П О С Т А Н О В А

11 вересня 2024 року м. Київ

Справа №362/1579/24

Апеляційне провадження №33/824/4470/2024

Київський апеляційний суд в складі судді-доповідача Соколової В.В., вирішуючи питання щодо можливості розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В

Постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2024 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 605,60 гривень.

Не погодився із вказаною постановою суду ОСОБА_1 , ним 16 серпня 2024 року засобами поштового зв`язку подано апеляційну скаргу, до якої долучено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Клопотання мотивовано тим, що його захисник 22 квітня 2024 року не зміг прибути в судове засідання, оскільки приймав участь в слідчих діях та подав до суду відповідне клопотання про відкладення розгляду справи, а тому він був переконаний, що суд відкладе судове засідання призначена на 22 квітня 2024 року. Також вказує на те, що йому не було відомо про результати розгляду справи 22 квітня 2024 року, оскільки постанова суду йому не надсилалась та не вручалась. Про наявність оскаржуваної постанови він дізнався 15 серпня 2024 року за допомогою ЄДРСР. Також зазначає, про сплив повноважень його захисника.

На підставі викладеного, просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови, оскільки строк на апеляційне оскарження був пропущений не з його вини, а через те, що він не був належним чином повідомлений про результати розгляду справи.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2024 року задоволенню не підлягає, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 269 КУпАП потерпілим є особа, якій адміністративним правопорушенням заподіяно моральну, фізичну або майнову шкоду.

Відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Оскільки норми КУпАП не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку, то такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі №3236/03 «Пономарьов проти України» зазначено, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Пономарьов проти України, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 3 квітня 2008 року).

Аналогічні висновки викладені Європейським судом з прав людини також у справах «Науменко проти України» від 9 листопада 2004 року, «Полтораченко проти України» від 18 січня 2005 року та «Тімотієвич проти України» від 08 листопада 2005 року.

Тобто, якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. У кожному випадку суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у вказаний принцип.

В той же час, строк на апеляційне оскарження може і повинен бути поновлений тільки у випадку, якщо він пропущений з поважних причин. Поважність причин його пропуску має довести апелянт, який заявив таке клопотання.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що сторона, яка задіяна в процесі судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З матеріалів справи та оскаржуваної постанови вбачається, що захисник ОСОБА_1 - адвокат Реус В.В. був належним чином повідомлений про розгляд справи призначений на 22 квітня 2024 року, оскільки 22 квітня 2024 року він до суду першої інстанції подав заяву про перенесення розгляду справи /а.с. 38/. Оскаржувана постанова винесена за відсутності ОСОБА_1 та його захисника ОСОБА_1 - адвоката Реуса В.В.

Копію оскаржуваної постанови захисник ОСОБА_1 - адвокат Реус В.В. отримав в суді першої інстанції 19 травня 2024 року /а.с. 46/.

З даних Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що оскаржувану постанову судом першої інстанції було надіслано для оприлюднення: 24 квітня 2024 року. зареєстровано: 25 квітня 2024 року. забезпечено надання загального доступу: 26 квітня 2024 року.

Із апеляційною скаргою ОСОБА_1 звернувся 16 серпня 2024 року, направивши її засобами поштового зв`язку до суду першої інстанції /а.с. 59-76/.

Основними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження постанови, скаржник вказує на те, що він не знав про наявність оскаржуваної постанови від 22 квітня 2024 року, а з повним її текстом він ознайомився лише 15 серпня 2024 року; та на те, що у його захисника закінчились повноваження.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що ОСОБА_1 та його захисник адвокат Реус В.В. були обізнані про розгляд справи в суді першої інстанції, зокрема, про судове засідання призначене на 22 квітня 2024 року, та копію оскаржуваної постанови захисник отримав 19 травня 2024 року, однак апеляційну скаргу скаржник подав лише 16 серпня 2024 року.

Посилання скаржника на те, що він не знав про наявність оскаржуваної постанови від 22 квітня 2024 року, а з повним її текстом він ознайомився лише 15 серпня 2024 року, суд до уваги не приймає, оскільки останнім не надано жодних доказів на підтвердження того, що перешкоджало йому ознайомитись з результатами та ходом розгляду справи, а також оскаржити постанову суду від 22 квітня 2024 року протягом строку на апеляційне оскарження, беручи до уваги ту обставину, що останній був обізнаний про судове засідання призначене на 22 квітня 2023 року, та ту обставину, що його захисник отримав копію оскаржуваної постанови 19 травня 2024 року, а тому повинен був цікавитись результатом розгляду.

Посилання скаржника на те, що у його захисника закінчились повноваження, суд апеляційної інстанції також до уваги не приймає, оскільки в матеріалах справи відсутні такі відомості, зокрема, відсутній договір про надання професійної правничої допомоги, в якому б містилися строки дії такого договору, або заява захисника про припинення повноважень на здійснення представництва ОСОБА_1 .

За таких обставин, суд апеляційної інстанції визнає вказані скаржником причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду неповажними.

Таким чином, скаржником не надано жодних доказів на підтвердження того, що перешкоджало йому оскаржити постанову суду першої інстанції від 22 квітня 2024 року протягом строку на апеляційне оскарження, враховуючи ту обставину, що він був обізнаний про судове засідання призначене на 22 квітня 2024 року та те, що його захисник отримав копію постанови 19 травня 2024 року.

Таким чином, ОСОБА_1 слід відмовити в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2024 року, апеляційну скаргу відповідно до вимог ст.294 КУпАП повернути особі, яка її подала.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

П О С Т А Н О В И В

Відмовити ОСОБА_1 у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2024 року.

Апеляційну скаргу з додатками повернути особі, яка її подала.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя: Соколова В.В.