Провадження № 3/127/3587/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.09.2024м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Бернада Є.В., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення 17.04.2024 о 19.17 год. по вул. Келецькій, 39 в м. Вінниці ОСОБА_1 керував автомобілем марки Toyota, д.н. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, почервоніння обличчя, однак від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння відмовився.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не відомі, про час та місце розгляду був повідомлений належним чином. Разом з тим, його захисник вважав за доцільне здійснити судовий розгляд справи за відсутності його підзахисного.

Заслухавши думку захисника Рудя В.О., дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку.

Згідно зі статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КпАП) завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до статті 280 КпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд враховує, що частиною другою статті 251 КпАП регламентовано, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

З диспозиції статті 130 КпАП випливає, що відповідальність за зазначеною нормою настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Тобто зазначеною правовою нормою встановлено альтернативні склади правопорушення: 1) керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, 2) передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, 3) відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності в діянні ОСОБА_1 , складу зазначеного вище правопорушення, суд вважає за доцільне зауважити таке.

З протоколу про адміністративне правопорушення випливає, що 17.04.2024 о 19.17 год. по вул. Келецькій, 39 в м. Вінниці ОСОБА_1 керував автомобілем марки Toyota, д.н. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, почервоніння обличчя, однак від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння відмовився.

На підтвердження винуватості ОСОБА_1 до протоколу про адміністративне правопорушення надані направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі Направлення) та диск із записом з нагрудних камер поліцейських (далі Запис).

Захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності в судовому засіданні зауважив, що його підзахисному не були названі виявлені у нього ознаки як підставу для направлення на проходження відповідного огляду на стан сп`яніння.

Оцінюючи зазначені доводи захисника, суд вважає за доцільне зауважити таке.

Пунктом 3 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказ Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 за № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 за № 1413/27858 (далі Інструкція) визначені ознаки алкогольного сп`яніння, якими є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

З протоколу про адміністративне правопорушення та Рапорту випливає, що у ОСОБА_1 були виявлені такі ознаки алкогольного сп`яніння як запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, почервоніння обличчя. Ці ознаки передбачені пунктом 3 Інструкції як підстава для направлення водія на огляд на стан сп`яніння. Разом з тим, за результатами дослідження в судовому засіданні Запису, суд вважає слушними зауваження захисника в частині того, що ОСОБА_1 не були названі зазначені ознаки як підстава для його направлення для огляду на стан сп`яніння.

Також з оглянутого в судовому засіданні запису випливає, що Запис не містить відомостей про те, що ОСОБА_1 не було запропоноване проходження огляду на стан сп`яніння, натомість містять заперечення останнього, з яких випливає, що він відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, однак наполягав на проведенні такого огляду саме в закладі охорони здоров`я. Зафіксовані на Записі застереження працівника поліції про те, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду взагалі, не узгоджуються з оглянутим в судовому засіданні Записом. Крім того, з Направлення випливає, що воно було оформлене лише о 19.36 год., тобто, як слідує із Запису вже після складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Оцінюючи доводи захисника у цій частині суд вважає за доцільне зауважити таке.

Відповідно до частини першої статті 266 КпАП особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Згідно з реченням першим частини другої статті 266 КпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. При цьому реченням другим частини другої статті 266 КпАП регламентовано, що під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Зі змісту ж речення третього частини другої статті 266 КпАП випливає, що матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Також відповідно до частини третьої статті 266 КпАП у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Вище суд вже зауважував, що на підтвердження винуватості ОСОБА_1 суду надані Направлення і Запис. Як суд зазначив вище, оглянутий в судовому засіданні Запис спростовує твердження, зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення про те, що ОСОБА_1 від проходження його огляду на стан сп`яніння відмовився, натомість містять відомості про те, що він неодноразово наполягав на проведенні його огляду саме в закладі охорони здоров`я. Оглянутий судом Запис не містить відомостей, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 було запропоноване проходження огляду в закладі охорони здоров`я, про що наявне посилання у Направленні та Рапорті. При цьому суд вважає за доцільне зауважити, що наведені вище приписи статті 266 КпАП уповноважують працівника поліції направити особу, яка керує транспортним засобом для проходження медичного огляду на стан сп`яніння лише у разі відмови такої особи пройти огляд поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу або ж у разі незгоди такої особи з результатами огляду, проведеного поліцейським із застосуванням спеціального технічного засобу. Надані суду матеріали не містять доказів, що зазначені вимоги були дотримані.

Зі змісту частини п`ятої статті 266 КпАП випливає, що огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Крім того, захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, в судовому засіданні зауважив, що надані суду матеріали не містять доказів того, що його підзахисний здійснював керування транспортним засобом. Оцінюючи зазначені доводи захисника, суд вважає за доцільне зауважити таке.

Відповідно до роз`яснень, що надані у абзаці третьому пункту 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України (далі - ВСУ) № 14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» (далі Постанова № 14) керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

У абзаці четвертому пункту 27 Постанови № 14 Пленум ВСУ роз`яснив, що для притягнення до відповідальності за статтею 130 КпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

З оглянутого в судовому засіданні Запису випливає, що запис був розпочатий, коли транспортний засіб перебував у нерухомому стані й біль нього перебували дві особи, у тому числі й ОСОБА_1 .

Суд вважає за доцільне звернути увагу, що у прецедентній практиці Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), зокрема у справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04), звертає увагу, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

У справі «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ зазначив, що, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення частини першої статті 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Суд також враховує рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 відповідно до якого адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційних принципах і правових презумпція, в тому числі й закріпленою в статті 62 Конституції України.

Європейський судом з прав людини в рішенні від 10.02.1995 у справі «Аллене де Рибемон проти Франції» зазначив, що сфера застосування принципу невинуватості значно ширше, ніж це представляється: презумпція невинуватості обов`язкова не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, але і для всіх інших суспільних відносин.

Як суд зазначив вище, захисник ОСОБА_1 зауважив, що його підзахисний наполягав на проведенні його огляду на стан сп`яніння саме у закладі охорони здоров`я, заперечуючи проти такого огляду за допомогою спеціального технічного засобу. Наведені твердження захисника узгоджуються з оглянутим в судовому засіданні Записом.

З огляду на викладене, з урахуванням принципу презумпції невинуватості, закріпленого у статті 62 Конституції України, а також з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд дійшов до висновку, що об`єктивними даними не підтверджений факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння саме відповідно до приписів статті 266 КпАП. Натомість судом встановлені обставини для визнання результатів огляду ОСОБА_1 недійсними в силу приписів частини п`ятої статті 266 КпАП. Крім того, наданими суду матеріалами не було спростоване твердження захисника в частині того, що його підзахисний не здійснював керування транспортним засобом. Отже суд вважає, що за результатами судового розгляду не підтверджена винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КпАП, а тому відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КпАП провадження у справі необхідно закрити.

Керуючись статтями 130, 283, 284 КпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: