Справа №: 302/1147/24 3/302/495/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2024 року селище Міжгір`я

Суддя Міжгірського районного суду Закарпатської області Повідайчик О.І., провівши відкритий розгляд матеріалів справи про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сопіл Коломийського району Івано-Франківської області, місце проживання: АДРЕСА_1 , громадянина України, студента Прикарпатського національного університету ім. Василя Стефаника

за ч. 2 ст. 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

на розгляд судді надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 284567 від 25 липня 2024 року про те, що «25 липня 2024 року близько 13 год 30 хв прикордонним нарядом «Контрольний пост» в межах контрольованого прикордонного району на околиці населеного пункту Міжгір`я Міжгірської селищної громади Хустського району Закарпатської області на напрямку 207 прикордонного знаку було виявлено та затримано гр. України ОСОБА_1 , який спільно з гр. України ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 здійснив спробу незаконного перетину державного кордону з України в Румунію поза пунктом пропуску через державний кордон у складі групи осіб. Своїми діями гр. України ОСОБА_1 порушив вимоги ст. 9 і 12 ЗУ «Про державний кордон України» від 04.11.1991, тобто вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 204-1 КУпАП».

В підтвердження факту вчинення зазначеного правопорушення до протоколу додані: протокол про адміністративне затримання від 25 липня 2024 року, протокол особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 25 липня 2024 року, пояснення старшого інспектора прикордонної служби І відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордоннї служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип А) ОСОБА_5 від 25.07.2024, довідка про результати затримання 4-х громадян України на напрямку 207 п/зн впс « ІНФОРМАЦІЯ_3 » від 25 липня 2024 за підписом офіцера (о/у) ПОРВ (з м.д. АДРЕСА_2 ) ГОРВ НОМЕР_1 прикордонного загону Дем`яна Лісового, фото з мобільного телефону затриманого ОСОБА_3 та пояснення ОСОБА_1 від 25.07.2024. Також в матеріалах справи наявні, надані одночасно з протоколом, роздруківка паспортних відомостей ОСОБА_1 та заява за його підписом на отримання електронних повісток від 25.07.2024.

З`ясовуючи обставини, які підлягають встановленню при розгляді справи про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 280 КУпАП суддя враховує таке.

Відповідно до диспозиції ч. 2 ст. 204-1 КУпАП адміністративним правопорушенням є, перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з таких порушень.

Об`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП є суспільні відносини у сфері охорони державного кордону України.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого коментованою статтею, полягає у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про Державний кордон України», перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Згідно статті 12 вказаного Закону, пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон України провадиться відповідно до законодавства України і міжнародних договорів України. Відповідно до міжнародних договорів України Кабінетом Міністрів України може бути встановлено спрощений порядок пропуску осіб, транспортних засобів, вантажів через державний кордон України.

Пункт пропуску через державний кордон України це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

Згідно з положеннями ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП суддя оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

ОСОБА_1 під час розгляду справи пояснив, що є студентом Прикарпатського національного університету ім. В. Стефаника. 25 липня 2024 року разом з громадянами України ОСОБА_3 та ОСОБА_4 їхали з м. Коломия, а з м. Івано-Франківська також з ОСОБА_2 , до м. Іршава Закарпатської області з метою огляду та можливого придбання автомобіля у гр. ОСОБА_6 , про що з останнім попередньо домовились через застосунок АВТО-РІА та Вайбер. Наміру перетинати державний кордон з України в Румунію чи іншу державу ні в законний, ні в незаконний спосіб ні він ані його товариші не мали, про що вони пояснювали прикордонникам, які проігнорували зазначені пояснення й доводи. Просив провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно нього закрити. Пояснення ОСОБА_1 , надані під час розгляду справи, узгоджуються його письмовими поясненнями від 25.07.2024, які були надані під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Белла В.М. подав суду клопотання про закриття адміністративного провадження через відсутність в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення. Стверджував, що ОСОБА_1 не мав наміру перетинати державний кордон з України в Румунію, а прямував з дотриманням вимог діючого законодавства, з м. Коломия через м. Івано-Франківськ до м. Іршава для покупки автомобіля у гр. ОСОБА_7 . До клопотання додав письмові докази в підтвердження того, що ОСОБА_1 є студентом Прикарпатського національного університету ім. В. Стефаника, роздруківку з картографічних даних ОСОБА_8 з позначенням місця розташування блок-посту в с. Сойми «Контрольний пост», АДРЕСА_2 й відстані між ними, яка складає 90 км та роздруківку спілкування із співрозмовником ОСОБА_9 щодо придбання транспортного засобу, а також адвокатський запит до Держприкордонної служби України щодо наявності пункту пропуску через державний кордон в селі Сойми та належності зазначеного населеного пункту до прикордонної смуги.

Під час розгляду справи були допитані як свідки гр. ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , які, будучи попередженими про кримінальну відповідальність за введення суду в оману, надали показання про те, що їхали разом з ОСОБА_1 з м. Коломия через м. Івано-Франківськ, в якому підібрали до автомобіля ОСОБА_2 , до АДРЕСА_3 для огляду та придбання автомобіля ВАЗ 2109. Наміру перетнути державний кордон вони та ОСОБА_1 не мали, спроб перетнути державний кордон з України до Румунії вони та ОСОБА_1 не робили, відтак інкриміноване адміністративне правопорушення не вчиняли.

Дослідивши додані до протоколу про адміністративне правопорушення матеріали суд констатує, що вони відтворюють фактичні обставини, зазначені в згаданому протоколі, проте не містять відомостей про дії чи бездіяльність, які б містили ознаки об`єктивної сторони інкримінованого правопорушення. При цьому суд зауважує, що зазначені документи складені працівниками прикордонної служби. В матеріалах справи відсутні будь-які об`єктивні докази, передбачені ст. 251 КУпАП, в підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 інкримінованого правопорушення: показання/пояснення свідків, відео-, аудіо матеріали, речові докази тощо.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Принцип презумпції невинуватості відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод з урахуванням практики її застосування Європейським судом з прав людини поширюється також на справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності з огляду на суворість застосованої до неї санкції (рішення у справах «Lutz v. Germany», § 182; «Schmautzer v. Austria»; «Malige v. France» «Езтюрк проти Німеччини» (Ozturk v. Germany), від 21 лютого 1984 року, пп. 52-54, Series A № 73; «Лауко проти Словаччини» (Lauko v. Slovakia), 2 вересня 1998 року, пп. 56-59, Reports of Judgments and Decisions 1998-VI; ухвала щодо прийнятності у справі «Рибка проти України» (Rybka v. Ukraine), заява № 10544/03, від 17 листопада 2009 року).

Частиною 3 ст. 62 Конституції України передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи зазначені принципи слід констатувати, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд не може перебирати на себе функції захисту чи обвинувачення у справі, зокрема самостійно відшуковувати докази, змінювати фабулу інкримінованого правопорушення, викладену в протоколі (висувати обвинувачення чи змінювати його) тощо. Натомість суддя, в межах протоколу про адміністративне правопорушення, на підставі поданих доказів встановлює фактичні обставини, які підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення та встановлює наявність складу адміністративного правопорушення відповідно до формулювання інкримінованого правопорушення (обвинувачення) викладеного в протоколі про адміністративне правопорушення, яке повинно відповідати диспозиції відповідної статті Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Суддя констатує, що протокол про адміністративне правопорушення не містить опису місця й способу вчинення інкримінованого правопорушення, тобто де саме поза пунктом пропуску через державний кордон ОСОБА_1 , спільно з іншими громадянами, було вчинено спробу його перетину та з використанням яких засобів. При цьому з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 був затриманий працівниками Державної прикордонної служби України на околиці селища Міжгір`я, відстань від якого до с. Яблунівка, розташованого в близькості до державного кордону складає близько 90 км. Водночас, суддя зауважує на тому, що схеми правопорушення, на якій зафіксовані умовні позначки місця вчинення правопорушення, місця розташування «Контрольного посту» відділу прикордонної служби, маршрут руху порушника та лінію державного кордону, а також фото чи відео фіксації факту вчинення правопорушення, показань свідків, речових доказів чи взагалі будь-яких інших доказів, які б не суб`єктивно (на розсуд суб`єкта складання протоколу), а об`єктивно вказували на умисел та вчинення ОСОБА_1 дій спрямованих на перетин кордону, що ставиться йому у провину, суду не надано. Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі, без підтвердження іншими належними та допустимими доказами, не є безумовним та беззаперечним доказом доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення. ОСОБА_1 та його захисник адвокат Белла В.М. під час розгляду справи заперечили наявність у ОСОБА_1 умислу й наміру вчинити адміністративне правопорушення та заперечили його вчинення. Довідкою про здобувача освіти від 05.07.2024 підтверджується, що ОСОБА_1 є студентом зазначеного ВНЗ. Роздруківкою із мобільного застосунку підтверджується, що ОСОБА_1 з товаришами щонайменше з 20 год 06 хв 23 липня 2024 року та до 19 год 40 хв 25 липня 2024 року, тобто починаючи за день до його зупинки працівниками Державної прикордонної служби на околиці селища Міжгір`я, спілкувалися з особою з даними ОСОБА_10 з приводу придбання автомобіля марки ВАЗ/Lada 21099 по ціні 350 дол. США. З вказаної розмови слідує, що ними було узгоджено з ОСОБА_11 зустріч на 24 липня 2024 біля 13-14 год поблизу м. Іршава. Показаннями ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , які були попереджені про кримінальну відповідальність за введення суду в оману, підтверджується що ОСОБА_1 не мав наміру здійснити незаконний перетин державного кордону з України в Румунію, натомість вони разом їхали до м. Іршава для огляду й придбання автомобіля.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 9 КУпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення установлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Враховуючи відсутність об`єктивних доказів, на підставі яких можна було б зробити висновок про існування події правопорушення в об`єктивній дійсності, зважаючи на те, що місце стверджуваного вчинення спроби незаконного перетину державного кордону є значно віддаленим від кордону, приймаючи до уваги наявність доказів того, що ОСОБА_1 прямував до м. Іршава Закарпатської області з метою придбання автомобіля, суддя доходить висновку про відсутність події правопорушення та відсутність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП. Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП відсутність події та складу адміністративного правопорушення має наслідком закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення.

З наведених міркувань та керуючись ст. 7, 9, 266, 283-285 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за частиною другою статті 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постанову може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду через Міжгірський районний суд Закарпатської області протягом 10 днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя О.І. Повідайчик