Справа № 159/3093/24 Провадження №33/802/571/24 Головуючий у 1 інстанції:Чалий А. В.
Доповідач: Клок О. М.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2024 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Клок О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, непрацевлаштованого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на постанову судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28 червня 2024,

ВСТАНОВИВ

Вказаною постановою ОСОБА_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Визначено стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп. судового збору.

ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 06.05.2024 о 00 год 02 хв, керував транспортним засобом "Шкода", державний номерний знак НОМЕР_1 по вул. Володимирській м. Ковель, з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, в порушення вимог п. 2.5 ПДР України, від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного засобу на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі охорони здоров`я відмовився, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись із постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає оскаржене судове рішення необґрунтованим та незаконним. Перш за все, просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови, оскільки він, на його думку, пропущений з поважних причин.

Апеляційні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що суд безпідставно розглянув справу у відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, оскільки обставина, що він був повідомлений про судовий розгляд не відповідає дійсності. Вважає за необхідне зупинити судове провадження у справі до його звільнення з військової служби.

Водночас просить скасувати оскаржену постанову та закрити провадження у справі.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, доходжу наступного висновку.

З урахуванням того, що в суді першої інстанції судовий розгляд відбувся без участі ОСОБА_1 , про результат розгляду справи останній дізнався 02 серпня 2024 року, з метою забезпечення права особи на доступ до правосуддя, апеляційний суд вважає за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження постанови місцевого суду.

Відповідно до приписів ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

За змістом апеляційної скарги, правопорушник фактично не оспорює встановлені обставини справи, а вказує на порушення його права на захист, оскільки справа стосовно нього судом першої інстанції була розглянута без його участі, проте такі доводи не заслуговують на увагу враховуючи таке.

Згідно вимог ст. 268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 268 КУпАП України, справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, не входять до переліку справ, розгляд яких здійснюються за обов`язкової присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Змістом оскарженої постанови судді першої інстанції стверджується, що розгляд даної справи відбувся у відсутності ОСОБА_1 . Судом зазначено, що: « ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи у його відсутності у разі неявки до суду».

В матеріалах справи дійсно, як наголошує ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, відсутня його заява про можливість судового розгляду у відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, проте і відсутнє клопотання з проханням відкласти судовий розгляд, який був призначений 28 червня 2024 року на 13:00 годину.

Поміж тим, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 кожного разу про судовий розгляд повідомлявся шляхом телефонограми на номер телефону, який сам надав, зокрема, в заявці про отримання судових повісток, повідомлень в електронному вигляді за допомогою SMS повідомлення (а.с. 5-6). Крім того, номер телефону на який повідомлявся апелянт про судовий розгляд ідентичний тому, що він зазначив у апеляційній скарзі та інших наданих ним документах.

Слід акцентувати увагу, що судові засідання 28 травня 2024 року, 14 червня 2024 року про, які ОСОБА_1 також повідомлявся за допомогою телефонограми на той же номер мобільного телефону були відкладені у зв`язку з надходженням від останнього клопотання про відкладення судового розгляду.

Отже, за наявності відомостей про своєчасне та належне сповіщення ОСОБА_1 про розгляд даної справи у суді 28 червня 2024 року, стверджувати про порушення його права на захист через розгляд даної справи у його відсутності, законних підстав немає.

Більш того, апеляційний суд поновив строк на апеляційне оскарження постанови районного суду, тим самим фактично поновив у правах передбачених ст. 268 КУпАП, однак апелянтом не було надано будь-яких додаткових доказів та аргументів стосовно своєї невинуватості.

Таким чином, твердження апелянта про те, що суд першої інстанції порушив його процесуальне право на захист, оскільки провів судовий розгляд за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на думку апеляційного суду, є суб`єктивними та безпідставними.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Даних вимог закону при винесенні постанови місцевим судом було дотримано.

Згідно із п. 2.9 а ПДР водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідальність за порушення зазначеного пункту Правил дорожнього руху передбачена ст. 130 КУпАП.

Факт вчинення ОСОБА_1 даного адміністративного правопорушення доводиться зібраними матеріалами справи, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ № 071982 від 06.05.2024; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 06.05.2024; відеозаписом, яким зафіксовано вчинення адміністративного правопорушення.

Сукупність зазначених доказів, цілком обґрунтовано взята до уваги судом, і протилежного, при апеляційному розгляді, не установлено.

При накладенні адміністративного стягнення, суд першої інстанції врахував фактичні обставини вчиненого та обґрунтовано застосував безальтернативне адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.

Щодо доводів апеляційної скарги про необхідність зупинення судового провадження у справі стосовно ОСОБА_1 до його звільнення з військової служби, апеляційний суд зазначає наступне.

Якщо певні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону).

Законодавцем були внесені зміни у чинний КПК щодо зупинення кримінального провадження, однак у КУпАП такі зміни цим законом не були внесенні. Це свідчить про те, що законодавець мав на меті врегулювати виключно питання щодо зупинення кримінального провадження в умовах воєнного стану.

Це обумовлено тим, що статус обвинуваченого відрізняється від статусу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Враховуючи наведене, застосування норм КПК до правовідносин у даній справі за аналогією закону не видається можливим.

Безпідставними є також доводи про необхідність звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору.

Згідно з пунктом 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у статті 12 цього Закону.

Отже, вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» суд має перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статей 12, 22 Закону № 3551-XII.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку, що хоча вказана норма не містить вичерпного переліку порушених прав, однак порушені права нерозривно пов`язані саме із статусом учасника бойових дій, який, як і права такої особи, визначається спеціальним законом, а не усіх прав людини і громадянина, які в свою чергу встановлені Конституцією України та іншими законами.

Законом України «Про судовий збір» звільнення від сплати судового збору осіб, які мають такий статус, обмежено справами, пов`язаними з порушенням їхніх прав. Тобто, встановлені цим Законом положення стосуються випадків звернення до суду за захистом прав, пов`язаних винятково зі статусом учасника бойових дій, і не поширюються на правовідносини, що виникають із завдань Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Ураховуючи те, що у даній справі ОСОБА_1 є особою, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, судовий збір у відповідності до положень ст. 40-1 КУпАП належить сплаті на загальний підставах, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для звільнення його від сплати судового збору.

З огляду на наведене та зібрані у справі докази, яким суд першої інстанції дав правильну правову оцінку, доходжу висновку про законність оскарженої постанови судді від 28 червня 2024 року та відсутність підстав для задоволення поданої апеляційної скарги, з наведених у ній мотивів.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28 червня 2024 року.

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28 червня 2024 року стосовно ОСОБА_1 - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського

апеляційного суду О. М. Клок