Провадження № 3/127/4622/24
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2024 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Сичук М.М., розглянувши адміністративні матеріали, які надійшли з відділу адміністративної практики Управління патрульної поліції у Вінницькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшли матеріали про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №383371 від 26.05.2024 року вбачається, що 26.05.2024 року о 01.:40 год. водій ОСОБА_1 в м. Вінниці по вул. Бучми, 16, керував автомобілем ОPEL OMEGA д.н.з. НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, поведінка не відповідає обстановці), від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився на місці зупинки та в закладі охорони здоров`я, під час безперервного відеозапису на портативні відео реєстратори, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав, оскільки він не перебував за кермом транспортного засобу, який був припаркований та не перебував у русі. Також зазначає, що даним транспортним засобом керувала зовсім інша особа, але працівники поліції цього не з`ясовували, а безпідставно склали на нього протокол про адміністративне правопорушення, від проходження огляду на стан сп`яніння він не відмовлявся, просить суд закрити провадження у справі.

Представник ОСОБА_1 адвокат Піпко А.М. в судовому засіданні підтримав подані ним до суду заперечення на протокол про адміністративне правопорушення та письмові пояснення з приводу вказаної у протоколі про адміністративне правопорушення. Також пояснив, що під час ознайомлення із матеріалами справи, ним не встановлено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, беручи до уваги додані відеозаписи з нагрудних боді-камер працівників поліції. При цьому доданий відеозапис, на думку захисту є недопустимим доказом таким, що навпаки підтверджує ту обставину, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, але з вини працівників поліції так і не пройшов його і відомості проходження такого огляду відсутні в матеріалах справи. Окрім того вказує на те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, даний т/з був припаркований та не перебував у русі, і взагалі у ОСОБА_1 відсутні документи на право керування будь-яким транспортним засобом.. Наполягає на тому, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проведення огляду як на місці зупинки, а так само від медичного огляду. Підстав для проведення медичного огляду в даному випадку взагалі не було, відмова ОСОБА_1 від його проходження належним чином не зафіксована. Дії водія ОСОБА_1 щодо ухилення від медичного огляду в протоколі також не зазначені, а документи про відмову останнього від огляду на місці та медичного огляду не було складено і відсутні будь-які відеодокази того що він відмовився від проходження такого огляду, про що зазначають працівники поліції у своєму рапорті.

Сторона захисту вважає, що в діях водія ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, тому провадження у дані справі слід закрити за відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення.

В ході судового розгляду справи було здійснено допит свідка ОСОБА_2 та працівника поліції капітана поліції Коваленка Івана Івановича (командир роти № 1 батальйону УПП у Вінницькій області ДПП).

Свідок ОСОБА_2 пояснила, що її попросили перегнати транспортний засіб, але до транспортного засобу під`їхали працівники поліції, і вона не здійснив перепаркування, автомобіль стояв. Пояснила, що поліцейські перевірили документи і запропонували ОСОБА_1 проїхати для проходження огляду на стан сп`яніння і він на це погодився. Спочатку вона також сіла разом з усіма до поліцейського службового автомобіля, але її потім було висаджено з нього.

Працівник поліції капітан поліції ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що 26.05.2024 близько 01.30 год. під час несення служби спільно з командиром взводу № 1 роти № 1 батальйону УПП у Вінницькій області ДПП старшим лейтенантом поліції Семеном Павленком у місті Вінниці, по вулиці Бучми, 231, в період дії комендантської години було зупинено транспортний засіб марки ОPEL OMEGA д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 . Ним з дотриманням вимог наказу Міністерства внутрішніх справ України від 18.12.2018 №1026 та вимог статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» після зупинки вищевказаного транспортного засобу було увімкнено портативний відеореєстратор, де зафіксовано, що за кермом перебував водій ОСОБА_1 ,, який на його законну вимогу пред`явив документи на ТЗ та розбірливо і голосно повідомив своє ім я та прізвище. Під час спілкування з водієм було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів У встановленому законом порядку водієві було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння або на місці зупинки ТЗ за допомогою спеціального технічного приладу Драгер Алкотест або в КНП «ЦТЗ «Соціотерапія ВОР», що за адресою: місто Вінниця, вулиця Пирогова, 109В, для проведення медичного огляду лікарем, на що ОСОБА_1 забажав проїхати до медичного закладу. Прибувши до місцезнаходження медичного закладу, водій почав себе поводити агресивно та повідомив, що від проходження огляду на стан сп`яніння у лікаря відмовляється, а саме відмовляється заходити до приміщення лікарні. На неодноразові прохання пройти до кабінету лікаря категорично відмовлявся. Після чого, йому було роз`яснено його права, на що останній усвідомлюючи наслідки відмови від проходження огляду відмовився в категоричній формі та самостійно покинув територію лікарні в невідомому напрямку. Ним та його колегою водій ОСОБА_1 не затримувався.

На підставі статей 222, 256, 268 КУпАП ним було складено відносно ОСОБА_1 протокол за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого статтею 130 КУпАП (серія ААД № 383371 від 26.05.2024).

Також, судом за клопотанням сторони захисту було витребувано всі документи проведення в КНП «Центр терапії залежностей «Соціотерапія» Вінницької обласної ради» 25 та/або 26.05.2024 року огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 , зокрема, направлення на проходження огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 .

На вимогу суду КНП «Центр терапії залежностей «Соціотерапія» Вінницької обласної ради» повідомило листом про те, що ОСОБА_1 для проходження медичного огляду на стан сп`яніння (алкогольного, наркотичного) в їхній заклад 25.05.2024 р. та 26.05.2024 р. не доставлявся, медичний огляд на стан сп`яніння не проходив. Документація відносно ОСОБА_1 відсутня.

Вищезазначені обставини у їх сукупності зводяться до того, що ОСОБА_1 самостійно покинув територію лікарні в невідомому напрямку, що в свою чергу така поведінка має розцінюватися, як відмова проходження медичного огляду на стан сп`яніння.

Крім того, Відділ адміністративної практики Управління патрульної поліції у Вінницькій області на адресу суду надіслав витребуваний компакт диск із записом події та відповідні письмові пояснення відібрані у працівника поліції що складав протокол про адміністративне правопорушення.

Також, відділ адміністративної практики Управління патрульної поліції у Вінницькій області повідомив суд про те, що жодних направлень на проведення огляду водія гр. ОСОБА_1 , не пред`являлось, оскільки останньому було роз`яснено його права та повідомлено, що у разі відмови на нього буде складено протокол за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого статтею 130 КУпАП, на що гр. ОСОБА_1 , усвідомлюючи наслідки відмови - відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння в медичній установі та самовільно покинув територію лікарні в невідомому напрямку.

За змістом ст. 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності, а положеннями ст. 245 цього ж Кодексу визначено, що завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З аналізу ст. 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, поясненнями потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також іншими документами.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст.1 КУпАП України).

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП забороняється керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, передбачено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з пунктом 2 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. N1103, огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.

Пунктом 6 вказаного Порядку передбачено, що водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду (п. 8 Порядку).

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №383371 від 26.05.2024 року вбачається, що 26.05.2024 року о 01.:40 год. водій ОСОБА_1 в м. Вінниці по вул. Бучми, 16, керував автомобілем ОPEL OMEGA д.н.з. НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, поведінка не відповідає обстановці), від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився на місці зупинки від проходження огляду на портативному приладі Драгер та в подальшому у закладі охорони здоров`я, шляхом відмови взагалі заходити до приміщення закладу.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності його представника, оглянувши відеозапис з нагрудної камери поліцейського суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є доведеною та підтверджена матеріалами справи:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №383371 від 26.05.2024 року;

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість.

- рапортом командир роти № 1 батальйону УПП у Вінницькій області ДПП ОСОБА_3 та його поясненнями в ході судового розгляду;

- поясненнями свідка ОСОБА_2 , яка в свою чергу підтвердила те, що ОСОБА_1 все ж таки перебував за кермом транспортного засобу.

Вказані покази свідка в першу чергу спростовують твердження ОСОБА_1 та його захисника про те, що він не перебував за кермом автомобіля, і суд відхиляє їх з тих причин, що навіть якщо і припустити що ОСОБА_1 можливо і здійснив рух автомобіля перебуваючи за його за кермом, але з вищевикладеного вбачається, що він мав намір здійснити такий рух задля перепарковки транспортного засобу, але вчасно був зупинений працівниками поліції.

В судовому засіданні був оглянутий DVD - диск, який містить відеозапис подій 26.05.2024 року, на якому відображено часткові обставини, зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення. З вказаного відеозапису, зокрема, вбачається, що події які вказують на те, що з моменту, як було включено відеозапис працівником поліції вбачається, що за кермом транспортного засобу перебував ОСОБА_1 , оскільки він після того, як працівник поліції підійшов до автомобіля почав виходити із нього і саме зі сторони водійського керма і в його руках були ключі запалювання до даного транспортного засобу. На відео вбачається, що ОСОБА_1 веде себе так, як і зазначив працівник поліції у протоколі про адміністративне правопорушення (поведінка не відповідає обстановці) видно, що він був збудливий та знервований, постійно намагався відібрати свої документи у працівників поліції на вимогу поліції пройти огляд на місці згоди однозначної не надав але в медичному закладі одразу погодився і проїхав у даний заклад з працівниками поліції.

Суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази проходження ОСОБА_1 медичного огляду в КНП «Центр терапії залежностей «Соціотерапія» Вінницької обласної ради» і відповідний відеозапис його відмови в даному закладі, але це пояснюється тим, що жодних направлень на проведення огляду водія гр. ОСОБА_1 , не пред`являлось, оскільки як встановлено судом останньому було роз`яснено його права та повідомлено, що у разі відмови на нього буде складено протокол за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого статтею 130 КУпАП, на що ОСОБА_1 , усвідомлюючи наслідки відмови - відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння в медичній установі та самовільно покинув територію лікарні в невідомому напрямку, що в свою чергу є відмовою від проходження огляду на стан сп`яніння в медичній установі.

Суд також, не погоджується із твердження представника ОСОБА_1 адвоката Піпко А.М, які він висловлює у письмових поясненнях, що доданий відеозапис, на думку захисту є недопустимим доказом, так як є неповним та періодичним, не безперервним і на ньому відсутні моменти керування ОСОБА_1 автомобілем та не зафіксовано відмову у проходженні огляду на стан сп`яніння, що в свою чергу є фактично позицією на націленою на уникнення ОСОБА_1 від відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення, і суд надаючи оцінку даному доказу в ході судового розгляду визнав його прийнятним та не був визнаний таким, що отриманий у непередбачений Законом спосіб чи з здійсненний із порушенням.

Суд звертає увагу, що доданим відеозаписом встановлено, що ОСОБА_1 дійсно перебував за кермом транспортного засобу, з ознаками алкогольного сп`яніння, але в подальшому зважаючи на його поведінку, яка не відповідала обстановці не зважаючи на згоду проїхати до медичного закладу для проходження огляду на стан алкогольного чи іншого сп`яніння, все ж таки своєю поведінкою відмовився від проходження огляду у визначений Законом спосіб та порядок, оскільки самовільно покинув територію лікарні в невідомому напрямку і дана обставина встановлена судом.

За таких обставин, суд вважає, що дії ОСОБА_1 охоплюються складом правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, тобто керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Таким чином, аналіз сукупності усіх досліджених у суді доказів дозволяє суду дійти висновку про наявність адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та про доведеність винності ОСОБА_1 в його вчиненні

При накладенні адміністративного стягнення на ОСОБА_1 суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу притягуваного, ступінь його вини, майновий стан та обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Характер вчиненого ОСОБА_1 правопорушення вказує на те, що він вчинив грубе порушення порядку користуванням правом керування транспортного засобу, що відповідно до ч. 2 ст. 30 КУпАП є однією з підстав для накладення адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Обставин, які відповідно до ст. ст. 34, 35 КУпАП пом`якшують та обтяжують відповідальність ОСОБА_1 за вчинене ним адміністративне правопорушення, суд не вбачає.

Санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП окрім основного стягнення у виді однієї тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, передбачено ще й обов`язкове додаткове стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк один рік.

А вирішуючи питання про те, чи можливо накласти на притягуваного таке додаткове стягнення як позбавлення права керування транспортним засобом, суд виходить з такого.

Правопорушник та його представник в ході судового розгляду стверджували, що ОСОБА_1 посвідчення водія на право керування транспортними засобами не отримував, а також в матеріалах справи наявна довідка видана старшим інспектором ВАП Тетяною Гамарник про те, що ОСОБА_1 посвідчення водія не отримував.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (ст. 8 Конституції України).

У Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 (далі - Рішення) Конституційний Суд України зазначив, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності правопорушення і стягнення, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх досягнення.

Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину. Категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного (п/п. 4.1 п. 4 вказаного Рішення).

Принцип рівності всіх громадян перед законом - конституційна гарантія правового статусу особи, що поширюється, зокрема, на призначення кримінального покарання. Притягнення особи, яка вчинила злочин, до кримінальної відповідальності не лише означає рівність усіх осіб перед законом, а й передбачає встановлення в законі єдиних засад застосування такої відповідальності (п/п. 4.2 п. 4).

Хоча у зазначеному Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 Конституційного Суду України йдеться про покарання за злочин, висновки, що наведені у ньому, є застосовними й у справах про адміністративні правопорушення при вирішенні питання про накладення адміністративного стягнення за адміністративні правопорушення, адже незалежно від виду правопорушення, чи то воно є кримінальним, чи то адміністративним, у будь-якому разі, має бути дотримана засада справедливості.

Завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством. (ст. 1 КУпАП).

Згідно зі ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 КУпАП, позбавлення наданого даному громадянинові права керування транспортними засобами застосовується на строк до трьох років за грубе або повторне порушення порядку користування цим правом або на строк до десяти років за систематичне порушення порядку користування цим правом. А згідно ч. 3 ст. 30 КУпАП, якщо особою, позбавленою права керування транспортним засобом, до закінчення строку дії такого стягнення вчинено нове адміністративне правопорушення, за яке застосовано стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом, до стягнення за вчинення нового адміністративного правопорушення приєднується невідбута частина стягнення. При цьому загальний строк позбавлення права керування транспортним засобом може перевищувати гранично допустимий строк, передбачений частиною другою цієї статті.

Суд звертає увагу на те, що безпосередньо у ст. 30 КУпАП не встановлено обмежень щодо накладення додаткового стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, коли воно передбачене у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КУпАП, особам, які на момент вчинення адміністративного правопорушення не мали права керувати транспортними засобами.

Суб`єкт адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КК, є фізична особа, яка досягла 16-річного віку (загальний), і керує транспортним засобом, незалежно від того, чи має вона на це право. Отже, додаткових вимог до суб`єкта, який керував транспортним засобом, а саме наявність у нього права на керування транспортними засобами, ст. 130 КУпАП не містить.

Отже, ані норми Загальної частини КУпАП, ані ч. 2 ст. 130 КУпАП не містять жодних застережень чи умов застосування додаткового стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами щодо осіб, які вчинили правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП, при керуванні транспортним засобом (при виконанні функцій водія), у тому числі, зумовлених відсутністю у винного посвідчення водія на право керування транспортними засобами. Лише у тому випадку, коли правопорушник не виконував функцій водія транспортного засобу, наприклад, при передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, не тягне за собою накладення додаткового стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, як таке, що вчинене іншою особою, окрім водія, що прямо передбачено у санкції ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до положень ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. Забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Положенням про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 № 340, передбачено, що позбавлення водіїв права на керування транспортними засобами здійснюється відповідно до законодавства (п. 20).

Виходячи із системного аналізу зазначених норм, суд вважає, що правова природа додаткового стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами не зводиться виключно до вилучення посвідчення водія та не вичерпується такою дією, а застосовується на певний період, тривалість якого визначається судом відповідно до санкції відповідної статті (частини статі) КУпАП, і полягає у забороні керувати транспортними засобами.

Позбавлення права керувати транспортними засобами має відповідати загальній меті будь-якого стягнення, передбаченій ст. 23 КУпАП. У контексті розглядуваного питання особливої уваги набуває досягнення мети стягнення щодо запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, з дотриманням засади справедливості та принципу рівності всіх перед законом.

Так, внаслідок порушення особою, незалежно від наявності чи відсутності у неї посвідчення подія, правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту створюється реальна небезпека для життя і здоров`я інших осіб та спричиняється відповідна шкода, а тому додаткове стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами в окремих випадках є необхідним з метою попередження спричинення такою особою шкоди майну, здоров`ю чи навіть смерті іншим особам через порушення нею правил дорожнього руху в майбутньому, а також для дієвого впливу на сприйняття суспільством, у тому числі іншими водіями.

При цьому, слід звернути увагу на підвищену суспільну небезпечність дій осіб, які керують транспортними засобами, не маючи достатніх теоретичних і практичних знань та не отримавши у передбаченому законом порядку посвідчення водія, оскільки вірогідність настання дорожньо-транспортної пригоди у такому випаду є значно вищою, а тому попереджувальна мета додаткового стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами у такому випадку набуває особливого значення.

Крім того, як зазначила Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду (далі - ОП ККС ВС) у постанові від 04.09.2023 у справі №702/301/20, особі, яку визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого відповідною частиною статей 286, 286-1 КК, суд може призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами незалежно від того, чи мала така особа на момент вчинення кримінального правопорушення отримане у передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами.

Також ОП ККС ВС у вказаній постанові зазначила, що підхід щодо неможливості призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами особі, яка не отримувала посвідчення водія на право керування транспортними засобами, не відповідає засаді справедливості та принципу рівності всіх перед законом, а також нівелює попереджувальну мету покарання.

Незважаючи на те, що у вказаній постанові йдеться про додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами за вчинення особою кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 286, 286-1 КК, але правовий висновок, наведений у ній, підлягає застосуванню і у справах про адміністративні правопорушення при вирішенні питання про можливість застосування додаткового адміністративного стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки незалежно від виду правопорушення, чи то воно є кримінальним, чи то адміністративним, у будь-якому разі, йдеться про той самий захід примусу, а саме про позбавлення права керувати транспортними засобами, у зв`язку з вчиненням правопорушення, а також, у будь-якому разі, має бути дотримана засада справедливості та принцип рівності всіх перед законом при застосуванні цього заходу примусу.

Тому, враховуючи зазначене, виходячи із аналізу положень ст.ст. 1, 23, 30, 33, ч. 1 ст. 130 КУпАП, особі, яку визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та яка виконувала функції водія під час вчинення цього правопорушення, суд має призначити додаткове стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами незалежно від того, чи мала така особа (водій) на момент вчинення цього адміністративного правопорушення отримане у передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами.

З огляду на вищевикладене та зважаючи на ту обставину, що ОСОБА_1 вчинив грубе порушення ПДР України, внаслідок якого могли настати тяжкі наслідки, своїми діями наражав на небезпеку себе та інших громадян, ігноруючи загальноприйнятими нормами поведінки та співжиття в суспільстві, легковажно дозволив собі керувати транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, його ставлення до вчиненого адміністративного правопорушення, невизнання своєї вини, суд вважає за доцільне, з метою недопущення повторного вчинення ОСОБА_1 грубих правопорушень в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на час вчинення правопорушення складає 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Крім того, з ОСОБА_1 на підставі ч. 1 ст. 40-1 КУпАП підлягає стягненню судовий збір у розмірі 605,60 грн. на користь держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 21, 40-1, ч.1 ст.130, ст.ст. 221, 276, 279, 283 -284 КУпАП, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000,00 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 605 гривень 60 копійок.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови, шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Суддя: