Справа № 299/2972/24
Закарпатський апеляційний суд
ПО С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.09.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/529/24 за апеляційною скаргою захисника-адвоката Штеця І. І. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 18.06.2024.

Цією постановою:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185-10, ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та на нього з урахуванням ст. 36 цього Кодексу накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 грн на користь держави.

З протоколів про адміністративні правопорушення серії ЗхРУ № 147635, № 147634 від 03.04.2024 та постанови судді від 18.06.2024 вбачається, що 02.04.2024 о 23 год 45 хв прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» на напрямку 108 прикордонного знаку (територія Вилоцької територіальної громади Берегівського району Закарпатської області) на відстані 400 метрів від лінії державного кордону України, а саме в прикордонній смузі, при спробі незаконного перетину кордону з України до Угорщини, виявлений та затриманий громадянин України ОСОБА_1 , який спільно з іншим громадянином України не виконав неодноразову повторювану законну вимогу представника Державної прикордонної служби України пред`явити документи, що посвідчують особу з метою контролю за дотриманням прикордонного режиму (обов`язок пред`явлення таких документів громадянами встановлений п. 10 «Положення пре прикордонний режим» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1147 від 27.07.1998, право здійснювати контроль за дотриманням прикордонного режиму в контрольованому прикордонному районі надано п. 5 цього Положення), проігнорував вимоги зупинитися та пред`явити документи, вдався до втечі. Своїми діями громадянин України ОСОБА_1 порушив вимоги ст. 9, 12 Закону України «Про Державний кордон України» від 04.11.1991 та порушив вимоги ст. 23 Закону України «Про державну прикордонну службу України» від 19.06.2003, тобто вчинив правопорушення, відповідальність за які передбачені ч. 2 ст. 185-10, ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат Штець І. І. просить постанову судді від 18.06.2024 скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185-10, ч. 2 ст. 204-1 КУпАП. Стверджує, що протокол за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП не відповідає вимогам ст. 256 цього Кодексу, зокрема в ньому не вказано у який спосіб ОСОБА_1 намагався

-2-

здійснити спробу незаконного перетину державного кордону України: поза пунктами пропуску або в пункті пропуску через державний кордон України без відповідних документів, або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади. В матеріалах справи відсутні відомості про те, що ОСОБА_1 мав при собі грошові кошти, які би могли вказувати про його намір на незаконний перетин державного кордону. При цьому, ОСОБА_1 мав при собі паспорт громадянина України, а тому перешкод для його в`їзду та перебування у контрольованому прикордонному районі не було. Крім того, у протоколі не вказано, які конкретні дії вчинив ОСОБА_1 , що свідчать про порушення ним вимог ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України». Також звертає увагу на те, що матеріали справи не містять відомостей про будь-яких інших осіб, з якими ОСОБА_1 вчинив спробу незаконного перетину державного кордону, або що ОСОБА_1 протягом року було застосовано адміністративне стягнення за одне з правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

Будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_1 та його захисник-адвокат Штець І. І. на розгляд справи щодо ОСОБА_1 не з`явилися. Останній рухом справи не цікавилися, повідомлені за допомогою смс-повідомлення, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляли, а тому, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 та захисника-адвоката Штеця І. І., що не може розцінюватись як порушення їх прав, передбачених ст. 268, 271 КУпАП. Крім того враховується заява захисника про розгляд справи у його відсутності.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані по справі докази, апеляційний суд прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи щодо ОСОБА_1 належним чином дотримані.

Частиною другою статті 185-10 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час

-3-

виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні чи здійсненням прикордонного контролю в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України або контрольних пунктах в`їзду-виїзду, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України, вчиненні групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за правопорушення, передбачене частиною першою вказаної статті.

Частиною другою статті 204-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підроблених документів чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою зазначеної статті.

Згідно ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, протоколами про вилученні речей і документів, а також іншими вказаними у ній засобами і документами.

Протоколами про адміністративні правопорушення серій ЗхРУ за № 147634, 147635 від 03.04.2024 стверджується, що 02.04.2024 о 23 год 45 хв прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» на напрямку 108 прикордонного знаку (територія Вилоцької територіальної громади Берегівського району Закарпатської області) на відстані 400 метрів від лінії державного кордону України, а саме в прикордонній смузі, при спробі незаконного перетину кордону з України до Угорщини, виявлений та затриманий громадянин України ОСОБА_1 , який спільно з іншим громадянином України ОСОБА_3 , не виконав неодноразову повторювану законну вимогу представника Державної прикордонної служби України пред`явити документи, що посвідчують особу з метою контролю за дотриманням прикордонного режиму (обов`язок пред`явлення таких документів громадянами встановлений п. 10 «Положення про прикордонний режим» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.07.1998 № 1147, право здійснювати контроль за дотриманням прикордонного режиму в контрольованому прикордонному районі надано п. 5 цього Положення), проігнорував вимоги зупинитися та пред`явити документи, вдався до втечі. Своїми діями громадянин України ОСОБА_1 порушив вимоги ст. 9, 12 Закону України «Про Державний кордон України» від 04.11.1991 та порушив вимоги ст. 23 Закону України «Про державну прикордонну службу України» від 19.06.2003, тобто вчинив правопорушення, відповідальність за які передбачені ч. 2 ст. 185-10, ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Всупереч доводів апеляційної скарги, наявними в протоколах підписами стверджено, що ОСОБА_1 роз`яснено права передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, серед яких і право при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи; зі змістом протоколів ОСОБА_1 ознайомлений зрозумілою йому мовою та їх копії отримав, про що свідчать його підписи, при цьому відмовився від надання будь-яких пояснень з приводу обставин події..

-4-

Викладені в протоколах про адміністративні правопорушення обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185-10 та ч. 2 ст. 204-1 КУпАП підтверджуються й протоколом про адміністративне затримання від 02.04.2024, протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 02.04.2024, рапортом інспектора прикордонної служби ОСОБА_4 від 02.04.2024, схемою виявлення та затримання ОСОБА_1 .

Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні в ході розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України від 04.11.1991, п. 10 постанови Кабінету Міністрів України № 1147 від 27.07.1998, та його винуватість у вчиненні передбачених ч. 2 ст. 204-1 та ч. 2 ст. 185-10 КУпАП адміністративних правопорушень.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, примусу чи інших дій, які призвели до примусового підписання протоколів та відмови від надання будь-яких пояснень та зауважень щодо протоколів.

Також апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що інспектор прикордонної служби 1 категорії - старший оператор (безпілотних авіаційних комплексів) відділення повітряної розвідки та протидії безпілотним повітряним суднам відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 був упередженим при складанні щодо ОСОБА_1 протоколів за ознаками передбачених ч. 2 ст. 185-10, ч. 2 ст. 204-1 КУпАП адміністративних правопорушень, що в нього були підстави для фальсифікації протоколів чи обмови останнього у вчиненні адміністративних правопорушень, а також про його зацікавленість у результатах розгляду справи, - у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги.

Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що вищевказаний інспектор діяв саме у межах наданих йому повноважень.

При цьому, апеляційний суд бере до уваги те, що у матеріалах справи відсутні будь-які належні дані, які можуть свідчити про те, що дії уповноважених осіб прикордонної служби при затриманні ОСОБА_1 та при оформленні відносно нього матеріалів адміністративних правопорушень, були незаконними та протиправними. У матеріалах справи немає відомостей про те, що ОСОБА_1 звертався до правоохоронних органів з відповідними заявами про незаконність дій працівників прикордонної служби щодо нього, або оскаржував такі дії у встановленому законом порядку.

З урахуванням наведеного вище, доводи апеляційної скарги про те, що в ході розгляду справи суд першої інстанції дав невірну оцінку матеріалам справи, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про наявність у діях ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185-10, ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, що в свою чергу дає обґрунтовані підстави вважати, що вказані доводи спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від відповідальності за вчинені ним адміністративні правопорушення. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд враховує те, що в апеляційній скарзі відсутні посилання на конкретні докази та обставини, які б підтверджували вказані доводи апеляційної скарги та спростовували б висновки суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 204-1 та ч. 2 ст. 185-10 КУпАП.

-5-

Також враховується те, що з наявних у матеріалах справи доказів, у тому числі й протоколів про адміністративне правопорушення та адміністративне затримання, під час адміністративного затримання та складанні щодо ОСОБА_1 протоколів про адміністративні правопорушення захисник не залучався, оскільки ОСОБА_1 не потребував послуг захисника, про що свідчать його підписи в даних протоколах.

