 ОСОБА_2 не перебував у стані алкогольного сп`яніння, то суд констатує, що об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, у цій справі складає саме відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, і для підтвердження наявності цієї об`єктивної сторони уповноваженій особі на складання протоколу достатньо встановити саме факт відмови особи від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння і надати докази на підтвердження цього факту. І зазначені обставини судом установлені.

Також слід зазначити наступне.

Абзацами другим та четвертим частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з положеннями статті 52 цього Закону одним із таких органів державного контролю є Національна поліція.

Відповідно до абзацу третього частини другої статті 16 вказаного Закону водій зобов`язаний виконувати передбачені законом вимоги поліцейського, що даються в межах його компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами.

Пунктом 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, з подальшими змінами, встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, водій зобов`язаний виконувати обов`язки, визначені Законом України «Про дорожній рух» і Правилами дорожнього руху, зокрема виконувати розпорядження поліцейського, яке він дає на підставі цих Правил чи інших нормативних актів. Одним з таких розпоряджень поліцейського є вимога пройти саме медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Дотримання водієм транспортного засобу процедури проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння на вимогу працівників поліції є його обов`язком.

З чого слідує, що ОСОБА_2 зобов`язаний був пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння саме на вимогу працівника поліції, чого зроблено ним не було. При цьому як вбачається з відеозапису при відмові від проходження огляд на стан алкогольного сп`яніння, ОСОБА_2 жодним чином не аргументував у чому саме полягає причина неможливості проходження ним такого огляду на вимогу працівника поліції, а стверджує про те , що він не керував автомобілем.

На думку суду проходження такого огляду ОСОБА_2 вже після складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, не випливає на факт вчинення ним правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Окрім того, суд ставить під сумнів як доказ долучений захисником протокол № 657 з огляду на таке.

У протоколі вказано, що такий документ є Додатком №1 до наказу Міністерства охорони здоров`я України, форма №155-у. Тобто номер і дату відповідного наказу МОЗ України не вказано.

Суд констатує, що Міністерством охорони здоров`я України не затверджувалася така форма медичної за №155-у.

Відповідний документ затверджено наказом Міністерством охорони здоров`я СРСР від 08.09.1988 № 694.

Відповідно до листа Міністерства юстиції України від 26.12.2008 № 758-0-2-08-19 «Щодо практики застосування норм права у випадку колізій» вказано, що у разі існування неузгодженості між нормами, виданими одним і тим самим нормотворчим органом, застосовується акт, виданий пізніше, навіть якщо прийнятий раніше акт не втратив своєї чинності. Така неузгодженість може виникнути внаслідок того, що прийняття нової норми не завжди супроводжується скасуванням «застарілих» норм з одного й того ж питання. Листи міністерств не встановлюють норм права і мають лише інформативний характер.

Зважаючи на те, що процедура огляду водіїв на стан алкогольного сп`яніння чітко врегульована Інструкціє № 1452/735, то вказаний вище Наказ Міністерством охорони здоров`я СРСР від 08.09.1988 № 694 з додатками не підлягає застосуванню, а тому на думку суду долучений захисником протокол № 657 є неналежним доказом.

Аналізуючи досліджені докази, оцінюючи їх у сукупності, суддя доходить до переконання, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, повністю доведена, є встановленою згідно з критерієм її доведеності «поза розумним сумнівом». Так, стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява № 10705/12) ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою». Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» не виключає будь-який сумнів взагалі, оскільки завжди можна припустити можливість існування навіть дуже маловірогідних обставин чи їх збігів. Проте, цей стандарт доказування означає, що особу необхідно виправдати не при наявності будь-якої «тіні» сумнівів, а при наявності лише «розумного сумніву».

При цьому розумним є сумнів, який має під собою причину та здоровий глузд і випливає зі справедливого та розумного розгляду всіх доказів у справі або з відсутності доказів у справі. Цей сумнів не є ні смутним, ні гіпотетичним чи уявним або надуманим. А саме таким, який ґрунтується на конкретних обставинах або інших вагомих причинах, які б змусили розумну людину вагатися вдатися до певних дій у питаннях, що мають значення для неї

Статтею 33 КУпАП України передбачено, що стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених КУпАП України та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Обираючи стягнення для ОСОБА_2 враховую відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих відповідальність обставин.

Таким чином, оцінивши всі зібрані по справі докази в їх сукупності, вважаю, що зібрано, надано та досліджено достатньо доказів того, що у діях ОСОБА_2 є склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і тому , на підставі вищевикладеного приходжу до висновку, що матеріалами вказаного провадження у своїй сукупності поза розумним сумнівом доведено, що ОСОБА_2 був водієм транспортного засобу та відмовився від проходження огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння і, враховуючи обставини справи та особу правопорушника, який раніше не притягувався до адміністративної відповідальності за аналогічне правопорушення , вважаю, що на останнього, слід накласти стягнення у виді штрафу , з позбавленням права керування транспортними засобами .

Таке покарання, в даному випадку, буде достатнім для виховання вказаної особи, та запобігання вчинення нових правопорушень.

Крім того, відповідно до ч.7 ст.283 КУпАП, п.5 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», з ОСОБА_2 слід стягнути судовий збір у розмірі 605,60 грн. у дохід держави.

Керуючись ст.ст.33-35,130 ч.1,283-285,287,291 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Притягнути ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 130 ч. 1 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу у сумі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень у дохід держави з позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 605 грн.60 коп. судового збору.

Відповідно до ч.1 ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому копії постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження - не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Відповідно до ст. 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений ч. 1 ст. 307 КУпАП, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, тобто 34000 грн.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її винесення до Закарпатського апеляційного суду .

Суддя Хустського

районного суду: Орос Я.В.