ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 525/1299/23 Номер провадження 33/814/899/24Головуючий у 1-й інстанції Ячало Ю. І. Доповідач ап. інст. Корсун О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2024 року м. Полтава

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Корсун О.М., за участю: секретаря судового засідання Лисенко О.Ю., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , та його представника адвоката Сидоренко І.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Великобагачанського районного суду Полтавської області від 10 травня 2024 року,

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і накладено на нього стягнення за ч.1 ст.130 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, шо становить 17 000 гривень, із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 605 гривень 60 копійок судового збору.

За постановою місцевого суду ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що він 29 листопада 2023 року о 19 годині 12 хвилин по автодорозі Красногорівка-Балаклія в порушення вимог п.2.5 ПДР України керував транспортним засобом «Skoda Octavia», н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відповідно до встановленого законом порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову Великобагачанського районного суду Полтавської області від 10 травня 2024 року та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що: поліцією безпричинно й неправомірно було зупинено транспортний засіб під його керуванням, і детально не повідомлено про причини такої зупинки, а тому зібрані в подальшому після зупинки автомобіля докази, в тому числі й протокол про адміністративне правопорушення є недопустимими; виходячи з норм національного й міжнародного законодавства із застосуванням аналогії права (положень КК України) суд, умотивувавши своє рішення, міг призначити йому з посиланням на ст.69 КК України основне стягнення у вигляді штрафу без позбавлення права керувати транспортними засобами, зважаючи на те, що він із 14 березня 2022 року в період дії воєнного стану працює водієм транспортних засобів у приватній агрофірмі «Україна», за місцем роботи характеризується позитивно, на постійній основі вносить і прагне далі вносити вагомий вклад у функціонування важливої в умовах особливого періоду сфери забезпечення продуктами харчування, його дії 29 листопада 2023 року не спричинили шкоди громадським або державним інтересам, не завдали збитків, та обставин, які би обтяжували його відповідальність, не встановлено.

Суд апеляційної інстанції заслухав позицію ОСОБА_1 , який просив задовольнити апеляційну скаргу, водночас підтвердив, що він керував автомобілем та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за встановлених у постанові місцевого суду обставин, є водієм із 1997 року та був обізнаний із обов`язком проходити за таких обставин огляд на стан алкогольного сп`яніння, разом із тим, посилався на його знервованість, невживання ним алкоголю, який вживала його дружина; думку адвоката Сидоренко І.О. на підтримку апеляційної скарги, перевірив матеріали справи, дослідив доводи апеляційної скарги, та дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Статтею 294 КУпАП регламентовано, що судове рішення суду першої інстанції переглядається в межах доводів апеляційної скарги.

Виходячи з положень ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі ст.245 КУпАП завданням судді при розгляді справ про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП настає, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП - відмови як особи, яка керувала транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, за обставин, установлених в оскаржуваній постанові, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується наявними у матеріалах справи належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності достатніми та взаємозв`язаними доказами, і є обґрунтованим.

Так, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №397734 29 листопада 2023 року о 19 годині 12 хвилин ОСОБА_1 по автодорозі Красногорівка-Балаклія в порушення вимог п.2.5 ПДР України керував транспортним засобом «Skoda Octavia», н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, поведінка, що не відповідає обстановці) та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки автомобіля і в закладі охорони здоров`я (а.с.1).

Наведені вище обставини об`єктивно підтверджуються даними відеозаписів, записаних на технічному носієві інформації, з яких установлено, що 29 листопада 2023 року приблизно о 19 годині 12 хвилин ОСОБА_1 по автодорозі Красногорівка-Балаклія керував транспортним засобом «Skoda Octavia», н.з. НОМЕР_1 , та був зупинений поліцією. На місці зупинки поліцейським повідомлено апелянту про виявлені в останнього ознаки алкогольного сп`яніння, зокрема, запах алкоголю з порожнини рота, але в подальшому ОСОБА_1 на вимогу поліцейських відмовився від проходження огляду на стан названого сп`яніння відповідно до встановленого порядку: як на місці зупинки, який здійснюється поліцейським із використанням спеціального технічного засобу, так і в медичному закладі. При цьому, поліцейський роз`яснив ОСОБА_1 , що проходження названого вище огляду є його обов`язком як водія відповідно до п.2.5 ПДР України, натомість відмова від проходження цього огляду становить порушення вказаної норми та є адміністративним правопорушенням, передбаченим ч.1 ст.130 КУпАП, за що буде складено щодо нього протокол про адміністративне правопорушення (а.п.2).

Окрім того, в суді пеляційної інстанції сам ОСОБА_1 підтвердив факт керування ним транспортним засобом за встановлених судом першої інстанції обставин, та його відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, обізнаність із наявністю в нього як водія обов`язку на проходження такого огляду.

Апеляційний суд зауважує, що в силу приписів ч.1 ст.130, ст.266 КУпАП, п.2.5 ПДР України проходження водієм огляду на стан алкогольного сп`яніння на вимогу поліцейського відповідно до встановленого законом порядку є обов`язком водія, в той час як мотиви відмови особистого характеру від проходження цього огляду, на які посилався ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції, не впливають на необхідність кваліфікації його дій за ч.1 ст.130 КУпАП.

Порушень поліцією порядку висування ОСОБА_1 вимоги щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, що ставили би під сумнів факт учинення апелянтом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не встановлено.

Аргументи ж ОСОБА_1 , які зводяться до констатації неперебування ним у стані алкогольного сп`яніння, є необґрунтованими, оскільки місцевим судом ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності не за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а за відмову від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння особою, яка керує транспортним засобом, що є порушенням вимог п.2.5 ПДР України та утворює самостійну альтернативну форму об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Отже, викладені вище докази безперечно доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і об`єктивних обставин не довіряти їм немає. Підстав для висновку про недопустимість, недостовірність чи неналежність цих доказів не встановлено.

Водночас питання щодо підстави зупинки автомобіля не є конструктивною ознакою диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП і відповідно доводи апеляційної скарги в цій частині щодо обставин для здійснення зупинки ОСОБА_1 поліцією, не утворюють достатню підставу для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження щодо апелянта, оскільки не спростовують факт керування ним транспортним засобом і його відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому порядку, тобто наявність у діях останнього події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Тим не менше, суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно з п.3 ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення.

У матеріалах справи наявний рапорт поліцейського, відповідно до якого 29 листопада 2023 року поліцейським Требіну М.В. та ОСОБА_2 під час виконання ними службових обов`язків надійшло повідомлення громадянина про те, що ОСОБА_1 керує автомобілем «Skoda Octavia», н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, маневруючи проїзною частиною (а.с.4).

Як убачається з даних відеофіксації, поліцейськими було роз`яснено ОСОБА_1 про те, що його зупинено на підставі п.3 ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» - у зв`язку з надходженням інформації щодо можливого вчинення ОСОБА_1 правопорушення (керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння). Затим після зупинки поліціцейські повідомили ОСОБА_1 про наявність у нього встановлених ними ознак алкогольного сп`яніння та існування підстав уважати, що він перебуває в стані цього сп`яніння. Проте на вимогу поліції ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відповідно до встановленого порядку та, як наслідок, факт вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП знайшов своє підтвердження (а.с.2).

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає підстав для визнання слушними аргументів апелянта щодо безпричинності його зупинки поліцією та подальшого визнання на цій підставі недопустимими зібраних доказів по справі.

Отже, доводи та підстави, з яких ставиться питання про закриття провадження щодо ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, є неспроможними.

Також позбавлені підстав посилання апелянта на те, що суд першої інстанції, вмотивувавши своє рішення, міг призначити йому з посиланням на ст.69 КК України основне стягнення у вигляді штрафу без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Санкцією ч.1 ст.130 КУпАП передбачено стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Таким чином, за вчинення цього адміністративного правопорушення позбавлення права керування транспортними засобами на строк один рік є обов`язковим.

При цьому, положеннями КУпАП не передбачено можливості накладення адміністративного стягнення нижче від найнижчої межі, визначеної в санкції певної норми, або ненакладення одного з видів стягнень, передбаченого санкцією відповідної норми як обов`язкового.

Наведений вище підхід відповідає п.28 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», в якому з урахуванням наведеного вище нормативного регулювання, закріпленого в КУпАП, визначено, що судам за правилами КУпАП основні й додаткові стягнення слід застосовувати в межах санкцій відповідних норм.

А відповідно до вимог ч.4 ст.3 КК України застосування закону про кримінальну відповідальність за аналогією заборонено.

У рішенні "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29 червня 2007 року Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати наголосив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та керувати ними, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість обумовлена ступенем суспільної небезпеки такого діяння. Зокрема, водій у стані алкогольного сп`яніння становить загрозу для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху, а також безпосередньо для себе особисто, та власності третіх осіб, через це посилання апелянта на те, що його дії не спричинили шкоди громадським або державним інтересам, і не завдали збитків позбавлені підстав.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 має посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 13 вересня 2017 року, тобто є водієм, що підтверджується даними відеофіксації та довідки ВП №3 Миргородського РВП ГУНП у Полтавській області (а.с.2-3).

Тому суд першої інстанції з урахуванням положень ст.23, 33 КУпАП правильно наклав на ОСОБА_1 стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік відповідно до санкції ч.1 ст.130 КУпАП, яка є безальтернативною.

Разом з тим, твердження апелянта про його щире каяття у вчиненому адміністративному правопорушенні є неспроможними.

Так, щире каяття - це відверта негативна оцінка правопорушником своєї протиправної поведінки, характеризує його поведінку після вчинення адміністративного правопорушення суто з позицій психологічної внутрішньої переорієнтації суб`єкта, справжнє засудження свого діяння, визнання його антисуспільного характеру. Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї винуватості та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

Проте в ході розгляду справи не встановлено дійсно справжнього та щирого каяття ОСОБА_1 , який просив закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, тим самим у повному обсязі не визнаючи свою винуватість.

Апеляційний суд ураховує те, що ОСОБА_1 з 14 березня 2022 року працює водієм транспортних засобів приватної агрофірми «Україна», за місцем роботи характеризується позитивно (а.с.34), не має обставин, які обтяжують відповідальність, однак ці дані з огляду на викладені вище обставини, насамперед безальтернативний характер санкції ч.1 ст.130 КУпАП, не свідчать про можливість пом`якшення накладеного на нього стягення чи непризначення одного з його видів.

Також суд апеляційної інстанції нагадує, що згідно з приміткою до ст.22 КУпАП законодавцем виключено можливість застосування положень цієї статті КУпАП (звільнення від адміністративної відповідальності при малозначності правопорушення) до правопорушень, передбачених ст.130 КУпАП.

Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а постанову Великобагачанського районного суду Полтавської області від 10 травня 2024 року щодо ОСОБА_1 без зміни.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського

апеляційного суду О.М. Корсун