Твердження сторони захисту про те, що наміру перетинати державний кордон ОСОБА_1 не мав, апеляційний суд не визнає доцільними з огляду на те, що наявні у матеріалах справи докази беззаперечно свідчать про порушення ОСОБА_1 вимог cт. 9, 12 Закону України «Про державний кордон Украйни» від 04.11.1991, та вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП за вказаних у протоколі обставин.

Зокрема, як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_1 разом із ОСОБА_3 був затриманий на відстані 400 метрів від лінії державного кордону, в районні прикордонного знаку № 108, що на території Вилоцької територіальної громади Берегівського району, тобто в місці де діє прикордонний режим. При цьому, ОСОБА_1 не заперечував свого наміру на незаконний перетин державного кордону поза межами пункту пропуску.

Аналіз встановлених обставин справи свідчить про те, що дії ОСОБА_1 були спрямовані на спробу перетнути поза пунктами пропуску державний кордон України, у складі групи осіб.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 мав при собі паспорт громадянина України, а тому перешкод для його в`їзду та перебування у контрольованому прикордонному районі не було, апеляційний суд визнає неспроможними, оскільки такі жодним чином не спростовують встановлених обставин щодо здійснення ОСОБА_1 спроби незаконного перетнути державний кордон України поза межами пункту пропуску.

Із цих підстав, апеляційний суд не бере до уваги і доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні відомості про те, що ОСОБА_1 мав при собі грошові кошти, які би могли вказувати про його намір на незаконний перетин державного кордону.

Безпідставними апеляційний суд визнає і доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять відомостей про будь-яких інших осіб, з якими ОСОБА_1 вчинив спробу незаконного перетину державного кордону, або що ОСОБА_1 протягом року було застосовано адміністративне стягнення за одне з правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 204-1 КУпАП. При цьому, апеляційний суд констатує, що матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 вчинив спробу незаконного перетину державного кордону поза межами пункту пропуску спільно з ОСОБА_3 , що не заперечував і сам ОСОБА_1 під час його затримання та складання адміністративних матеріалів.

Не знаходять свого підтвердження і доводи апеляційної скарги про те, що протокол за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП не відповідає вимогам ст. 256 цього Кодексу, зокрема в ньому не вказано у який спосіб ОСОБА_1 намагався здійснити спробу незаконного перетину державного кордону України: поза пунктами пропуску або в пункті пропуску через державний кордон України без відповідних документів, або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що в указаному протоколі зазначено, що ОСОБА_1 намагався здійснити спробу незаконного перетину державного кордону України саме поза пунктами пропуску, що і свідчить про порушення ним вимог ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» та вчинення дій, за які передбачена відповідальність ст. 204-1 КУпАП.

-6-

У зв`язку з чим, як безпідставні та надумані, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що у протоколі не вказано, які конкретні дії вчинив ОСОБА_1 , що свідчать про порушення ним вимог ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України».

Проаналізувавши зміст складених щодо ОСОБА_1 протоколів, апеляційним судом встановлено, що такі повною мірою відповідають вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки в них відображені всі необхідні й передбачені цієї нормою відомості.

При цьому, в апеляційній скарзі не наведено жодних мотивів у підтвердження доводів про невинуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185-10 КУпАП.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що при вирішенні питання про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, суд першої інстанції належним чином врахував вимоги ст. 33 КУпАП, характер та обставини вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини та майновий стан, і прийшов до вірного висновку про необхідність накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в мінімальному розмірі, яке, на думку апеляційного суду, сприятиме вихованню правопорушника в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, тобто відповідає передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

Правильно застосовано судом і ст. 36 КУпАП, згідно з якою, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом, стягнення накладається в межах санкції встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, у даному випадку, саме з врахуванням санкції ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.

Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без змін, а подана захисником-адвокатом Штець І. І. апеляційна скарга - без задоволення.

При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що стороною захисту не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу, у тому числі про витребування доказів чи виклику свідків, не заявлялось.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника-адвоката Штеця І. І. в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 18.06.2024 щодо ОСОБА_6 - без змін.

Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя